АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 463/4039/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/789/278/17 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Львівської області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до апеляційного суду Львівської області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що апеляційним судом Львівської області було порушено його права, гарантовані ст.ст. 8, 40, 55, 56, 124 Конституції України, шляхом ухвалення неправосудної ухвали від 03.03.2015 року. Внаслідок протиправних дій апеляційного суду Львівської області, які спричинили приниження честі, гідності, ділової репутації, порушено життєві зв'язки, порушено стосунки з оточуючими людьми, просить відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для відшкодування шкоди заподіяної внаслідок постановлення ухвали суду в цивільній справі, яка скасована в порядку передбаченому процесуальним не має.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.6 ст.1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Судом встановлено, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 13.01.2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого Адміністративного суду України та держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.03.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 13.01.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.10.2015 року вказані ухвали скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Як вбачається із позовної заяви, всі вимоги позивача ґрунтуються на тому, що у зв'язку із ухваленням колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області ухвали від 03.03.2015 року, яка на думку позивача не ґрунтується на законності, верховенстві права та була прийнята без дотримання Конституції і законів України, йому спричинено шкоду немайнового характеру.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Кожна сторона повинна ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п.п.3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач ОСОБА_1, обгрунтовуючи наявність у нього права на стягнення моральної шкоди, яка на його думку заподіяна внаслідок постановлення незаконної ухвали апеляційним судом Львівської області посилається на ст. 56 Конституції України.

Разом з тим, спеціальним законом, який регулює порядок відшкодування шкоди заподіяної при здійсненні правосуддя є Закон України від 1 грудня 1994 р.N 266/94-ВР ( 266/94-ВР ) "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". У відповідності до положень статтей 1, 5 названого Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанції, оскільки вона достатньо вмотивовна і грунтується на матеріалах справи.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2