АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6042/16-ц Номер провадження 22-ц/786/81/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. Мартєв С. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВОЇ О.Ю., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря - ШЕВЧЕНКО І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської у м. Полтаві ради, про надання дозволу на виїзд за кордон малолітній дитині без згоди батька.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом у якому просила, дозволити малолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., виїзд за кордон для оздоровлення до досягнення ним повноліття без згоди батька - ОСОБА_2 та дозволити без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду за кордон ОСОБА_4 в супроводі матері ОСОБА_3 або за її письмовою згодою з бабусею ОСОБА_5 за межі України (закордон) до досягнення ним повноліття.

Позивачка неодноразово змінювала свої позовні вимоги та остаточно просила дозволити малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., виїзд за кордон ( за межі України) а, саме до Польщі в супроводі ОСОБА_3 в період з 20.12.2016 року по 27.12.2016 року включно без згоди батька - ОСОБА_2 та стягнути судові витрати.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Дозволено малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виїзд за межі України, а саме до Польщі в супроводі матері ОСОБА_3 в період з 20.12.2016 року по 27.12.2016 року включно без згоди батька - ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551 грн.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового, про відмову у позові.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2013 року (а.с.12).

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н.( а.с.10).

Позивачк а разом з малолітнім сином має намір виїхати до Польщі для оздоровлення дитини.

Батько малолітнього ОСОБА_4 не надає згоди на виїзд дитини за межі України.

Із справи вбачається, що метою виїзду дитини за кордон є її оздоровлення та відпочинок.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста № 3949 від 05.07.2016 року малолітній ОСОБА_4 хворіє на: рецидивуючу кропив'янку, набряк квінке, інсектну алергію, сенсибілізація до харчових та побутових, епідермальну алергію, тому потребує щорічно, а при можливості й частіше відвідувати оздоровчі санаторії, пансіонати( а.с.13).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що дитина постійно хворіє та потребує оздоровлення.

Апеляційний суд Полтавської області вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступник підстав.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувади вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не пливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвито; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 4 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857- XII, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16- річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків.

Крім того, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний (тимчасовий) виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст, 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Доводи апеляційної скарги не відповідають матеріалам справи.

За таких обставин, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надання ОСОБА_6 дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_4 за кордон до Польщі без згоди батька ОСОБА_2 в її супроводі відповідатиме інтересам дитини та сприятиме зміцненню її здоров'я та розвитку. Такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення.

Таким чином, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст. ст.153,157 СК України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею.

Така правова позиція підтримана Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19 грудня 2012 року (справа № 6-44788).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не надала до суду доказів куди конкретно буде їхати дитина та чи є цей заклад дійсно оздоровчим спростовуються матеріалами справи, оскільки ОСОБА_3 здійснила бронювання двох авіа квитків для неї та сина ОСОБА_4 за маршрутом Київ-Гданськ, Гданськ-Київ для оздоровчого відпочинку на території Польщі в період з 20.12.2106 року по 27.12.2016 року включно та заборонювала готель в м. Свіноустьє Польща( 65-67).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Крім того, у рішення, яке переглядається апеляційною інстанцією, наявні описки у прізвищі відповідача, які можуть бути виправлені у порядку ст.219 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304,п.4 ч.1 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2

відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: С. Ю. МАРТЄВ

Судді : О. Ю. КУЗНЄЦОВА

Л. М. ХІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ