ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5148/16-ц
Провадження № 2/210/601/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Чайкіної О.В., за участю секретаря - Куксенко О.В.
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
Позивач, Алієв Ілгар Абдулмеджид Оглизвернувся до суду з вищеназваним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником трикімнатної квартири загальною площею 82,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 2008 року. Крім того, в даній квартирі на реєстраційному обліку знаходиться ОСОБА_4 з 06.05.2011 року. Відповідач не є членом сім"ї власника, взагалі ніколи не мешкав в даній квартирі, комунальні послуги ніколи не сплачував, прохання позивача з приводу зняття з реєстрації ігнорує, особистих речей його в квартирі не має. Враховуючи те, що ОСОБА_4, не мешкає у вищезазначеній квартирі, позивач просить визнати його особою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняти його з реєстраційного обліку.
В судовому засіданні позивач не був присутній, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме шляхом виклику через оголошення у пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Тому суд розглядає справу у відсутність відповідача з ухваленням заочного рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян № 5787 від 16.11.2016 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 (а.с.8).
Реєстрація відповідача у житловій квартирі, яка на праві приватної власності належить позивачу також підтверджена відомості з адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 14 грудня 2016 року.
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17 січня 2008 року ВКЕ № 042435, власником вищевказаної квартири є ОСОБА_2 (а.с.14). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 485030 від 17.01.2008 року, квартира за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, 1/13 на підставі договору купівлі-продажу ВКЕ № 042435 від 17.01.2008 року посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Н.М., зареєстровано в реєстрі за № 411(а.с.9).
Згідно акту, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1, засвідченого ТОВ "Сіті-Сервіс-КР") відповідач у справі ОСОБА_4 не мешкає в квартирі, в якій він має місце реєстрації з травня 2011року.
Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї.
Вказана правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16, та є обов"язковою для застосування.
Так, судом встановлено, що Відповідач у справі, не будучи власником житлового квартири, не будичи членом сім"ї власника, залишається зареєстрованим в ній, при цьому не проживає у квартирі, що належить на праві приватної власності Позивачу ОСОБА_2, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власнику - Позивачу ОСОБА_2, та між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги, в частині вимог про усунення перешкод в користуванні житлом позов підлягає задоволенню.
Що стосується вимог позивача про зняття з реєстраційного обліку, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для подальшого зняття ОСОБА_4 з реєстрації в цьому приміщенні.
З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_2знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи оплату публікації оголошення в пресі про виклик відповідача по даній справі було здійснено Позивачем.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати сплачені за подання позову, а саме в розмірі 551,20 грн. та 300,00 грн. за оплату публікації оголошення в пресі (ст. 79 ЦПК).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.15, 60, 88 ч.1, 212, 215-218, 223-230, 294 ЦПК України, ст.ст. 29, 30, 41, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд, -
Позов ОСОБА_2до ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн., та 300,00 грн. за оплату публікації оголошення в пресі, на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1
В решті позову - відмовити.
Рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О. В. Чайкіна