Справа № 192/2992/16-ц
Провадження № 2/192/57/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

"23" січня 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання Корота Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, згідно уточнених позовних вимог від 27 грудня 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 03 жовтня 2015 року належить житловий будинок № 2-Б по вул. Терентьєва в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, що був придбаний його матірю ОСОБА_3 21 вересня 2010 року.

Рішенням виконкому Солонянської селищної ради за №6 від 21 жовтня 2010 року була змінена адреса житлового будинку з № 2-А вул. Терентьєва на № 2-Б вул. Терентьєва, смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області.

Пізніше зясувалося, що на момент укладення договору купівлі-продажу даного будинку між його попереднім власником ОСОБА_4 та матірю позивача ОСОБА_3 в даному будинку, був зареєстрований ОСОБА_2 рідний брат ОСОБА_4

Після продажу будинку відповідач в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку і продовжує бути зареєстрованим в належному позивачеві будинку №2-Б по вул. Терентьєва, смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, що значно порушує права позивача на розпорядження його власністю.

З жовтня 2006 року і до теперішнього часу ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації у буд. №2-Б по вул. Терентьєва, смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області не проживає, і тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача.

Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 19) в судове засідання не зявився причини неявки суду не повідомив.

У звязку з неявкою у судове засідання відповідача, який бере участь у справі, суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи виконавчий комітет Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 52), в судове засідання не з'явився. Згідно поданої до суду письмової заяви селищного голови прохали проводити розгляд справи у відсутність їх представника (а.с. 55).

Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 03 жовтня 2015 року, належить на праві приватної власності будинок № 2-Б по вул. Терентьєва в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області (а.с. 12).

Рішенням виконкому Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області за №6 від 21 жовтня 2010 року була змінена адреса житлового будинку з № 2-А вул. Терентьєва на № 2-Б вул. Терентьєва, смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області (а.с. 14).

Відповідно до довідки виконкому Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року №4400 в будинку № 2-Б по вул. Терентьєва в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області зареєстровані ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Згідно акту обстеження помешкання від 07 жовтня 2016 року проведеного депутатом Солонянської селищної ради ОСОБА_5 та представниками громадськості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_2 з жовтня 2006 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8. показала, що є сусідкою позивача, їй відомо, що відповідач ОСОБА_2 проживав в будинку позивача за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Терентьєва, буд. № 2-Б, разом зі своїми батьками, але після смерті батьків ОСОБА_2 виїхав з будинку і більше семи років вона його не бачила.

Свідок ОСОБА_9 допитана в судовому засіданні підтвердила показання свідка ОСОБА_8

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що відповідач, який з 2006 року не проживає в будинку позивача, не є власником житлового будинку за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Терентьєва, буд. № 2-Б , не є членом сімї позивача, але є особою, місце проживання якої зареєстровано за вищезазначеною адресою і така реєстрація, перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє право власності на свій будинок. Тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивача, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зазначена позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, що викладена у справі № 6-709 цс16 від 16 листопада 2016 року, і яка обовязкова для застосування судом у відповідність до положень ст. 3607 ЦПК України.

За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Терентьєва, буд. № 2-Б.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст.ст. 214, 215 ЦПК України.

Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1, 2).

На підставі викладеного, ст.ст. 386, 391 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Терентьєва, буд. 2-Б.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 (двадцять) коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, а строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 25 січня 2017 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.