"27" березня 2017 р.
Справа № 642/3541/16
Р ІШ Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Ольховського Є. Б.

при секретарі - Пановій Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Територіального сервісного центру 6341 регіонального сервісного центра МВС в Харківській області про визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення упущеної вигоди , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на автомобіль «Жигулі» ВАЗ 2102, 1974р. випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_5. Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, укладений в 2014р. між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_4 з ОСОБА_3. Витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та передати їй належній ОСОБА_1 автомобіль «Жигулі» ВАЗ 2102, 1974р. випуску, державний номер НОМЕР_5. Визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_3 автомобіля «Жигулі» ВАЗ 2102, 1974р. випуску, державний номер НОМЕР_5, зняти автомобіль «Жигулі» ВАЗ 2102, 1974р. випуску, державний номер НОМЕР_5 з державної реєстрації в Територіальному центрі МВС в Харківській області. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача упущену вигоду в розмірі 184 556,73грн. та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та її представники позов підтримали. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те що згідно заповіту батька - ОСОБА_4 від 26.03.2011р. ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею його майна, до складу якого входив автомобіль «Жигулі» ВАЗ 2102, 1974р. випуску, державний номер НОМЕР_5. 02.10.2010р. ОСОБА_4 написав довіреність на управління вищезазначеним автомобілем на сина - ОСОБА_2 Після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1. позивачка заявила свої вимоги до брата щодо вищезазначеного автомобіля, але він її вимоги ігнорує. Згідно відповідей на запит нотаріуса ОСОБА_1 стало відомо, що автомобіль перереєстрований на іншого власника, змінено номерні знаки. Технічний паспорт та сам автомобіль знаходилися у ОСОБА_2 Позивачка посилалася, що спірний автомобіль зареєстрований вже за відповідачем ОСОБА_3, що дає відповідачу право незаконно володіти чужим майном та перешкоджає здійснювати її права власника. ОСОБА_1 розрахувала загальну суму упущеної вигоди в розмірі 148 851,63грн., період розрахунку 10.09.2013р. до 09.08.2016р., оскільки мала намір здавати в оренду автомобіль за 3000грн. щомісячно.

Також позивачка стверджувала, що могла би отримати додаткову вигоду, якщо б поклала кошти від оренди автомобіля під 20 % річних на депозит з поповненням до банку за період з 10.09.2013р. по 10.07.2016р. - 35 705,10грн.

Позивачка посилалася на ст. 317 ЦК України, згідно якої власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, Регіональний сервісний центр МВС України в Харківській області позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, просили суд у задоволені позову відмовити.

ОСОБА_2 подав до суду письмові заперечення проти позову, повністю їх підтримав разом з представником у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 стверджував, що після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1. до вересня 2015р. ОСОБА_1 ніяких претензій щодо передачі автомобіля не виказувала. У письмовій вимозі у вересні 2015р. ОСОБА_1 повідомила відповідача, що він повинен передати автомобіль за актом прийому-передачі без будь-якого уточнення. Від зустрічі, контактів з цього питання ОСОБА_1 уникала.

Відповідач ОСОБА_2 посилається, що не одержував запитів, письмових повідомлень нотаріуса щодо надання правовстановлюючих документів для оформлення свідоцтва про право на спадщину на автомобіль за ОСОБА_1 Автомобіль 1974р. випуску, експлуатувався 42 роки, він та ОСОБА_3 підтримували належний технічний стан автівки, вартість якої на дійсний час за звітом фахівця становить 4778грн. Автомобіль був перереєстрований через органи ДАІ 27.11.2014р. на ОСОБА_3, договору купівлі-продажу автомобіля не існує.

За час находження даної цивільної справи у Ленінському районному суді м. Харкова неодноразово пропонував позивачці добровільно перереєструвати за нею автомобіль, але вона відмовлялася. Відповідач також стверджував, що ОСОБА_1 не отримала письмову відмову нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на автомобіль.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову ОСОБА_1 також заперечував у повному обсязі. Пояснив суду, що ОСОБА_1 до нього не зверталася з питання передачі їй автомобіля. Як ОСОБА_2, ОСОБА_3 був згоден добровільно належним чином передати спірній автомобіль позивачці, але вона відмовлялася.

Відповідач - Регіональний сервісний центр МВС України в Харківській області надав письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 В запереченнях вказав, що Регіональний сервісний центр МВС України в Харківській області є самостійною юридичною особою до складу якої входить територіальні сервісні центри МВС в Харківській області.

Автомобіль ВАЗ 2102, 1974р. випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_5 був зареєстрований за ОСОБА_4, оформлений технічний паспорт НОМЕР_6. Під час експлуатації на транспортному засобі був замінений кузов з НОМЕР_7 на НОМЕР_4, власник та номерні знаки не змінювалися.

27.11.2014р. зазначений транспортний засіб перереєстровано на ОСОБА_3 На автомобіль закріплено номерні знаки та оформлено свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8. Підставою проведення реєстраційних дій є довідка-рахунок серії ВІА № 824957 від 27.11.2014р.

Відповідач стверджує, що реєстраційні дії проведено у відповідності до ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух» та інші нормативні акти. Про зняття автомобіля з обліку на теперішній час відмову підрозділу в проведенні таких дій. У РСЦ МВС в Харківській області не має права самостійно змінювати порядок реєстрації транспортних засобів.

Суд, вислухавши сторони, допросивши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові ОСОБА_1 необхідно відмовити з наступних підстав.

Як було встановлено судом ОСОБА_4 належав на праві власності автомобіль ВАЗ 2102, 1974р. випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_5, зареєстрований на його ім'я 30.10.1974р. у Московському РВВС м. Харкова на підставі технічного паспорту.

02.10.2010р. ОСОБА_4 видав належним чином оформлену довіреність ОСОБА_2 на користування та розпорядження автомобілем строком на двадцять п'ять років з правом керування, повного або часткового передоручення повноважень третім особам.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

26.03.2011р. ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений нотаріусом, яким заповідав все належне йому майно своїй дочці - ОСОБА_1

До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 крім спірного автомобіля, входили 3/8 частини квартири АДРЕСА_1.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 було видано нотаріусом ОСОБА_1 08.07.2012р.

До дійсного часу свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на спірний автомобіль ОСОБА_1 не видано, але до суду відповідачкою не надані докази про відмову нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові».

Натомість позивачка надала суду копію запиту нотаріуса № 128/02-14 від 17.09.2015р. до начальника УДАІ УМВС в Харківській області про належність автомобіля ВАЗ 2102, 1974р. випуску, державний номер НОМЕР_9, письмову відповідь заступника начальника Управління від 11.09.2015р. про реєстрацію автомобіля на іншого власника, письмову відповідь нотаріусу від 29.05.2015р. заступника начальника центру № 1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів УДАІ про реєстрацію автомобіля на іншого власника, зміну номерних знаків.

Позивачка ОСОБА_1 також надала суду копію своєї письмової вимоги до ОСОБА_2 від 22.09.2015р., де запропонувала йому протягом п'яти днів з моменту отримання вимоги передати їй автомобіль за актом прийому-передачі.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що не міг виконати вимогу позивачки бо вона уникала від будь-яких контактів з ним, конкретно не вказала про перереєстрацію автомобіля, та він не зрозумів текст письмової вимоги.

На підтвердження своїх заперечень ОСОБА_2 надав суду копію Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2015р. за його позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселенню та визначенню порядку користування квартирою та за позовом ОСОБА_1 до нього про припинення права спільної часткової власності. Рішення набуло законної сили.

Суд встановив неможливість доступу ОСОБА_2 до спільної з ОСОБА_1 квартири, відсутність нормальних контактів сторін. Позов ОСОБА_2 був задоволений, у зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено.

Свідки ОСОБА_1, ОСОБА_5 у судовому засіданні 27.12.2016р. пояснили суду, що ОСОБА_2 неодноразово у 2015р. , а також потім намагався зустрітися з сестрою ОСОБА_1, але вона відмовлялася. До вересня 2015р. про передачу спірного автомобіля з боку ОСОБА_1 вимог не було.

У судовому засіданні 06.12.2016р. позивачка ОСОБА_1 пояснила суду, що нотаріус письмово не відмовляв їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний автомобіль, а також не зверталася до органів ДАІ про перереєстрацію за нею автівки, не було також конкретної вимоги в акт прийому-передачі автомобіля у вересні 2015р. (письмова вимога).

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони, або інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ч. 2 ст. 58 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 не надала належних доказів порушення її права на одержання свідоцтва про право на спадщину на спірний автомобіль, його перереєстрацію у державних органах зі сторони всіх трьох відповідачів.

Позивачка ОСОБА_1 не надала доказів існування договору купівлі-продажу автомобіля, витребування його з чужого незаконного володіння.

Суд не вважає, що ОСОБА_1, яка має право на спадкування спірного автомобіля за заповітом батька, але не є його власником, має право вимагати від відповідача ОСОБА_2 відшкодування збитків в результаті порушення її цивільного права. Розрахунки, які ОСОБА_1 привела у своєму позові незрозумілі, побудовані на припущеннях, а не на доказах.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності до ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, то й відмовляє у стягнення з відповідачів на її користь судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10,11, 27, 31, 58-60, 79, 88, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 22, 1218, 1222, 1223 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Територіального сервісного центру 6341 регіонального сервісного центра МВС в Харківській області про визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення упущеної вигоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Б. Ольховський