Справа № 203/3852/16-ц
У Х В А Л А

17 січня 2017 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.08.2016 року було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поступки права вимоги.

В поданій до суду заяві про забезпечення позову позивач просив до розгляду справи по суті накласти арешт на 2932000 кг зернової продукції, 551807,6 кг готової продукції та 19 силосів для зберігання зерна та готової продукції, що знаходиться на території борошномельного цеху за адресою: м.Дніпро (колишнє м.Дніпропетровськ), вул.Старий Шлях (колишня вул.Кірова), буд.№227-а, яке належить ОСОБА_4 В обґрунтування заяви посилався на те, що він, як фізична особа-підприємець здійснює діяльність з виробництва продуктів борошномельно-крупяної промисловості та станом на 02.08.2016 року в нього на переробці за адресою: м.Дніпро (колишнє м.Дніпропетровськ), вул.Старий Шлях (колишня вул.Кірова), буд.№227-а, знаходилось 2932000 кг зернової продукції та 551807,6 кг готової продукції. Однак, з 16.08.2016 року відповідачем ОСОБА_3 з території борошномельного цеху вивозиться вказана зернова продукція на підставі оспорюваного договору поступки права вимоги.

Ухвалою суду від 19.08.2016 року вказану заяву позивача було задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 року ухвалу від 19.08.2016 року було скасовано та питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з поданої позовної заяви, предметом заявлених позивачем позовних вимог є визнання недійсним договору поступки прав вимоги за договором №010116 від 01.01.2016 року, укладеного відповідачами 01.08.2016 року, згідно п.1.1 якого ФОП ОСОБА_2 уступає ОСОБА_3 право вимоги за договором №010116 від 01.01.2016 року про переробку зерна пшениці, що був укладений між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 Ціна вказаного договору від 01.08.2016 року визначена на підставі акту звірки від 01.08.2016 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, який ніколи не складався та позивачем не підписувався.

Посилаючись на те, з 16.08.2016 року відповідачем ОСОБА_3 з території борошномельного цеху на підставі оспорюваного договору вивозиться зернова продукція, яка передана позивачу за відповідними актами на переробку, позивач просив вжити заходи забезпечення позову зазначені в заяві.

Разом з тим, з огляду на наявні в матеріалах справи документи, вбачається, що 19 силосів на які позивач просить накласти арешт, не є предметом позову; згідно наданих актів звірки, у позивача на переробці знаходилась зернова продукції різних класів та готова продукція широкого асортименту. Проте, в заяві про забезпечення позову не конкретизовано найменування та кількість зернової та готової продукції.

З огляду на зазначене та висновки, наведені в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.10.2016 року, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову належним чином не обгрунтована та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,152,153,208-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю.Казак