Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1938/13
У Х В А Л А

21 березня 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчик Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси скаргу ОСОБА_1 на постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про опис та арешт майна боржника, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою на постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про опис та арешт майна боржника, заінтересовані особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Фідобанк».

Скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Черкаській області знаходиться зведене виконавче провадження №51773150 по стягненню з ОСОБА_1 боргу на користь юридичних осіб.

29 листопада 2016 року в межах вказаного провадження здійснено опис та арешт належного боржнику майна-1/3 частини квартири по вул. Гагаріна, 73. кв.3.

Вважає, що постанова відділу примусового виконання рішень від 29 листопада 2016 року про опис та арешт майна боржника, винесена у зведеному виконавчому провадженні № 51773150, підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Квартира, частка у якій описана відділом ДВС, є місцем реєстрації та проживання боржника. Іншого приміщення для проживання боржник не має, тобто, вказане приміщення є єдиним житлом боржника.

Крім того, разом з нею проживає її мати, яка через похилий вік та стан здоров'я потребує постійного догляду.

Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

До складу заборгованості, яка підлягає стягненню у зведеному виконавчому провадженні, входить заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк». Вказана заборгованість виникла на підставі кредитного договору №895/06-034-81 від 26 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №1-895/06-034-81 від 27 лютого 2007 року.

Як наслідок, заборгованість за вказаним кредитним договором стягнута рішенням постійно діючого третейського суд при Асоціації українських банків від 14 лютого 2011 року солідарно з ОСОБА_2. ОСОБА_1

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Кредитного договору, кредит було надано для сплати за придбаний автомобіль Роrsche Сауеnnе Тurbo, 2006 року випуску, який в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором переданий позичальником в заставу банку.

Позичальник неодноразово звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» про передачу заставного автомобіля на реалізацію та погашення за рахунок отриманих від продажу коштів заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк». Проте, стягувач вказані звернення ігнорує.

29 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся до відділу примусового виконання рішень з заявою про звернення стягнення на транспортний засіб для погашення заборгованості перед заставодержателем - ПАТ «Укрсоцбанк».

Оскільки заборгованість ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні №51773150 перед ПАТ «Укрсоцбанк» становить 1570071 грн. 91 коп. з загальної суми у розмірі 1903277 грн. 26 коп., після реалізації вказаного транспортного засобу заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк» за виконавчим листом № 755/4528/14-ц значно зменшиться.

Таким чином, наявне інше майно, за рахунок якого буде здійснено погашення заборгованості ОСОБА_1

Згідно з положеннями ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових організаціях.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, крім майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

Просила суд скасувати постанову відділу примусового виконання рішень від 29 листопада 2016 року про опис та арешт майна боржника, винесену у зведеному виконавчому провадженні №51773150.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі в справі в якості заінтересованих осіб були залучені ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Фідобанк»

В судовому засіданні представник ОСОБА_1- ОСОБА_4 скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Державний виконавець в судовому засіданні при розгляді скарги поклався на розсуд суду.

Представники ПАТ «Укрсоцбанк» та ПАТ «Фідобанк» в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши м матеріали справи. суд приходить до наступного.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі -

рішень) відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В судовому засіданні встановлено, що постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 24 вересня 2014 року відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/4528/14-ц, виданого 21 березня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» основного боргу в сумі 1553844 грн.87 коп., витрат повязаних з вирішенням спору Третейським судом в сумі 15983 грн. 44 коп., судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 1570071 грн. 91 коп. солідарно (ВП №44853997).

Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 24 січня 2014 року відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №711/1938/13-ц, виданого 18 листопада 2013 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» боргу в сумі 145548 грн. 69 коп. (ВП 41699231).

Постановою від 25 липня 2016 року вказані виконавчі провадження обєднанні в одне виконавче провадження за №51773150.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Черкаській області ОСОБА_6 про опис та арешт майна боржника від 29 листопада 2016 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №51773150 про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб боргу накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_1

Так, згідно абз.6 ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Наведений у додатку до Закону про виконавче провадження перелік видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, є єдиним для всіх випадків звернення стягнення на зазначене майно.

Стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог статті 63 Закону про виконавче провадження, крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (стаття 33 Закону України від 05 червня 2003 року N 898-IV "Про іпотеку").

Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (частина п'ята статті 52 Закону про виконавче провадження). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Проте відмову державного виконавця задовольнити зазначену вимогу боржника може бути визнано в судовому порядку необґрунтованою, коли очевидно, що цією вимогою не порушено інтересів стягувача й не ускладнено виконання рішення.

Пунктом 5.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій встановлено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Відповідно до п. 5.6.2 Інструкції державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання, на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

На доведення вимог про протиправність дій державного виконавця в частині накладення арешту на 1/3 частину квартири, боржник ОСОБА_1 посилалася на те, що вона неодноразово зверталася до виконавця з повідомленням про те, що позичальнику ОСОБА_3 на праві власності належить заставний автомобіль автомобіль Роrsche Сауеnnе Тurbo, 2006 року випуску, який можне бути передано на реалізацію і саме на цей автомобіль, на її думку, державний виконавець й мав накласти арешт та за його рахунок здійснювати заходи з виконання судового рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що вказаний автомобіль належить на праві власності боржнику ОСОБА_3 а не ОСОБА_1Г, яка згідно матеріалів виконавчого провадження є солідарним боржником.

Тому, зважаючи на ту обставину, що рішення судів, на виконання якого було вчинено виконавчу дію по арешту зазначеного майна, є не виконаним з 2014 року, а боржник ОСОБА_1 не запропонувала для забезпечення стягнення майно чи кошти, які б безспірно належали їй на праві приватної власності, то, суд приходить до висновку, що державний виконавець, здійснюючи дії по виконанню рішення судів та перевіривши в межах своїх повноважень майновий стан боржника, правомірно постановою від 29 листопада 2016 року про опис та арешт майна наклала арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_1

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, п.41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За таких обставин суд приходить до висновку що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Черкаській області ОСОБА_6 про опис та арешт майна боржника від 29 листопада 2016 року, якою накладено арешт на на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_1 є законною та обгрунтованою, прийнята відповідно до вимог закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, ст. ст.56,74 ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 386, 387 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про опис та арешт майна боржника, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 5 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Головуючий:

Повний текст ухвали суду виготовлено 24 березня 2016 року.

Головуючий: ОСОБА_7