Номер провадження: 22-ц/785/3186/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_5, за участю третьої особи без самостійних вимог, ОСОБА_6, про поділ спільного майна подружжя, усунення перешкод у користуванні майном, витребування майна із чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації, визнання права власності, а також за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог, ОСОБА_4, ОСОБА_6, Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про переведення прав та обовязків співвласників боржника та визнання права власності,

встановила:

24 вересня 2013 року позивачОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила витребувати майно із чужого незаконного володіння та усунути перешкоди у користуванні майном.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що державним виконавцем Суворовського відділу ДВС ОМУЮ на автомобіль НОМЕР_1, екскаватор «JCB» JS 330L, р/н 11183ВН було накладено стягнення під час виконання рішення про стягнення з її чоловіка ОСОБА_3 боргу на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в розмірі 50 00 доларів США.

Позивач стверджувала, що звернення стягнення на вказані рухомі речі порушують її права, як співвласника. Вона не є боржником по жодним зобовязанням, а кредитні зобовязання ОСОБА_3 він повинен виконувати самостійно.

Крім того, їй стало відомо, що державним виконавцем при виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.04.2011 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 276 906,00 грн., з прилюдних торгів був проданий екскаватор Link-belt Q 5800, р/н 12507ВН за 339 150,00 грн. Грошові кошти від даної реалізації були отримані ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_4 зазначила що вказаний екскаватор належить їй та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Оскільки ОСОБА_5 отримав грошові кошти від продажу екскаватору Link-belt Q 5800, р/н 12507ВН, то частина ОСОБА_4 із цих грошових коштів складає 1/2 частку, у звязку з чим просила стягнути з ОСОБА_5 половину вартості проданого екскаватора з прилюдних торгів в розмірі 169 575,00 грн.

В свою чергу, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив в рахунок грошової компенсації вартості належної йому 1/2 частини автомобіля НОМЕР_1, екскаватора «JCB» JS 330L, р/н 11183ВН, стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 105 000, 00 грн., визнавши за ОСОБА_4 право власності на належну йому 1/2 частку у вказаному майні.

Крім того, ОСОБА_5 також звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами, в яких просив перевести на нього, як кредитора права та обовязки солідарного співвласника боржника ОСОБА_3 за виконавчим листом №1527/2-5679/11, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 18.03.2013 р., шляхом визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/2 частку у праві власності екскаватор «JCB» JS 330L, р/н 11183ВН, вартістю 158680,00 грн., що належить ОСОБА_3 на підставі рішення суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково та було знято арешт з 1/2 частини автомобіля НОМЕР_1, екскаватора «JCB» JS 330L, р/н 11183ВН, які належать на праві власності ОСОБА_4

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4, а також в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення, в частині відмови в задоволенні його зустрічних позовних вимог, із ухваленням в цій частині нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, предметом апеляційного оскарження в даному випадку є зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, у задоволенні яких оскаржуваним судовим рішенням було відмовлено.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.03.2014 року (справа №523/10691/13-ц), яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 і первісним позивачем ОСОБА_4 було визнано право власності по 1/2 частці (за кожним) на: екскаватор «JCB» JS 330L, р/н 11183ВН, автомобіль НОМЕР_1. В частині поділу майна та визнання права власності на екскаватор Link-belt Q 5800, р/н 12507ВН було відмовлено, з тих підстав, що даний екскаватор був проданий державним виконавцем з прилюдних торгів (т.1,а.с.105-106).

За змістом ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з викладеного, первісному позивачу ОСОБА_4 і апелянту ОСОБА_3 належить на праві власності по 1/2 частці на: екскаватор «JCB» JS 330L, р/н 11183ВН, автомобіль НОМЕР_1.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із вимог, передбачених ст.41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Також суд вказав, що згідно ст.ст. 317, 318, 328 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, за змістом ч.1 ст. 356, ч.1 ст. 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, частки яких є рівними, якщо інше не визначено домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого листа №1527/2-5679/11, виданого Суворовським районним судом м. Одеси, за яким з ОСОБА_7 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 і ОСОБА_5 були стягнуті грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США, постановою державного виконавця відділу ДВС від 21.03.2013 року був накладений арешт на все майно, що належить ОСОБА_3, у тому числі на транспортний засіб марки JEEP GRAND CHEROKEE, р/н НОМЕР_2 та екскаватор «JCB», тип JS 330L, р/н 11183ВН, 2000 року випуску (т.1,а.с.10).

Постановою державного виконавця від 29.03.2013 року транспортний засіб марки JEEP GRAND CHEROKEE, р/н НОМЕР_2 був оголошений у розшук (т.1.а.с.11).

Актом опису та арешту від 29.04.2013 року державним виконавцем було описано та накладено арешт на екскаватор «JCB», тип JS 330L, р/н 11183ВН, 2000 року випуску, та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 (т.1,а.с.14-15).

Таким чином, в рахунок боргу ОСОБА_3 і ОСОБА_7 перед ОСОБА_6 і ОСОБА_5, було накладено арешт, у тому числі на 1/2 частку майна, яка належить первісному позивачу ОСОБА_4, чим порушено її права власника майна на безперешкодне володіння, користування та розпоряджання своїм майном, про що вказано вище.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Виходячи з викладеного, та враховуючи, що первісний позивач ОСОБА_4 на даний час на підставі рішення суду є власником 1/2 частини автомобіля НОМЕР_1 та екскаватора «JCB», тип JS 330L, р/н 11183ВН, то накладенням арешту на її частину вказаного майна є безумовним її обмеженням у користуванні, володінні та розпорядженні власністю.

У звязку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушене право первісного позивача ОСОБА_4 підлягає захисту на підставі ст. 391 ЦК України, шляхом зняття арешту з належного ОСОБА_4 на праві власності майна та скасування постанови про розшук автомобіля НОМЕР_1.

При цьому, суд прийняв до уваги визнання представником ОСОБА_5 позовних вимог ОСОБА_4, в частині скасування арешту з 1/2 частини вищевказаного майна, а саме автомобіля НОМЕР_1 та екскаватора «JCB», тип JS 330L, р/н 11183ВН, та в частині розшуку автомобіля, як то передбачено ч.4 ст.174 ЦПК України.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_4 права власності на все вищевказане майно, з урахуванням того, що він особисто розпорядився спільними грошовими коштами подружжя, у сумі 276 906 грн., то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні цих позовних вимог, виходячи на наступного.

Так, дійсно ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.11.2012 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, в порядку повороту виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси 15.02.2011 року (справа №2-1068/11), яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 була стягнута заборгованість за договором позики в розмірі 276 906 грн., зазначена сума грошових коштів була повернута ОСОБА_3

Оскільки зазначені грошові кошти є сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 і якими ОСОБА_3 після їх отримання розпорядився самостійно, то він просив в рахунок 1/2 частини вказаної суми грошових коштів визнати за ОСОБА_4 право власності на все майно подружжя, а саме: автомобіля НОМЕР_1 та екскаватора «JCB», тип JS 330L, р/н 11183ВН.

Однак, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні зазначеної частини позовних вимог ОСОБА_3, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт ОСОБА_3 є боржником ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.02.2011 року та на підставі виконавчого листа №1527/2-5679/11, виданого Суворовським районним судом м. Одеси, за яким з ОСОБА_7 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 і ОСОБА_5 були стягнуті грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США.

Виходячи з викладеного, суд дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 на його користь грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки JEEP GRAND CHEROKEE та екскаватора «JCB», тип JS 330L, у сумі 105 000 грн., з визнанням за ОСОБА_4 права власності на все вищевказане майно, не підлягають задоволенню, оскільки таким задоволенням будуть порушені права стягувачів у вищезазначеному виконавчому провадженні, що є неприпустимим.

Вирішення питання про стягнення грошової компенсації, при зазначених вище обставинах, на користь одного із співвласників, який одночасно є боржником, може мати місце за умови направлення суми компенсації не на свою користь, а на погашення боргу на користь стягувачів, однак, як обрунтовано вказав суд, такі вимоги у справі не заявлялися.

З підстав викладеного, вищевказані доводи апелянта є безпідставними і необрунтованими і направлені на те, щоб вивести все майно подружжя ОСОБА_4, у тому числі, яке належить йому на праві часткової власності, з-під арешту, та таким чином ухилитися від виконання вищевказаного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 15.02.2011 року.

Також безпідставним є посилання апелянта на те, що оскільки оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про зняття арешту лише з 1/2 частини спільного майна подружжя, то власник майна не може ним користуватися, оскільки воно є неділимим, з огляду на те, що одного із співвласників майна первісного позивача ОСОБА_4 судове рішення влаштовує і вона його не оскаржує, а інший співвласник апелянт ОСОБА_3 позбавлений права користування 1/2 часткою цього майна на підставі постанови державного виконавця про арешт майна і виконавчого листа №1527/2-5679/11, з метою виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.02.2011 року, яким з ОСОБА_7 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 і ОСОБА_5 були стягнуті грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США.

Що стосується посилання апелянта на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2012 року, яким позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів був знову задоволений, тобто після повороту виконання рішення того ж суду від 15.02.2011 року, то в даному випадку вказане рішення суду правового значення для вирішення даного спору не відіграє, оскільки грошові кошти у сумі 276 906 грн. після повороту виконання рішення, були стягнуті з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, що не заперечується останніми.

Крім того, вищевикладені обставини встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.03.2014 року, яке набрало чинності, а тому не підлягають доказуванню (т.1, а.с.105-106).

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти первісних позовних вимог, доводів своїх зустрічних позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_8

ОСОБА_2