Провадження № 2/235/104/17
Справа № 235/6931/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 січня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

при секретарі Муханової В.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з житлового будинку.

Після зміни підставу позову позивачка зазначила, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 як спадкоємець свого батька. Разом із чоловіком та дочкою зареєстровані в зазначеному будинку, але вимушені проживати за місцем мешкання матері її чоловіка.

Ще за життя її батька відповідачка була зареєстрована у зазначеному будинку, а після його смерті відмовилась звільнити помешкання.

На її думку відповідачка не має законних підстав надалі проживати в належному їй будинку, оскільки вона ані в письмовій, ані в усній формі не надавала своєї згоди на проживання в будинку відповідачки. Відповідачка ніколи не була членом її родини та родини її батька, ніколи не укладала та не пропонувала укласти їй або її батьку договір найму житлової частини чи його частини.

Вона неодноразово пропонувала відповідачці добровільно звільнити будинок і дати змогу проживати їй в ньому.

Добровільну згоду на проживання відповідачки у спірному будинку давав лише її батько, а після його смерті припинили існувати обставини, при яких відповідачка мала право проживати у будинку.

З приводу порушення відповідачкою права власності вона неодноразово зверталась з відповідними заявами до поліції, працівники якої попереджали її про протиправну поведінку, але відповідачка не припинила порушувати її право власності.

При обстеженні будинку представниками КУ «Покровський координаційний центр самоорганізації населення» в ньому були виявлені невідомі двоє дорослих людей та троє дітей, яким вона не дозволяла проживати в будинку, але відповідачка розпоряджається будинком як своїм власним, відмовляється передати їй ключі від будинку та забезпечити до нього безперешкодний доступ.

На підставі наведеного позивачка просить усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на житловий будинок, розташований за адресою: м. Покровськ Донецької області, вулиця Залізнична, 237 шляхом виселення відповідачки із зазначеного будинку.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

Відповідачка позовні вимоги не визнала не визнала і суду пояснила, що з 2005 року проживала однією сім'єю із ОСОБА_4 без реєстраціє шлюбу в належному на праві приватної власності житловому будинку АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_4 дав згоду на реєстрацію її в зазначеному житловому будинку. На теперішній час в спірному будинку мешкають вона сама, її син, дружина сина та їх троє дітей, вселення яких в будинок відбулось за її згодою. Вона визнає, що позивачка є законним власником будинку, але вважає себе «фактичною власницею» цього будинку, яку позивачка повинна забезпечити житлом, оскільки їй немає де жити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 липня 2016 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Коваленко О.В., відомості про право власності на який за ОСОБА_1 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28 липня 2016 року за № 15693748. Отже, ОСОБА_1 придбала право власності на нерухоме майно у спосіб, передбачений законом.

Згідно витягу з домової книги на житловий будинок АДРЕСА_1 в будинку зареєстровані ОСОБА_1 з 11.09.2001р., ОСОБА_6, 18.09.2001р., ОСОБА_7 з 08.08.2016р., ОСОБА_8 з 13.11.2001р., ОСОБА_3 з 12.07.2007р.

Колишнім власником будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_3 зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 колишнім власником цього будинку ОСОБА_4 з 12 липня 2007 року як член сім'ї власника житлового будинку.

Відповідачка мешкає в спірному житловому будинку разом із членами своєї родини, вважаючи себе його власником, оскільки проживала однією сім'єю з колишнім власником житлового будинку - батьком позивачки, що підтверджується актом обстеження житлових умов та встановлення осіб, які мешкають в домоволодінні, КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 21.09.2016р.

Згідно акту КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 11.10.2016р. позивачка разом із членами своєї сім'ї фактично мешкає у своєї свекрові за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями ч. ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.

Вказане судом правове обґрунтування знаходиться у відповідності до правових висновків Верховного Суду України, що містяться в ухвалах у справах №№6-10723св08, 6-2778св08, 6-55662св10, які згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своєї діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, так для всіх судів України.

Оскільки позивачка є власницею житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідачка вселилася до цього будинку та проживає в ньому як член сім'ї колишнього власника будинку, суд приходить до висновку про те, що права позивачки порушено відповідачкою і підлягають судовому захисту шляхом виселення її з будинку, що належить позивачці.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з положень ч.1 ст.317 ЦК України зміст права власності складає права володіння, користування та розпорядження майном.

Суд вважає, що право володіння позивачкою спірним житловим будинком відповідачкою не порушено, ОСОБА_1 володіє ним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому не підлягає судовому захисту шляхом усунення перешкод в здійсненні права власності, зокрема, права володіння будинком, а лише шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування позивачкою будинком шляхом виселення з нього відповідачки.

На підставі наведеного в задоволенні позову в цій частині позивачці необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову, понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з відповідачки на її користь.

Відповідно до ст. ст.316, 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст. ст.11, 15, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування сплаченого судового збору 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 21 копійку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, киї брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини проголошені негайно після проголошення судового розгляду 5 січня 2017 року, повний текст рішення суду виготовлений 10 січня 2017 року.

Суддя Г.В. Назаренко