Справа №333/1475/17
Провадження № 2/333/1237/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

23 березня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Наумова І.Й., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» 2/3 тарифної ставки за неробочі дні, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Дослідив позов та додані до нього документи, суддя вважає за необхідне, залишити даний позов без руху з наступних підстав.

Згідно ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивач в позові зазначає, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином позивач звільнений від сплати судового збору за предявлення позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь оплати за час простою не з вини працівника. При цьому, позивачем окрім вищевказаних вимог в позові зазначено позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмір 120000 грн. Пунктом 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено виключний перелік позовних вимог, за предявлення яких позивачі звільняються від сплати судового збору, стягнення моральної шкоди не виходить до переліку до даного переліку.

Згідно правової позиції викладеній в постанові ВСУ від 30.11.2016 р. по цивільній справі №6-1121цс16, «..Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), частини першої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України судовий збір є складовою судових витрат. За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України. Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права. Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір». Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій. Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору (при забезпеченні доказів, при апеляційному чи касаційному оскарженні), пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії. З огляду на зазначене можна дійти висновку про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій. За таких умов Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії. Наявність пільги у вигляді звільнення від сплати судового збору, передбаченої статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не вважається нульовою ставкою судового збору. У контексті визначення розміру судового збору за подання касаційної скарги «ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви» має визначатися за розмірами ставок, встановленими статтею 4 Закону України «Про судовий збір» на момент предявлення відповідного позову, без пільг, визначених статтею 5 цього Закону. У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Отже, на момент звернення до суду з позовною заявою позивач звільнявся від оплати судового збору (станом на січень 2015 року) згідно з чинною на той час редакцією пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим станом на день подання позивачем касаційної скарги (6 лютого 2016 року) такої пільги він уже не мав, оскільки на цей час діяла нова редакція статті 5 Закону України «Про судовий збір», за якою справи «за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин», було виключено з категорії пільгових…»

Таким чином позивач повинен був платити судовий збір за предявлення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи позицію викладену в п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 17.10.2014 р., в якій вимоги про відшкодування моральної шкоди віднесені до позовних вимог немайнового характеру, а також вимоги ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про державний бюджет на 2017 р., позивач за предявлення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди має оплатити судовий збір у розмірі 640 грн.

Дана обставина перешкоджає відкриттю провадження.

Також суддя вважає за необхідне порекомендувати позивачу конкретизувати свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача оплати за час простою не з вини працівника.

Відповідно до ст. 121 ч. 1 ЦПК України, якщо позовна заява подана без додержання вимог, передбачених ст. ст. 119, 120 ЦПК України, або не оплачено судовий збір, вона підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п»яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» 2/3 тарифної ставки за неробочі дні, відшкодування моральної шкоди, залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків в строк, який не перевищує п»яти днів з дня отримання ним ухвали.

Розяснити позивачу, якщо у визначений строк недоліки не будуть усунуті, позовна заява на підставі ст. 121 ч. 2 ЦПК України вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І.Й. Наумова