Справа № 591/5594/16-ц
Провадження № 2/591/446/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивачів ОСОБА_2

представника позивача та третьої особи ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_11, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, зобовязання ОСОБА_9 привести приміщення у первісний стан, -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2016 року позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_10 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, зобовязання ОСОБА_3 привести приміщення у первісний станта свої вимоги мотивують наступним.

Позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 є власниками квартир, розташованих в будинку за адресою: м, ОСОБА_2, вул. СКД, 6/1, а позивач ОСОБА_8 зареєстрована в спірній квартирі, не проживає в ній періодично у звязку з роботою за кордоном. В серпні 2016 року їм стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу квартири № 63, що знаходиться у їхньому будинку, з відповідачем ОСОБА_10 З тексту вказаного договору позивачам стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 24 липня 2014 року зареєструвала право власності на спірну квартиру загальною площею 56,09 кв.м, житловою площею 30,0 кв.м., хоча раніше загальна площа квартири була 55,1 кв.м., житлова площа 29,6 кв.м, тобто площу відповідач збільшила за рахунок демонтажу приміщення сміттєпроводу та приєднання його до площі квартири № 63, належної відповідачці ОСОБА_3 Позивачі вважають, що при отриманні свідоцтва про право власності на спірну квартиру відповідач ОСОБА_3 суттєво порушила їх право власності на квартири і підсобні приміщення у будинку. Позивачі зазначають, що відповідач ОСОБА_3 внесла неправдиві відомості в декларацію про готовність обєкта до експлуатації і це є підставою для визнання її незаконною. Крім того, вказують, що Управління ДАБІ у Сумській області всупереч вимогам Закону не здійснювало перевірку декларацій про готовність обєктів, а також не обстежило на місці обєкт, який знаходиться в багатоквартирному будинку. Посилаючись на ч. 2 ст. 382 ЦПК України, позивачі вказують, що відповідач ОСОБА_3 порушила їх права власників, вчинивши самовільний демонтаж сміттєпроводу. Позивачі занепокоєні, що відповідач ОСОБА_3 самовільно зруйнувала стіну у приміщенні сміттєпроводу і внаслідок її дій можуть настати шкідливі наслідки для всього будинку.

В позові зазначено, що договір купівлі-продажу спірної квартири укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_10 не відповідає вимогам закону, тому такий правочин є незаконним і може бути визнаний судом недійсним, в порядку ст. 215 ЦК України.

Крім того, в позові вказується, що при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири відповідач ОСОБА_3 порушила права свого батька ОСОБА_11, який проживав в цій квартирі постійно, є особою похилого віку, інвалідом внаслідок ампутації ноги. Батьки відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 і ОСОБА_11 набули право користування квартирою, так як заселилися і проживають в ній за згодою власника і в якості членів сімї власника.

На підставі викладеного позивачі просять суд:

визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване Реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області 27 липня 2016 року за номером 24654907 на імя ОСОБА_9;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 укладений 07 червня 2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_12;

зобовязати ОСОБА_9 привести приміщення сміттєпроводу і сміттєпровід у первісний стан;

стягнути з відповідача ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті судового збору та правової допомоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 позов підтримала, просила задовольнити. ОСОБА_2 пояснила, що будинок по вул. СКД, 6/1 десятиповерховий. Позивач мешкає на десятому поверсі, ОСОБА_9 на сьомому поверсі. Про те, що ОСОБА_3 приєднала до своєї квартири сміттєпровід, позивач ОСОБА_6 дізналася у 2014 році, а більш точно у 2016 році. Крім того, позивач суду пояснила, що мешканці квартири № 51 намагалися оформити для себе приєднання сміттєпроводу, але їм не дали дозволу, більше ніхто з мешканців не намагався цього зробити. Будинок зданий в експлуатацію у 1995 році, але сміттєпровід не працював ніколи. Питання про порушення прав позивача ОСОБА_6 виникло тоді, коли ОСОБА_3 розповіла їй про це.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 позов підтримала, просила задовольнити, суду пояснила, що зі скаргами з приводу демонтажу сміттєпроводу вона не зверталася до органів міськради. Однак у 2008 року ці перебудови вже було зроблено. Вважає, що якщо є труба, то вона повинна працювати, як сміттєпровід. Також пояснила, що позивач ОСОБА_8 (мати) купила квартиру та оформила її на старшу доньку ОСОБА_9, менша донька ОСОБА_3 в той час також жила в цій квартирі. Коли робились переобладнання в спірній квартирі, то ОСОБА_7 не цікавилася цим питанням, знає лише, що там все заклали цегляною стіною.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити, суду пояснила, що сміттєпровід не працював з 1995 року. Вона не памятає коли, в якому році, але спочатку поставили двері, а потім заштукатурили стіну. Особи, які проводили ремонтні роботи, їй не відомі. Пояснила, що років 3-5 тому назад в спірній квартирі мешкала сімя з дитиною, згодом заселилися сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_3, зі слів яких позивач знає, що за рахунок сміттєпроводу вони збільшили ванну кімнату. Вважає, що її права порушені тим, що в будинку можуть бути тріщини.

В судовому засіданні позивач представник позивачів ОСОБА_2 позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з наведених у позові підстав.

В судовому засіданні позивач представник позивача ОСОБА_8 та третьої особи ОСОБА_11 ОСОБА_3 позов підтримала, просила задовольнити. Пояснила суду, що договором купівлі-продажу квартири порушені права її батьків, оскільки відповідач ОСОБА_13 хоче їх виселити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_10 ОСОБА_5проти позову заперечували, просили відмовити в задоволенні. ОСОБА_2 заперечень зводиться до того, що відповідач ОСОБА_3 провела реконструкцію належної їй на праві власності квартири відповідно до проектної документації з оформленням всіх необхідних дозволів на реконструкцію, декларацій, погоджених в установленому законом порядку в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Також зазначили, що договір купівлі-продажу був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_10, а тому не зрозуміло, яким чином цей договір купівлі-продажу порушує права сусідів, які не є сторонами даного договору. Крім того, позивач ОСОБА_8 взагалі не проживає у вказаній квартирі, так як вже тримав лий час перебуває за кордоном, а третя особа ОСОБА_11 навіть ніколи не був зареєстрований у спірній квартирі. Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначила, що в даній справі існують інші мотиви, а саме: спір між сестрами ОСОБА_3 та їх батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_11 щодо права власності на дану квартиру.

Представник третьої особи Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В письмових поясненнях зазначив, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності. Процедуру виконання будівельних робіт визначено Порядком виконання будівельних робіт. Загальні засади прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначені ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.136-138).

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 30 травня 2014 року, з метою реконструкції житлової квартири за адресою: АДРЕСА_3 (власником якої була на момент реконструкції), звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області за отриманням декларації про початок виконання будівельних робіт. Дана декларація була зареєстрована в інспекції ДАБК у Сумській області (а.с.131-132).

21 липня 2014 року в інспекції ДАБК у Сумській області було зареєстровано Декларацію про готовність обєкта до експлуатації Як вбачається з копії Декларації про готовність обєкта до експлуатації загальна площа двокімнатної квартири, в які проведено реконструкцію, склала 56,09 кв. м, житлової 30,0 кв. м. (а.с.133-135).

Як наслідок, ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру загальною площею: 56,09 кв м., житловою 30,0 кв. м. (а.с.24), яке зареєструвала у відповідності до діючого законодавства в Реєстраційній службі Сумського міського управління юстиції Сумської області 24 липня 2014 року (а.с.25).

З наданих письмових доказів, судом встановлено, що позивачі зверталися до Сумського міського голови ОСОБА_14 щодо законності реконструкції квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2, однак з документу не вбачається дати звернення, чи було дане звернення прийнято до розгляду Сумським міським головою та які результати його розгляду (а.с. 17).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2016 року Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області на звернення ОСОБА_6 надало письмову відповідь про те, що роботи з реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_4 проводилися у період з 01 липня 2014 року по 21 липня 2014 року. Проведеною перевіркою було встановлено факт недотримання замовником ОСОБА_3 вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме: відсутність розробленого робочого проекту (а.с.16).

В даній відповіді УДАБІ є посилання на відповідь проектувальника ФОП ОСОБА_15 на запит Управління ДАБІ, з якого вбачається, що на замовлення ОСОБА_3 проектувальником ФОП ОСОБА_15 розроблялася проектна документація, стадія ескізний проект. Робочий проект по даному обєкту ним не розроблявся (а.с.16 зворот).

Частиною 7 ст. 376 ЦК України визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Крім того, в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

В рамках даної справи сторонами не ставилось питання щодо призначення судово-будівельної чи іншої експертизи для визначення істотного відхилення від проекту, істотного порушення будівельних норм і правил, тощо, а суд не може перебирати на себе відповідні повноваження.

Стосовно позовної вимоги щодо зобовязання відповідача ОСОБА_9 привести приміщення сміттєпроводу і сміттєпровід у первісний стан, слід зазначити наступне.

Так в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

В судовому засіданні позивачі не надали суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України, в обґрунтування своєї позиції щодо порушення їх прав внаслідок здійснення власником реконструкції квартири № 63 в будинку розташованому за адресою: м. Суми, вул. СКД, 6/1, що в свою чергу позбавляє суд застосувати положення ст. 391 ЦК України, та задовольнити позов в частині зобовязання привести приміщення у первісний стан.

Щодо позовних вимог в частині визнання договору купівлі продажу квартири недійсним та свідоцтва про право власності недійсним, суд вважає за потрібне зазначити наступне.

З наданої копії договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, судом встановлено, що ОСОБА_10 набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4. Даний договір було укладено та посвідченого приватним нотаріусом 07 червня 2016 року (а.с.21).

З договору вбачається, що квартира має наступні характеристики: загальна площа 56,09 кв. м., житлова площа 30,0 кв. м.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обовязкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі формальне порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_16, ОСОБА_7 не надали допустимих та належних доказів того, що їх право порушено укладеним між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 договором купівлі-продажу квартири, та свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим ОСОБА_3

З пояснень представника позивача ОСОБА_8 та третьої особи ОСОБА_11 - ОСОБА_3 судом встановлено, що їх метою звернення з даним позовом до суду було оспорювання права власності на вказану квартиру ОСОБА_9, оскільки квартира за поясненнями представника, придбавалась за кошти їх матері ОСОБА_8, та з метою надання можливості проживати в цій квартирі та бути зареєстрованими у ній ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (батькам відповідача ОСОБА_9 та представника позивача ОСОБА_3).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України,

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачами обрано не той спосіб захисту свого порушеного права, і воно не може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.

Враховуючи викладене, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_11, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, зобовязання ОСОБА_9 привести приміщення у первісний стан відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Повне рішення суду складено в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми (підпис) Г.В. Кривцова