АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2288/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 617/793/16-ц Нестайко Ю.В.
Категорія: спадкові Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Бровченка І.О., Малінської С.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, зобов'язання Вовчанської державної нотаріальної контори та Вовчанського міського бюро технічної інвентаризації вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив встановити нікчемність заповіту ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 2658, видане Вовчанською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 про належність їй 1/2 частини будинку АДРЕСА_1; зобов'язати Вовчанську державну нотаріальну контору Харківської області видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом (як сину померлого) на спадкове майно - 1/2 частину будинку АДРЕСА_1; зобов'язати Вовчанське міське бюро технічної інвентаризації Харківської області скасувати реєстрацію права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_3

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4, який був власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1. Власником другої половини будинку з 21.04.1976 р. є позивач на підставі договору дарування. ОСОБА_2 проживав з батьком за вказаною адресою до моменту його смерті і вважав, що прийняв спадщину (належну батьку 1/2 частину будинку) на підставі ст. 549 ЦК України 1963 року. Відповідач - дочка померлого та сестра позивача, на момент смерті батька проживала у м. Харкові та не скористалася своїм правом на прийняття спадщини, так як у шестимісячний строк після смерті батька не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини і не вчинила інших дій, які б свідчили про прийняття спадщини. У 2015 році ОСОБА_2 звернувся до Вовчанської держнотконтори з метою оформити спадщину та отримати відповідне свідоцтво. Позивач стверджував, що ОСОБА_3 подала до Вовчанського МБТІ підроблене свідоцтво про право на спадщину. Також позивач стверджував, що ОСОБА_4 ніякого заповіту на ім'я відповідача не складав.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року ОСОБА_2 у позові відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що судом першої інстанції було допущено порушення правила дослідження оригіналів доказів.

ОСОБА_2 вказує, що відповідач надала до суду підроблені та сфальсифіковані докази.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав ніяких доказів, які б свідчили про недійсність заповіту ОСОБА_4 чи недійсність виданого ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, крім цього, з приводу спірних правовідносин судами було ухвалено декілька рішень.

На підставі рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 17.10.2003 року було поновлене порушене право ОСОБА_3, шляхом вселення в її ? частину житлового будинку, який належить їй на праві приватної власності, що розташований по АДРЕСА_1.

08 жовтня 2004 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Крім цього, при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про поновлення порушеного права власності, вселення в ? частину житлового будинку, стягнення матеріальних витрат та моральної шкоди та ухваленні рішення апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2015 року, предметом дослідження було свідоцтво про право на спадщину від 23.06.1993 року, видане на ім'я ОСОБА_3

З таким рішенням суду першої інстанції судова колегія погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів, на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свідоцтвом про смерть, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджується факт смерті ОСОБА_4

Свідоцтвом про народження відповідача підтверджено, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4

Згідно із заповітом, посвідченим 10.11.1989 р. державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Мороховською І.С., на випадок своєї смерті ОСОБА_4 все своє майно, що буде належати йому на день смерті, заповів своїй дочці ОСОБА_3

На момент відкриття спадщини ОСОБА_4 належала на праві власності 1/2 частина спірного будинку, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, договором дарування, довідкою-характеристикою Вовчанського МБТІ

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 23 червня 1993 року, посвідченого Вовчанською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2128, ОСОБА_3 є спадкоємцем ? частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1. Право власності на вказану частину жилого будинку зареєстровано в Вовчанському БТІ 23 червня 1993 року за № 2763.

Згідно рішення виконавчого комітету Вовчанської міської ради № 456 від 01 грудня 1999 року, земельна ділянка по АДРЕСА_1, передана в сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2, для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 560 ЦК Української РСР 1963 року, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 прийняла спадщину на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 та отримала свідоцтво про право на спадщину від 23 червня 1993 року, посвідченого Вовчанською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2128 відповідно до норм ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини.

Заповіт, посвідчений 10.11.1989 р. державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Мороховською І.С., не скасований, не змінений та не визнаний недійсним, при складанні даного заповіту були дотримані всі необхідні умови, у ньому є дата та місце його складання, зміст. Даних про те, що заповіт та свідоцтво про право на спадщину від 23 червня 1993 року, посвідченого Вовчанською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2128 є недійсними позивачем ні до суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції надано не було.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на той факт, що відповідач надала до суду підроблені та сфальсифіковані докази судова колегія до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_2 на надав суду жодних доказів з цього приводу.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: