Провадження № 22-ц/773/178/17 Категорія: 81 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Лівандовської-Кочури Т.В.,

з участю:

секретаря - Концевич Я.О.,

представника суб'єкту оскарження - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії начальника Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, за апеляційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20 грудня 2016 року скаргу ОСОБА_2 на дії начальника Другого відділу ДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області задоволено. Визнано протиправними дії начальника Другого ВДВС Шпоти М.Л. щодо ухвалення постанови про скасування процесуального документа від 18.04.2016 року у виконавчому провадженні №35733558. Скасовано ухвалену постанову про скасування процесуального документа від 18.04.2016 року у виконавчому провадженні № 35733558, якою скасовано документ «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу (п.2 ч.1 ст.47)» від 27.06.2013 року, що видано ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого листа № 0308/8133/12, виданого 12.11.2012 року Луцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10458,40 грн. заборгованості за кредитним договором від 05.02.2007 року та 104,58 грн. судового збору.

В поданій апеляційній скарзі представник ВДВС ОСОБА_1, покликаючись на незаконність судового рішення у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову - про залишення скарги без задоволення.

В судовому засіданні представник суб'єкта оскарження апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених до суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що дії начальника відділу ДВС щодо скасування неіснуючого рішення державного виконавця з підстав не затвердження його начальником суперечать вимогам закону, а тому оскаржувана постанова є протиправною і підлягає скасуванню.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено і це відповідає наявним в матеріалах справи доказам, яким суд дав правильну оцінку, що 12 грудня 2012 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Воробей О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №35733558) на виконання виконавчого листа № 0308/8133/12, виданого судом 12 листопада 2012 року на виконання рішення Луцького міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПриватБанк» 10458,40 грн. заборгованості за кредитним договором та 104,58 грн. судового збору (а.с.3).

Також місцевим судом встановлено, що вищевказане рішення суду залишалось не виконаним, в зв'язку з чим державний виконавець почав здійснювати заходи щодо його примусового виконання і, зокрема, 21 грудня 2012 року був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Керуючись п.2 ч. 1 ст.47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець 27 червня 2013 року виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

14 березня 2016 року стягувач ПАТ «Приватбанк» звернувся до Другого ВДВС ЛМУЮ із заявою, в якій просив повідомити, на якій стадії виконання перебуває згадане виконавче провадження.

У зв'язку з цим начальником Другого ВДВС Луцького МУЮ Шпотою М.Л. було проведено перевірку матеріалів виконавчого провадження та встановлено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2013 року не відповідає вимогам закону, а саме: не затверджена начальником відділу, не підписана самим державним виконавцем, оригінал виконавчого листа знаходиться в матеріалах виконавчого провадження і не повернутий стягувачу. На підставі встановленого 18 квітня 2016 року начальником відділу винесено постанову про скасування постанови державного виконавця та відновлення виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 1.5.1. Інструкції постанова як окремий документ повинна містити такі обов'язкові реквізити: а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Як визначено п.п. 9.1, 9.2. Інструкції, контроль у виконавчому провадженні здійснюється відповідно до статей 83 - 86 Закону. Начальник відділу має право перевірити будь-яке виконавче провадження, що перебуває на виконанні державних виконавців, які йому безпосередньо підпорядковані, з власної ініціативи чи за заявою (скаргою) стягувача або його представника у випадках, передбачених Законом.

Ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 51 Закону, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи та оглянутого виконавчого провадження в суді апеляційної інстанції, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2013 року не відповідає вимогам Закону та Інструкції, якими керуються державні виконавці при виконанні своїх посадових обов'язків, зокрема не дотримано процесуального порядку оформлення та затвердження постанови, відповідно до вимог п.1.5.1 Інструкції.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відсутність у постанові про повернення виконавчого листа підпису особи, яка її складала, як обов'язкового реквізиту офіційного процесуального документа, а так само і не затвердження її належним чином начальником ДВС, свідчить про відсутність волевиявлення посадової особи на вчинення певної процесуальної дії, тобто свідчить про фактичну відсутність рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу. На це вказують також обставини, встановлені судом, щодо неповідомлення сторін виконавчого провадження про існування постанови від 27.06.2013 року про повернення виконавчого листа стягувачу та залишення самого виконавчого листа в матеріалах виконавчого провадження, а не направлення його стягувану ПАТ КБ «Приватбанк», як того вимагав закон. Отже, виконавчий документ підлягав до подальшого виконання.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції представником суб'єкта оскарження ОСОБА_1 зазначено, що на час звернення з апеляційною скаргою боржник ОСОБА_2 в добровільному порядку сплатив борг за виконавчим листом №0308/8133/12, виданим Луцьким міськрайонним судом 12.11.2012 року, в сумі 10562,98 грн., 75 грн. витрат за проведення виконавчих дій та 1056,30 грн. виконавчого збору, що підтверджується відповідними платіжними документами від 26 грудня 2016 року.

Таким чином, висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі суду, відповідають вимогам чинного законодавства та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно зі ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, оскільки є власним тлумаченням норм чинного законодавства і обставин справи, які були предметом дослідження суду і суд їм дав правильну юридичну оцінку.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді