Ухвала

іменем україни

16 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на транспортний засіб, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у березні 2009 року між ним та відповідачем була укладена усна угода про продаж транспортного засобу Nissan Teana, 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1. На виконання вказаного договору, відповідач отримав від нього грошові кошти у розмірі 24 тис. дол. США та передав йому автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та видав довіреність на володіння, користування і розпорядження транспортним засобом, яка була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею О.В. Строк довіреності був встановлений до 17 березня 2014 року. 28 жовтня 2014 року відповідач повторно видав на його ім'я довіреність строком до 28 жовтня 2017 року.

З 2009 року, після придбання транспортного засобу, він вільно та безперешкодно володів та користування ним в особистих потребах, поки автомобіль не був вилучений у нього на посту ДАІ на підставі постанови державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ про накладання арешту.

Посилаючись на те, що в дійсності між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, який учасниками договору був прихований шляхом надання відповідачем відповідної довіреності, просив суд визнати односторонній правочин, яким є видана 17 березня 2009 року ОСОБА_5 довіреність на ім'я ОСОБА_4 та видана ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4 довіреність від 28 жовтня 2014 року щодо володіння, користування і розпорядження (з правом виїзду за кордон) транспортними засобом Nissan Teana, 2007 року випуску, р.н. НОМЕР_1, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнати за ним право власності на цей транспортний засіб, як за добросовісним набувачем.

Заочним рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2015 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Судами встановлено, що 17 березня 2009 року ОСОБА_5 видав ОСОБА_4 нотаріально посвідчену довіреність на право експлуатувати та розпоряджатися належним йому транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, строком до 17 березня 2014 року і письмову розписку про отримання від ОСОБА_4 24 тис. дол. США.

28 жовтня 2014 року ОСОБА_5 повторно видав ОСОБА_4 нотаріально посвідчену довіреність на право розпоряджатися та безоплатно користуватися належним йому автомобілем НОМЕР_1.

Як на час видачі довіреності від 17 березня 2009 року, так і від 28 жовтня 2014 року ОСОБА_5 був власником вказаного автомобіля.

23 липня 2013 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на автомобіль НОМЕР_1.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову виходив із того, що відповідач визнав позов, а тому позивач набув право власності на автомобіль на підставах не заборонених законом і набуте ним право є непорушним.

Апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Отже видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15.

Таким чином, встановивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, цей автомобіль не знятий з облікув уповноваженому органі МВС та зареєстрований за відповідачем, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання права власності на автомобіль.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що апеляційний суд, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні позову, а тому касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня О.В. Попович