Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2017 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді Соколишиної Л.Б.

при секретарі Кисленко О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у лютому 2016 року відповідач отримав у позику грошові кошти у сумі 70000 грн., які зобов'язався повернути до 24 березня 2016 року, але кошти відповідач та його дружина по даний час не повернули. Просить суд стягнути з відповідачів борг у сумі 70000 грн.

Під час розгляду справи, представник позивача подав заяву про залучення батька відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у якості співвідповідача, оскільки останній згідно розписки взяв на себе зобов'язання погасити борг свого сина. Крім того, подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що борг частково погашений відповідачем ОСОБА_7, просить суд стягнути з відповідачів 28 000 грн. боргу за розпискою солідарно.

У судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 2 ОСОБА_4 у судовому засіданні, позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач звернувся з указаним позовом до суду про стягнення боргу з відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_3, як з подружжя. Однак, під час укладення договору позики, а саме надання позивачу розписки про отримання в борг грошових коштів у розмірі 70000 грн. відповідач ОСОБА_6 не поставив відповідача ОСОБА_3 до відома, тобто її згоди на отримання вказаних коштів не отримував. Договір укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на потреби сім'ї, а на інші, не створює обов'язків для іншого з подружжя. Просить суд у задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу з ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, оскільки ОСОБА_3 не відомо куди було направлені відповідачем ОСОБА_6 позичені ним кошти.

Відповідачі 1 у судове засідання не з'явився, хоч про час та місце слухання справи повідомлявся через оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач 3 у судове засідання не з'явився, хоч про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Судом встановлено, що відповідач 1 отримав від позивача позику у розмірі 70000 грн., які зобов'язався повернути до 24 березня 2016 року, що підтверджується розпискою від 23 березня 2016 року, підписаною відповідачем 1.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно розписки суму боргу відповідач 1 зобов'язався повернути до 24 березня 2016 року.

До даного часу сума непогашеного боргу становить 28 000 грн., оскільки батько відповідача ОСОБА_6 - відповідач ОСОБА_7 частково відшкодував борг сина по розписці.

Згідно розписки від 15 серпня 2016 року відповідач 3 погасив частину боргу за відповідача 1. Те, що відповідач 3 має намір і надалі погашати борг за відповідача 1, який доводиться йому сином, не переводить його в статус боржника, не створює для нього жодних обов'язків, а є виключно його правом.

Що стосується позовних вимог до відповідача 2, то відповідно до положення ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд України у своїй правовій позиції по справі № 6-163 цс 12 від 20 лютого 2013 року, відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Оскільки при укладенні договору позики, а саме надання відповідачем 1 позивачу розписки про отримання в борг грошових коштів у сумі 70000 грн., відповідач 1 не поставив відповідача 2 до відома про вчинений правочин, згоди відповідача 2 на отримання вказаних грошових коштів ні усно, ні письмово надано не було, доказів того, що одержані за договором кошти були використані в інтересах сім'ї до суду подано не було, відповідно отримання коштів ОСОБА_6 не створює обов'язків для його дружини.

Так, суд розцінює, долучений до матеріалів позову договір позики (розписку), як договір, що стосується значних коштів. Кошти за розпискою складають 70000 грн., тому письмова згода відповідача 2, за таких обставин, була обов'язковою, оскільки такий договір виходять за межі дрібно-побутового.

У зв'язку з тим, що вказана розписка складена та підписана відповідачем 1, письмової згоди відповідача 2 на укладання такого договору відповідач 1 не отримував, доказів, що позичені кошти витрачені в інтересах сім'ї представником позивача не надано, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача 2 коштів, отриманих відповідачем 1 від позивача за розпискою від 23 березня 2016 року.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача 1 слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову у розмірі 700 грн., подання апеляційної скарги на ухвалу у розмірі 275 грн. 60 коп., судові витрати по оплаті розміщеного у газеті оголошення про виклик відповідача до суду у розмірі 72 грн., а всього 1047 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 65 СК України, ст.ст.526, 1046, 1047,1049 ЦК України, ст. ст. 10, 88, 174, 213, 215 ЦПК України, суд ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 28 000 грн. боргу за розпискою та 1047 грн. 60 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Суддя: Л. Б. Соколишина