ухвала

іменем україни

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ АФ «Косівщинська») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 24 січня 2000 року серії НОМЕР_1 йому належить земельна ділянка, площею 2,72 га, яка розташована на території сільської ради Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області. 04 січня 2005 року між ним та ТОВ АФ «Косівщинська» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки терміном на 5 років зі сплатою орендної плати у розмірі 442 грн. 01 січня 2009 року між ними було укладено додатковий договір до вказаного договору оренди землі, відповідно до якого збільшено строк оренди зазначеної земельної ділянки до 10 років, а також визначено, що орендна плата вноситься у розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік. На порушення умов зазначеного договору оренди земельної ділянки відповідач систематично не сплачував орендну плату за 2011, 2012 роки у встановлений строк, а сплатив її лише у грудні 2013 року. Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_3 остаточно просив стягнути на його користь з ТОВ АФ «Косівщинська» 2 197 грн 27 коп., з яких: 1 671 грн 14 коп. - заборгованість з орендної плати; 99 грн 99 коп. - 3 % річних; 426 грн 14 коп. - інфляційне збільшення заборгованості; а також розірвати договір оренди землі від 04 січня 2005 року.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні вимоги про розірвання договору оренди землі й ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказану вимогу задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,

Судові рішення у частині стягнення заборгованості за договором оренди не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України у касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого 24 січня 2000 року Косівщинською сільською радою Сумського району Сумської області, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 2,72 га, розташованої на території вищевказаної сільської ради.

04 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ АФ «Косівщинська» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивач надав у строкове платне користування відповідачу вищевказану земельну ділянку терміном на 5 років зі сплатою ТОВ АФ «Косівщинська» орендної плати у розмірі 442 грн, що становить 1,5 % від грошової оцінки землі і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (а. с. 10, 11).

18 грудня 2006 року вищевказаний договір оренди землі було зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 25 (а. с. 13).

19 грудня 2006 року земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем у натурі у дострокову оренду згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки (а. с. 14).

01 січня 2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ АФ «Косівщинська» укладено додатковий договір, який 15 листопада 2010 року за № 041061301 зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» (а. с. 15).

Пунктом 1.2 додаткового договору викладено у новій редакції п. 8 договору оренди землі від 04 січня 2005 року та збільшено строк оренди зазначеної земельної ділянки до 10 років, а п. 1.3 внесено зміни до п. 9 вказаного договору та визначено, що орендна плата вноситься у розмірі 1 083 грн 75 коп. за рік, що становить 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю) (а. с. 15).

27 листопада 2013 року ТОВ АФ «Косівщинська» сплатило ОСОБА_3 орендну плату за 2011, 2012 роки у розмірі 3 425 грн 78 коп., з урахуванням індексу інфляції та суми пені, що підтверджується видатковими касовими ордерами та не заперечується сторонами (а. с. 36, 37).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що хоча орендна плата за 2011, 2012 роки виплачена позивачу із порушенням визначених договором строків, проте у повному обсязі та з урахуванням інфляційних збитків та пені. При цьому суд зазначив, що сам по собі факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою не свідчить про систематичне невиконання стороною договірних зобов'язань, а, отже не є для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Проте повністю погодитися із висновками апеляційного суду не можна з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені у договорі оренди, не можуть суперечити чинному законодавству на час укладення договору оренди.

Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, дана обставина може бути підставою для розірвання такого договору.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Установлено, що відповідно до п. 12 укладеного між сторонами договору оренди землі орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяці, тобто 30 грудня кожного року дії договору. Проте, ТОВ АФ «Косівщинська» орендну плата за 2011 та 2012 роки сплатило позивачу лише у грудні 2013 року, що не заперечується товариством та підтверджується матеріалами справи.

Перевіряючи законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212, 303, 315 ЦПК України на вищевказані положення закону уваги не звернув, фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, належним чином не встановив та не застосував до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню.

Посилання суду на сплату відповідачем орендної плати за період 2011, 2012 роки у 2013 році у розмірі більшому, ніж належало до сплати, не спростовують факту порушення умов договору щодо оплати орендної плати у визначені договором строки.

Крім того, апеляційний суд не надав оцінки тому, чи допускають положення ст. ст. 13, 21, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 ЗК України, а також умови укладеного між сторонами договору оренди землі оплату орендної плати у будь-який період, наприклад 1 раз на 2-3 роки, чи свідчить це про належне виконання умов договору та, чи є це підставою для відмови у позові.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду частково не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2016 року у частині вирішення позову ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик