У Х В А Л А

23 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євробус Полтава», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

встановила:

Рішенням Київського районного суду м. Полтава від 27 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 жовтня 2016 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення у справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та ухвали в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статті 1192 ЦК України, частини 1 статті 1194 ЦК України, статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, керуючись положеннями статей 1166, 1172, 1192, 1194 ЦК України виходили із того, що розмір страхового відшкодування, який визначено на підставі звіту про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку від 31 серпня 2015 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля становить 25 907 грн. 22 коп., виплачений страховою компанією позивачу. Повторний звіт про оцінку транспортного засобу, наданий позивачем не може свідчити про заподіяння йому шкоди більшої, ніж та що була відшкодована страховиком.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

-17 лютого 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням);

-від 2 листопада 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що страховиком не відшкодовується втрата товарної вартості та фізичний знос транспортного засобу. Відтак, з урахуванням положень статей 1192, 1194 ЦК України, саме з винної особи підлягає стягненню різниця сум між фактичним розміром завданої шкоди та страхового відшкодування;

-від 7 жовтня 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що розмір майнової шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП, перевищує розмір страхового відшкодування, виплаченого страховиком, а тому різниця підлягає стягненню з відповідача;

- від 4 березня 2015 року суд касаційної інстанції виходив з того, що сума збитків, які завдані потерпілому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 9 280 грн 75 коп. підлягає стягненню з ТОВ «Папірус - все для офісу» для повного відшкодування завданої його працівником шкоди, оскільки ці збитки не включені до суми страхової виплати, яка стягнена з ПрАТ «СК «Здорово».

- від 26 вересня 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що стягуючи різницю між фактичним розміром завданої внаслідок ДТП шкоди і страховим відшкодуванням із винної особи у зв'язку із недостатністю страхової виплати для повного відшкодування завданих збитків, суди врахували висновки ВСУ щодо застосування положень статті 1194 ЦК України, належним чином оцінили докази, якими позивач підтверджував вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля. Незгоду із розміром матеріального збитку особа доказами не спростовував.

- від 16 листопада 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що сума у розмірі 34 575 грн. 80 коп. є необхідною для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, що підлягає стягненню із відповідальної за завдані збитки особи незалежно від того, що розмір страхової виплати є меншим від ліміту відповідальності страховика;

-від 15 червня 2016 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, виходив із того, що суд не врахував, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування завданої йому шкоди в повному обсязі, та те, що розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто фактичні витрати; не встановив всі обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, які мають значення для вирішення справи; не дав належної оцінки наявній в матеріалах справи калькуляції відновлювального ремонту транспортного засобу; не з'ясував, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, й відповідно дійшов передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову;

-від 30 березня 2016 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою;

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року, суд дійшов висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євробус Полтава», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко