Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю лізингова компанія «Ваш авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю лізингова компанія «Ваш авто» на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (далі - ТОВ «ЛК «Ваш авто») про визнання договору фінансового лізингу нікчемним та застосування наслідків нікчемного правочину. Вимоги обґрунтовано тим, що 15 вересня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 001276, предметом якого є трактор МТЗ-80 вартістю 92 000 грн. На день підписання вказаного договору він сплатив відповідачу через відділення публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» аванс за трактор у розмірі 72 000 грн, що підтверджується відповідною квитанцією, проте зазначеного трактора не отримав. Ознайомившись із умовами договору, зрозумів, що його ввели в оману, оскільки в договорі від 15 вересня 2016 року № 001276 були зазначені зовсім інші обставини, ніж ті, що були йому роз'яснені, а крім того, ціна трактора не відповідала ціні, визначеній за попередньою домовленістю з представником продавця. Він мав намір придбати трактор у власність, а з тексту договору вбачалося, що він уклав із відповідачем договір фінансового лізингу. На наступний день після укладення договору він особисто звертався до відповідача щодо розірвання договору та повернення йому коштів, проте відповіді не отримав. За фактом шахрайських дій відповідача він звернувся із заявою до Гощанського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області. Посилаючись на викладене, позивач вважав, що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному законодавству та порушують його права як споживача, та, керуючись ст. ст. 230, 808 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», остаточно просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 15 вересня 2015 року № 002543, укладений між ним та ТОВ «ЛК «Ваш Авто», а також стягнути з останнього на його користь кошти у розмірі 72 000 грн.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської областівід 11 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 15 вересня 2015 року № 001276, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ЛК «Ваш авто». Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш авто» на користь ОСОБА_3 72 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш авто» на користь ОСОБА_3 72 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ЛК «Ваш авто» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 15 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ЛК «Ваш авто» укладено договір фінансового лізингу № 001276, відповідно до умов якого останнє зобов'язалося придбати у власність трактор MTЗ-1025.2 вартістю 30 638 доларів 30 центів США, що еквівалентно 720 000 грн станом на день підписання договору, та передати його у користування позивачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу та комісій за передачу предмета лізингу (в разі наявності).

Відповідно до п. 3.4.3 договору фінансового лізингу від 15 вересня 2015 року № 001276, лізингоодержувач має право відмовитись або розірвати договір у передбачених даним договором або чинним законодавством випадках.

На виконання вказаного договору позивачем було сплачено адміністративний платіж у розмірі 72 000 грн, що становить 10 % від вартості предмету лізингу згідно з додатком № 1 до договору лізингу, що підтверджується квитанцією від 15 вересня 2015 року № 0.0.434728177.1.

16 вересня 2015 року та 26 вересня 2015 року позивач надіслав на адресу відповідача заяви про відкликання згоди на укладення договору і повернення перерахованих коштів, які залишені без задоволення, що не заперечується сторонами у справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів»умови договору фінансового лізингу, зокрема щодо адміністративного платежу, який не підлягає поверненню, порушують принципи добросовісності і справедливості, що є підставою для визнання договору недійсним. Зазначене є підставою для стягнення з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_3 72 000 грн авансового платежу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено обставин введення його відповідачем в оману та наявності нечесної підприємницької практики, оскільки підписавши спірний договір, позивач погодився із його умовами, з якими його було попередньо ознайомлено.

Також апеляційний суд вказав на безпідставність посилань позивача на те, що спірний правочин є недійсним через порушення відповідачем прав споживача, оскільки положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до спорів, які виникли між надавачем послуг та споживачем лише у разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні правовідносини, які регулюються нормами ЦК України та іншим спеціальним законодавством.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 правомірно відмовився від спірного договору, надіславши заяву відповідачу на другий день після його підписання, а тому він має право на стягнення з ТОВ «ЛК «Ваш авто» коштів, сплачених ним в якості адміністративного платежу.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що мав намір укласти договір купівлі-продажу трактора, а не фінансового лізингу. Прочитавши умови укладеного з відповідачем договору, він зрозумів, що його ввели в оману щодо істотних умов договору, зокрема, щодо суті укладеного договору, а також дійсної ціни товару. Крім того, зазначав, що укладений договір не відповідає вимогам ст. ст. 16, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо принципу добросовісності та справедливості, а його умови призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Відмовляючи у вимогах про визнання договору фінансового лізингу недійсним, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність доводів про укладення спірного договору під впливом обману, а також про те, що позивач правомірно відмовився від договору, оскільки виявив, що його умови не задовольняють його як споживача, що є підставою для стягнення коштів.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Отже, законодавством про фінансовий лізинг чітко передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів фінансового лізингу лізингоодержувачами в односторонньому порядку, тобто законодавством передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору, а саме: лише у разі затримки передачі товару в користування, в інших випадках сторони мають обов'язково керуватись умовами договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно з ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 316 ЦПК України на вищевказані положення законодавства уваги не звернув, фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не встановив, зокрема, які саме права ОСОБА_3 як споживача та лізингоодержувача порушено відповідачем, які є підставою для відмови від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку та відповідно його розірвання.

При цьому, вказавши, що позивач правомірно відмовився від договору, оскільки порушено його права як споживача, суд одночасно зазначив, що Закон України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюється.

Також, дійшовши висновку про те, що позивач відмовився від спірного договору, тому він є розірваним, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на підстави позову, якими є фактичні обставини на які посилався позивач, зокрема, останній обґрунтовував свої вимоги порушенням відповідачем Закону України «Про захист прав споживача», а саме: ненадання йому повної та достовірної інформації про товар та введення в оману щодо умов договору й на цій підставі просив визнати укладений з ТОВ «ЛК «Ваш авто» договір недійсним, а не розірваним.

Крім того, послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК Україниправочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У доповненні до позовної заяви ОСОБА_3 посилався на те, що договір фінансового лізингу від 15 вересня 2015 року є недійсним також з підстав відсутності у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг.

Разом з тим, апеляційним судом належним чином не перевірено та не встановлено наявності у відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимоги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

За змістом ст. ст. 303, 316 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги.

Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю лізингова компанія «Ваш авто» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик