АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/693/17 Справа № 192/61/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Щербина Н. О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Дніпро

12 січня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Солонянської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору довічного утримання та скасування його державної реєстрації

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування його державної реєстрації (а.с.3-6).

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Солонянської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору довічного утримання та скасування його державної реєстрації - відмовлено (а.с. 193-198).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 206-214).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 січня 2011 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 як відчужувачами та ОСОБА_3, як набувачем, було укладено договір довічного утримання (догляду). Відповідно до умов цього договору відчужувачі передали у власність набувача належний їм на праві спільної сумісної власності жилий будинок АДРЕСА_1, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 1 500 кв.м, а набувач зобов'язалася забезпечувати кожного з відчужувачів утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я також довічно доглядати (а.с.26-29).

Спірний договір був нотаріально посвідчений за реєстровим №1-186, нотаріусом накладено заборону відчуження майна до припинення чи розірвання договору, а договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів та право власності зареєстровано за набувачем - ОСОБА_3 відповідно до вимог законодавства на час укладання договору (а.с.29).

Замість відчужувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спірний договір підписав ОСОБА_6 (а.с.27 зворот).

У посвідчувальному написі спірного договору нотаріусом було зазначено, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не можуть самі прочитати текст договору довічного утримання та підписати його, на їхнє особисте прохання та в їх присутності договір прочитано та підписано ОСОБА_6 Також в абзаці 6 посвідчувального напису зазначено, що у зв'язку з похилим віком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за їх дорученням та в присутності нотаріуса текст договору підписано ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції, виходив з того, що ОСОБА_5 була присутня в нотаріальній конторі 29 січня 2011 року, внаслідок свого похилого віку та хворобливого стану не змогла поставити підпис на договорі, висловила своє бажання щоб за неї такий підпис поставив ОСОБА_6, а також таке бажання було висловлено і ОСОБА_4, а чинне законодавство не містить прямої заборони щодо підписання однією особою договору довічного утримання за двох відчужувачів. Крім того, стаття 746 ЦК України не обмежує право відчужувача на укладання договору довічного утримання (догляду) віком або станом здоров'я.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону

Так, відповідно до ст..ст. 744-747 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи. Майно, що належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, зокрема майно, що належить подружжю, може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду). У разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов'язання набувача відповідно зменшується.

Згідно ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу . Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3,5,6 ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 45 Закону України «Про нотаріат» в редакції на час посвідчення спірного договору, передбачено що при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

До випадків, передбачених законодавством, коли при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії відносяться випадки передбачені ч.ч.2 та 3 вказаної статті.

Так, нотаріус перевіряє справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії, якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса (ч.2 ст. 45 Закону). Також нотаріус перевіряє справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ. В цьому разі за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі.

Зазначена норма закону передбачає можливість підписання документа третьою особою, якщо в особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, наявна певна фізична вада або хвороба, що унеможливлює самостійне підписання документа.

У такому випадку вчинення нотаріальної дії має певні особливості: особа, яка не може власноручно підписати документ, повинна особисто висловити волю щодо підписання документа іншою особою і головне - доручити останній здійснити таке підписання; підписання документа повинно відбуватися у присутності особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у присутності нотаріуса, а також особи, яка підписує документ.

Важливо, що наявна фізична вада або хвороба повинна саме унеможливлювати самостійне підписання документа. У вказаній нормі також передбачено обов'язок нотаріуса зазначити в посвідчувальному написі причини, з яких особа не може власноручно підписатись. У цьому положенні закону не уточнюється, як саме такі причини повинні бути відображені в тексті напису, зокрема, чи є необхідність конкретизації назви хвороби, яка унеможливлює власноручне підписання, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2011 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 як відчужувачами та ОСОБА_3, як набувачем, було укладено договір довічного утримання (догляду), який був нотаріально посвідчений за реєстровим №1-186, нотаріусом накладено заборону відчуження майна до припинення чи розірвання договору, а договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів та право власності зареєстровано за набувачем - ОСОБА_3 відповідно до вимог законодавства на час укладання договору (а.с.29).

При цьому спірний договір було складено в присутності його сторін, зачитано відчужувачам та замість них підписано ОСОБА_6, що відповідає вимогам ст..ст. 207, 209, 744-747 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та виключає його недійсності, з підстав зазначених у позові, виходячи зі змісту ст. 215 ЦК України.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що, державний нотаріус Супруненко А. М. не мала права перевіряти як розписуються відчужувачі, суперечить положенням ч. 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат» та не мають значення для вирішення даної справи по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що необхідності у підписанні договору іншою особою не було, є безпідставними, оскільки ч. 4 ст. 207 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі.

Похилий вік відчужувачів сам по собі передбачає їх хворобливий стан, що надало їм право доручити у їх присутності та в присутності нотаріуса підписати спірний договір іншій особі.

Посилання апелянта на те що законодавством не передбачено можливість підпису однією особою за двох відчужувачів спірного договору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ч. 4 ст. 207 Цивільного кодексу України та ст. 45 Закону України «Про нотаріат» надають право за фізичну особу, яка не може власноручно підписати документ внаслідок її фізичної вади або хвороби, за її дорученням у її присутності та у присутності нотаріуса підписати цей документ іншій особі. Таким чином законодавство України не передбачає прямої заборони підписувати документ за двох чи більше осіб, що не можуть його підписати внаслідок фізичної вади чи хвороби, однією особою.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: