Справа № 202/5499/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 січня 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого - судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство ОТП Банк, про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить встановити факт його проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з 4 січня 2007 року по 2 січня 2016 року, визнати обєктом їх спільної сумісної власності автомобіль «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, VIN № JTNBV56E60J033455, та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля, посилаючись на те, що з 1 листопада 2005 року проживав з відповідачем однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство спочатку в орендованій квартирі в будинку № 4 по пров. Вільному в м. Дніпропетровську, а в 2010 році переїхали проживати до батьків відповідача - в квартиру № 76 у будинку № 6 корпус 2 по пров. Вільному в м. Дніпропетровську. Під час спільного проживання з відповідачем 13 серпня 2008 року придбали в кредит автомобіль «Toyota Corolla» вартістю 117 000 грн., який був оформлений на відповідача. Вказаним автомобілем вони спільно користувалися, сплачували кошти в рахунок погашення кредиту із спільних заробітків. 2 січня 2016 року припинили з відповідачем шлюбні відносини, проживають окремо, спільний автомобіль залишився у володінні відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав та наполягав на тому, що з листопада 2005 року вони вели з відповідачем спільне господарство, зароблені ним кошти вносив до сімейного бюджету, з якого, в тому числі, здійснювалося погашення кредиту на автомобіль. У грудні 2015 року дізнався про зраду відповідача та з 2 січня 2016 року остаточно проживають окремо.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов також підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що з листопада 2005 року по 2016 рік проживала з ОСОБА_1, але спільного господарства вони не вели, спільного побуту та бюджету не мали. В 2008 році нею був придбаний у кредит автомобіль. Погашення кредиту здійснювала зі своєї заробітної плати, працюючи неофіційно. Позичала кошти на оплату кредиту в своїх родичів. Відповідач приносив додому кошти, але на оплату кредиту їх не вистачало. Крім того, кредит вона припинила сплачувати у 2016 році після припинення шлюбних відносин з відповідачем. Тому вважала, що спірний автомобіль є її особистою власністю та просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов також не визнав, вважав його недоведеним.

Третя особа Публічне акціонерне товариство ОТП Банк у судове засідання явку свого представника не забезпечило, повідомлялося про час і місце судового розгляду, заперечень проти позову не надало.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню за наступних підстав:

За положеннями статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто, коли джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Згідно з частиною 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, сторони проживали разом з листопада 2005 року, а саме спочатку в орендованій квартирі по пров. Вільному, 4 в м. Дніпропетровську, а згодом в квартирі батьків відповідача за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 08.08.2006 року 26 липня 2006 року відповідач розірвала шлюб з колишнім чоловіком ОСОБА_5

Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2006 року, яке набрало законної сили 4 січня 2007 року, було розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_1 (попереднє прізвище - ОСОБА_6) та ОСОБА_6

Також судом встановлено, що під час спільного проживання сторін відповідачем ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2008 року був придбаний автомобіль «Toyota Corolla» вартістю 117 762 грн., який зареєстрований на її ім'я відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС № 239482 від 12.08.2008 року.

При цьому 13 серпня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № CL-01/02, відповідно до якого банк надав їй кредит на придбання вищевказаного автомобіля на суму 21620 доларів США на строк до 13 серпня 2015 року.

Цього ж дня в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 був укладений договір застави автотранспортного засобу № PCL-307/180/2008, а також договір поруки з позивачем ОСОБА_1, в яких зазначено, що їм був розяснений зміст ст. ст. 3, 21, 65, 74 СК України та що вони перебувають у фактичних сімейних відносинах.

Крім того, 16 лютого 2015 року між ПАТ "ОТП Банк" і ОСОБА_3 були укладені додаткова угода, якою внесено зміни до кредитного договору, а саме розмір та валюту кредиту визначено в сумі 72948,72 грн., а дату остаточного повернення кредиту - 13 серпня 2016 року, а також додатковий договір до договору застави автотранспортного засобу.

Укладаючи вказані додаткові угоди, відповідач також підтвердила, що їй роз'яснений зміст ст. ст. 3, 21, 65, 74 СК України та що вона перебуває у фактичних сімейних відносинах.

Як пояснила допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 (мати відповідача), позивач ОСОБА_1 є колишнім співмешканцем її дочки. Спочатку вони проживали в орендованій ними квартирі, а з 2007 року по кінець 2015 рік разом з нею в квартирі № 76 у будинку № 6 корпус 2 по пров. Вільному в м. Дніпропетровську, де в них була окрема кімната. Де працював відповідач їй невідомо. Дочка працювала на двох роботах, позичала в неї кошти на оплату кредиту за автомобіль, довго не повертала. Відповідач не сплачував комунальні послуги за квартиру.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що відповідач - її рідна сестра. Позивач є співмешканцем її сестри. Останні проживали разом з 2007 року по кінець 2015 року, мешкали по пров. Вільному, а згодом у квартирі її матері. Квартплату сплачувала їх мати. Коли в 2008 році ОСОБА_3 придбала в кредит автомобіль, то брала кошти на оплату кредиту в матері та тітки. Приблизно в листопаді 2015 року позивач уходив з квартири, але потім повернувся.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що її племінниця ОСОБА_3 мешкала разом із ОСОБА_1 в квартирі своєї матері. Бачила їх разом на свята. У серпні 2008 року позичала ОСОБА_3 через її матір кошти в сумі 6000 грн. Іноді ОСОБА_3 позичала в неї 2000 грн.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 його знайомі. Знав їх як сім'ю з 2005-2006 року. Разом вони мешкали у її батьків. Їздив з ними відпочивати, вважав їх подружжям. Знав, що вони придбали в кредит автомобіль. Позивач іноді позичав у нього кошти. Наприкінці грудня 2015 року дізнався, що вони розсталися.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що позивач його дядько. Останній приблизно 10 років проживав однією сім'єю з ОСОБА_3, виховував її дочку. Проживали разом в квартирі на житловому масиві "Лівобережний", згодом у батьків відповідача. Відомо, що вони придбали автомобіль в кредит, який дядько виплачував. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 давали йому цей автомобіль у користування. На початку 2016 року дізнався, що вони розсталися через зраду відповідача.

Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 5 січня 2007 року по 2 січня 2016 року, а також поширення на спірний автомобіль режиму їх спільної сумісної власності як набутий за спільні грошові кошти за час такого проживання.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вони з позивачем не вели спільного господарства, не мали спільного побуту та бюджету, оскільки вони спростовуються поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків, які підтвердили проживання сторін у однією сім'єю в період з 5 січня 2007 року по 2 січня 2016 року, в тому числі їх пов'язаність спільним побутом. Крім того, сама відповідач, укладаючи правочини в 2008 та 2015 роках, вказувала на її перебування у фактичних сімейний відносинах та у судовому засіданні підтвердила, що позивач приносив додому кошти, яких було недостатньо для оплати кредиту, але які їй також можна було витрачати. Несплата комунальних послуг позивачем під час проживання в квартирі батьків відповідача не може свідчити про відсутність ведення ним спільного господарства разом із відповідачем.

Доводи відповідача про те, що спірний автомобіль є її особистою власністю, оскільки кредит сплачувався нею зі своєї заробітної плати та позичених нею коштів, суд також вважає необґрунтованими, оскільки п. 3 ч. 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Вказаною нормою права визначено перелік обєктів особистої приватної власності дружини та чоловіка, до яких не відносяться заробітна плата та суми позики, отримані одним із подружжя. Жодних доказів, що кредит сплачувався нею за її особисті кошти, відповідач суду не надала.

Крім того, суд вважає, що повне виконання відповідачем кредитних зобовязань за договором у серпні 2016 року після припинення сімейних відносин з позивачем не є підставою для відмови в позові, оскільки відповідно до частини 4 статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї, та при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то цивільні права та обовязки за цим договором виникають в обох із подружжя. Таким чином, в результаті придбання під час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу автомобіля в кредит, боргові зобов'язання несе як відповідач, на ім'я якої вони були зареєстровані, так і позивач. Відтак, відповідач, сплативши самостійно такі боргові зобов'язання, має право вимагати стягнення половини цих витрат з позивача за час, коли вони спільно не проживали.

В той же час, приймаючи до уваги, що з урахуванням положень частини 2 статті 114 СК України шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 припинився 4 січня 2007 року в день набрання чинності відповідним рішенням суду, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, встановивши факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 5 січня 2007 року по 2 січня 2016 року.

Крім того, суд вважає, що спірний автомобіль НОМЕР_2, 2008 року випуску, VIN № JTNBV56E60J033455 слід визнати об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину цього автомобіля.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом витрати по сплаті судового збору в частині вимог немайнового характеру в розмірі 551,20 грн. та в частині вимог майнового характеру в розмірі 585 грн. (1 відсоток від 1/2 частини вартості спірного майна), а всього 1136,20 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство ОТП Банк, про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 5 січня 2007 року по 2 січня 2016 року.

Визнати автомобіль НОМЕР_2, 2008 року випуску, VIN № JTNBV56E60J033455, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_2, 2008 року випуску, VIN № JTNBV56E60J033455.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в розмірі 1136 (одна тисяча сто тридцять шість) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко