Справа № 204/8378/16-ц
Провадження № 2/204/501/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря Старостенко Т.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Дніпропетровська міська рада, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю, зобовязання не чинити перешкоди у користуванні власністю та знесення самовільного будівництва, -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа: Дніпропетровська міська рада про усунення перешкод в користуванні власністю, зобовязання не чинити перешкоди у користуванні власністю та знесення самовільного будівництва. В обґрунтування позову зазначила, що позивач ОСОБА_1 є власником 24/100 частин домоволодіння № 17, розташованого по вул. Нестерова у м. Дніпрі. Позивач ОСОБА_2 є власником 20/100 частин домоволодіння № 17, розташованого по вул. Нестерова у м. Дніпрі. Іншими 26/100 частинами вказаного домоволодіння володіють ОСОБА_3 та ОСОБА_7 У 2015 році відповідачі квартири № 2 розпочали стихійне, самовільне будівництво прибудови до належної їм частини домоволодіння. Відповідач забив фундамент свого будинку аж до межі з сусіднім домоволодінням і підняв стіну другого поверху на «шиї» (спуск по сходах) погребу. Погреб знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників домоволодіння. На теперішній час співвласники домоволодіння мають проходити через перший поверх будівлі відповідачів для того, щоб потрапити до погребу. Доступ до погребу обмежений для користування, так як відповідачі зменшили розмір дверного проходу. Позивачі неодноразово звертались до відповідачів щодо усунення перешкод у вільному користуванні та розпорядженні належними ним частками домоволодіння, надання можливості вільного доступу до погреба, однак це не дало бажаних результатів. Згідно відповіді Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області № 1004-06/576 від 19.08.2015 р., по вул. Нестерова, 17 у м. Дніпрі здійснюється реконструкція зі зміною геометричних та габаритних розмірів у плані квартири № 2 шляхом будівництва прибудови з будівництвом другого поверху над вказаною квартирою, розташованої в одноповерховому будинку літ. А-1. Як свідчить відповідь Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради (далі - ГАПУ) за № Б-32 від 20.08.2015 р. у містобудівному кадастрі відсутні будь-які дані стосовно будівництва на території домоволодіння № 17 по вул. Нестерова у м. Дніпрі. Містобудівні обмеження або будівельний паспорт забудови земельної ділянки ГАПУ не надавалися. Таким чином, зазначене самовільне будівництво здійснюється з порушенням вимог ст. 27 та п.1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме без будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Крім того, позивачі як співвласники домоволодіння, не надавали засвідченої в установленому порядку згоди на забудову, що передбачено п. 2.1 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 № 103. Позивачі та відповідачі користуються земельною ділянкою спільно. Проте, розпочавши самовільне будівництво прибудови, відповідачі завдають позивачам незручності у користуванні погребом, а саме зменшення вільної від забудови площі земельної ділянки, яка була проходом до спільного погребу, а також зменшення дверного пройому до погреба. При цьому, позивачі посилались на ст. 152 ЗК України, ст.ст. 319, 321, 376, 386, 391, 396 ЦК України. У звязку з викладеним позивачі звернулись до суду та просили ухвалити рішення, яким усунути позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належними їм відповідно 24/100 та 20/100 частинами домоволодіння № 17 по вул. Нестерова у м. Дніпрі, шляхом зобовязання відповідачів не чинити позивачам перешкод у вільному користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та погребом, розташованим у вказаному домоволодінні, а також знести самовільну прибудову до належної відповідачам частини домоволодіння літ. А-1.

Відповідач ОСОБА_3 надав суду письмові заперечення проти позовної заяви, в яких позов не визнав та просив відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Відповідачем по справі вказана мати відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7, яка померла 23 травня 2016 року, про що було відомо позивачам. Відповідач ОСОБА_3 не є власником 26/100 частини домоволодіння, як зазначено у позові, а лише написав заяву про прийняття спадщини, тобто лише прийняв спадщину. Крім того, в позові не зазначено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, іншого власника, якому належить 30/100 частин домоволодіння № 17 о вул. Нестерова у м. Дніпрі. Право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Нестерова 17, мають всі четверо власників спірного домоволодіння, однак земля не виділена в натурі між власниками, згідно їх часток. Крім того, підвал не зазначений в технічному паспорті, він знаходиться під будинком А-1, тобто під 26/100 частиною відповідача та 30/100 частини сусіда сторін. Позивачі підвалом ніколи не користувались.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2017 року провадження в частині позовних вимог, предявлених до ОСОБА_7 закрито у звязку з її смертю.

Ухвалою суду від 13 березня 2017 року для участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_6.

Позивачі в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Також зазначили, що самовільна прибудова відповідача повинна бути знесена, оскільки будівництво незаконне, та проведено без належних дозволів.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі та просив відмовити позивачам у задоволенні їх вимог. Також повідомив, що будівництво прибудови розпочала його матір та як йому відомо отримувала усі необхідні документи та дозволи. В нього цих документів на теперішній час не має. Відповідач не заперечував факт самовільного будівництва прибудови та зазначив, що коли вони зруйнували деревяну прибудову та побудували цегляну, вони відійшли від колишніх меж прибудови на пів метру вперед, внаслідок чого трошки збільшили її площу. Будівництво відбувалося з весни 2015 року до осені 2015 року. Доступ до погреба він нікому не обмежує, доступ до погреба мають усі співвласники, він жодним чином не порушує права інших співвласників. Відповідач зазначив, що має намір узаконити побудоване ним самовільне будівництво, для чого буде звертатися до відповідних державних органів, а у випадку необхідності до суду.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі та просила відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, просила відмовити позивачам у задоволені позовних вимог, оскільки він є безпідставним та необгрунтованими. Зазначила, що позивачами на підтвердження того, що самовільною прибудовою порушені їх права, не надано суду жодного доказу, та не доведено яким чином взагалі порушені їх права.

Третя особа ОСОБА_6 у судовому засіданні просив суд зобовязати сторони примиритися та укласти мирову угоду. Також повідомив, що підвал знаходиться у домоволодінні, яким користується він та відповідач ОСОБА_3 Тим, що відповідач здійснив самовільну прибудову, його права не порушуються, вказаною прибудовою йому не завдано жодних перешкод, а навпаки вигляд та загальний стан їхньої частини домоволодіння покращився. Доступ до підвалу нікому не обмежений, крім того після будівництва відповідачем прибудови вхід до підвалу став більш захищеним від опадів та дощу. Також зазначив, що у випадку якщо суд зобовяже відповідача знести побудовану ним самовільно прибудову, може бути зруйнована його часка нерухомого майна, що порушить його законні права як власника цього майна.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить 24/100 частини домоволодіння № 17 по вул. Нестерова у м. Дніпрі, на підставі договору довічного утримання від 04 квітня 1989 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-5133 (а.с. 28).

Позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 20/100 частин домоволодіння № 17 по вул. Нестерова у м. Дніпрі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВСВ № 022268, виданого 14 квітня 2005 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1061 (а.с. 29), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7197394 від 10 травня 2005 року, виданим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 30), а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 76159019 від 18.12.2016 року (а.с. 31).

Відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 26/100 частин домоволодіння № 17 по вул. Нестерова у м. Дніпрі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВІ № 228891, виданого 24 лютого 2017 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 2-59 (а.с. 69), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 81174372 від 24.02.2017 року (а.с.68).

Третя особа ОСОБА_6 є власником 30/100 частини домоволодіння № 17 по вул. Нестерова у м. Дніпрі на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВЕМ № 649409, виданого 20 грудня 2006 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-4173, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 76159019 від 18.12.2016 року (а.с. 31 зворотний бік).

Таким чином суд вважає встановленим той факт, що сторони по справі та третя особа ОСОБА_6, є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Нестерова, 17.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено та цей факт визнавався сторонами, що домоволодіння розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Нестерова, 17 складається з двох житлових будинків: А-1 та Б-1.

При цьому співвласниками та користувачами будинку А-1 є відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_6

А співвласниками та користувачами житлового будинку Б-1 є позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Погреб, який поділений між усіма співвласниками на чотири рівних частини, знаходиться під житловим будинком А-1.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 17 по вул. Нестерова в м. Дніпропетровську, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро технічної інвентаризації та Юридичного супроводження «Містобудівник» 15 вересня 2015 року на імя ОСОБА_7, на земельній ділянці садибного (індивідуального) житлового будинку розташовані: А-1 - житловий будинок, під А-1 погріб, а-1 прибудова, а-1 прибудова, а2-1 прибудова, над А-1 надбудова, Б-1 житловий будинок, Б-1 ж. прибудова, б-1 прибудова, б ганок, б2 ганок, Д, Е сарай, Ж навіс, З, И сарай (тимч.), № 1-8, І споруди, вимощення. Загальна площа 126,6 кв.м. Загальна площа земельної ділянки - 1097 кв.м. (а.с. 57-60).

Судом встановлено, що правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташоване спірне домоволодіння, сторони не мають, вона належить до земель комунальної власності. Земельною ділянкою, на якій розташоване спірне домоволодіння, користуються всі четверо співвласників домоволодіння, при цьому земельна ділянка згідно часток співвласників домоволодіння в натурі не поділена. Вказані обставини визнавалися сторонами по справі.

Судом також встановлено та підтверджено поясненнями позивачів та відповідача, що у 2015 року відповідачем та його матірю ОСОБА_7, було здійснено самовільне будівництво до належного відповідачу домоволодіння А-1 по вул. Нестерова, 17, у м. Дніпрі, внаслідок чого розмір та площа будинку були змінені, та виникла прибудова. Право власності на самовільну прибудову станом на дату розгляду справи відповідачем у передбаченому законом порядку не зареєстроване.

Позивачі неодноразово зверталися до державних органів з заявами про проведення перевірки домоволодіння відповідача та наявності у нього усіх дозвільних документів для проведення будівництва та перепланування будинку.

З відповіді Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області № 1004-06/570 від 14.08.2015 року вбачається, що в єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність обєкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, наявне повідомлення про початок виконання будівельних робіт: номер документа ДП № 57, а саме «Про реконструкцію житлового будинку літ. А-1 по вул. Нестерова, 17 у м. Дніпрі» (а.с. 19).

Згідно відповіді Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області № 1004-06/576 від 19.08.2015 року встановлено, що по вул. Нестерова, 17 у м. Дніпрі здійснюється реконструкція зі зміною геометричних та габаритних розмірів у плані квартири № 2 шляхом будівництва прибудови з будівництвом другого поверху над вказаною квартирою, розташованої в одноповерховому будинку літ. А-1 (а.с. 20).

Згідно відповіді Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради № Б-32 від 20.08.2015 року у містобудівному кадастрі відсутні будь-які дані стосовно будівництва на території домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Нестерова, 17. Містобудівні умови та обмеження або будівельний паспорт забудови земельної ділянки Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпропетровської міської ради не надавались (а.с. 17).

Згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 23.10.2015 року № 40-201-19/9511 встановлено, що на запит від 19.08.2015 року № 1004-17/212 від Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради була отримана відповідь від 17.09.2015 року № 01/22-107, згідно якої будівельний паспорт від 06.07.2015 року № 89, інформація про якій вказана в повідомлені про початок виконання будівельних робіт номер документа ДП № 57, «Про реконструкцію житлового будинку літ. А-1 по вул. Нестерова, 17 у м. Дніпрі» управлінням не надавався. Таким чином в повідомлені про початок виконання будівельних робіт ДП № 57 від 17.07.2015 року наведені недостовірні дані (а.с.23 ).

Згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 07.12.2015 року № 40-201-19/10544 встановлено, що наказом Департаменту від 29.10.2015 року № 243-Н скасовано реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт «Реконструкцію житлового будинку літ. А-1 по вул. Нестерова, 17 у м. Дніпрі» від 17.07.2015 року ДП № 57 (а.с. 27).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до положень п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року вбачається, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Таким чином суд вважає встановленим той факт, що відповідачем було здійснено самочинне будівництво прибудови до належного йому частини домоволодіння по вул. Нестерова, 17, у м. Дніпрі.

Однак суд зауважує, що здійснення самочинного будівництва одним із співвласників, не обовязково означає порушення прав інших співвласників. У будь-якому випадку для наявності підстав судового захисту, позивачем повинний бути доведений перед судом факт порушення його прав, свобод та інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Нестерова, 17, належить сторонам по справі та третій особі ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності.

Частинами 1 та 2 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

З наведених норм ст. 358 ЦК України очевидним є висновок про те, що усі співвласники нерухомого майна мають рівні права у володіння та розпорядженні належною їм часткою майна, та повинні реалізовувати належне їм право власності за взаємною згодою, враховуючи при цьому інтереси усіх співвласників.

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звернувшись до суду позивачі просили суд усунути їм перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своїми частками домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Нестерова, 17 шляхом зобовязання відповідача не чинити перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою та погребом, та знести самочинно збудовану ним прибудову літ. А-1.

При цьому підставою позову для знесення самовільної прибудови позивачі визначили положення ст. 376 ЦК України, та посилалися на ч. 4 вказаної статті.

З положень п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року вбачається, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Суд не вбачає підстав для застосування до виниклих між сторонами правовідносин положень ч. 4 ст. 376 ЦК України, оскільки позивачі не є особою, якій одноособово належить земельна ділянка на якій було здійснено самочинне будівництво, а вказана земельна ділянка перебуває у загальному користуванні усіх співвласників домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Нестерова, 17, та належить до земель комунальної власності, що визнавалося сторонами у судовому засіданні.

Посилання позивачів на положення ч. 7 ст. 376 ЦК України суд до уваги не бере, оскільки нормами вказаної частини ст. 376 ЦК України передбачена можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Так, згідно розяснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року наведених у п. 5 зазначено, що розглядаючи позови про знесення самочинного будівництва відповідно до положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Однак, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачу видавався припис про усунення порушень при здійсненні самочинного будівництва, або, що у встановленому законом порядку вирішувалося питання можливої перебудови обєкту самочинного будівництва, та не встановлено, що відповідач відмовлявся від перебудови. Так само суду не надано доказів, що відповідні державні органи зверталися з позовними заявами до відповідача про здійснення перебудови самочинного будівництва або її знесення.

Згідно правової позиції Верховного суду України висловленої у Постанові № 6-180цс-14 від 19.11.2014 року зазначено, що за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналогічна правова позиція висвітлена також у Постанові Верховного суду України № 6-137цс14 від 17.12.2014 року згідно якої зазначено, що за змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що розглядаючи позови про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, в тому числі усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самовільного будівництва, суд повинен виходити з того, що підставами задоволення позовних вимог є доведення позивачем, що він є власником або особою, яка володіє майном на законних підставах, а також, що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння або є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

При цьому судом повинно також враховуватися, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При цьому суду не надано доказів того, що позивачем або державними органами були використані усі передбачені Законом заходи реагування щодо самочинного побудованою відповідачем прибудови.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 Цивільного кодексу України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Способи захисту судом цивільних прав визначені статтею 16 ЦК України та іншим спеціальним законодавством України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Звертаючись до суду з позовом, особа повинна визначити такий спосіб захисту порушених цивільних прав, який призведе до реального їх поновлення.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на наведене очевидним є те, що обовязковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те що, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншими.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом під час розгляду справи неодноразово наголошувалося сторонам про їх обовязок доводити свої вимоги шляхом надання суду відповідних належних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про реальне порушення прав позивачів.

З огляду на те, що відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно порушує право позивачів здійснення відповідачем самочинного будівництва, а також зясувати, у чому саме полягає порушення законних прав Позивачів.

Позивачами, в обґрунтування своїх вимог, не доведена перед судом обґрунтованість заявлених ними позовних вимог та факт порушення їх прав, зокрема, та обставина, що здійснивши самочинне будівництво прибудови відповідач якимось чином порушив їх права на вільне володіння та розпорядження земельною ділянкою, та обмежив їх у доступі до погребу.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім своїх усних пояснень, позивачі не надали суду жодного належного доказу чинення відповідачем перешкод у вільному користуванні та розпорядженні належними позивачам частками домоволодіння № 17 по вул. Нестерова у м. Дніпрі, та земельною ділянкою з погребом.

Крім того при вирішенні даної цивільної справи суд виходить з рівності прав усіх співвласників, та повинен враховувати їх права та інтереси у рівній мірі. Під час судового засідання ОСОБА_6, якому належить 30/100 частин домоволодіння, зазначив, що доступ до погреба жодним чином не обмежений, та що у випадку знесення самовільно побудованої прибудови літ. А-1, можливе руйнування його частини домоволодіння, що в свою чергу призведе до порушення його законних прав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт чинення перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою та погребом, оскільки на підтвердження цих обставин не надано жодних належних та допустимих доказів.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити оскільки позивачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення їхніх прав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивачів.

На підставі ст.ст. 15, 16, 319, 358, 376, 386, 391 Цивільного кодексу України, та керуючись 1, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Дніпропетровська міська рада, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю, зобовязання не чинити перешкоди у користуванні власністю та знесення самовільного будівництва відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез