РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2017 рокуСправа №451/1369/16-ц
Провадження № 2/451/60/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю: секретаря судового засідання Крикавської М.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2016 року до суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_2, відповідно до вимог якої, просить встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №034685, виданий Радехівською районною радою Львівської області 17 липня 2000 року на прізвище ОСОБА_4, належить ОСОБА_5. Крім цього, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 3,0372 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,8327 га та площею 2,2045 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер 17 травня 1999 року.

В обґрунтування позову посилається на обставини, що після смерті батька ОСОБА_5, який помер 17 травня 1999 року, залишилася спадкова маса, у склад якої увійшла земельна ділянка загальною площею 3,0372 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,8327 га та площею 2,2045 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області і, які належали спадкодавцю ОСОБА_5 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №034685, виданого Радехівською районною радою Львівської області 17 липня 2000 року на підставі рішення XII сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради від 23.06.2000 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10266.

У подальшому, заявник фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно батька, як єдиний спадкоємець, звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з відсутністю належних правовстановлюючих документів, а саме Державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано після смерті спадкодавця.

Крім цього, з метою реалізації її спадкових прав після смерті батька ОСОБА_5, необхідно встановити юридичний факт належності померлому державного акту на право приватної власності на земелю, оскільки в такому зазначено імя, як ОСОБА_5, а правильно повинно бути ОСОБА_5.

Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, зазначає, що за захистом своїх прав вимушена звертатися до суду.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повній мірі та надав пояснення аналогічні, викладеним у заяві (а.с.2). Позов просить задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3, надавши до суду письмову заяву із визнанням позовних вимог, клопотала про розгляд справи за її відсутності (а.с.19).

Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені окрім іншого факти, зокрема і належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом встановлено, що померлому ОСОБА_5, який помер 17 травня 1999 року (а.с.4), належала відповідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №034685, земельна ділянка загальною площею 3,0372 га, у склад якої увійшли дві земельні ділянки площами 0,8327 га та 2,2045 га (а.с.11).

Із наданих представником позивача обґрунтувань у судовому засіданні та даних, викладених у довідці Лопатинської селищної ради №2074 від 11.10.2016 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_5, який помер 17 травня 1999 року, разом з ним в одному будинку №97, що знаходиться по вулиці Богдана Хмельницького в селища Лопатин Радехівського району Львівської області були зареєстровані та проживали дочка ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_3, відтак на день смерті спадкодавця фактично вступили у володіння спадковим майном (а.с.10).

Відповідно до копії заяви гр.ОСОБА_3 від 24.10.2016 року вбачається, що така відмовилася від частки у спадщині після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, який помер 17.05.1999 року на користь своєї дочки ОСОБА_2 (а.с.8).

Судом констатовано, що відповідно до копій свідоцтва про народження гр.ОСОБА_7 серії I-АГ №033696 та свідоцтва про смерть гр.ОСОБА_5 серії I-СГ №168481, померлий правильно значиться, як ОСОБА_5 (а.с.4,5).

Поряд з цим, у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №034685 відображено, що земельна ділянка площею 3,0372 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,8327 га та площею 2,2045 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передана у приватну власність ОСОБА_5 (а.с.11).

Крім цього, ту обставину, що правильно імя померлого значиться, як ОСОБА_5, у судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, не довіряти показам яких у суду підстав не має.

Відповідно до вимог статей 548 та 549 ЦК УРСР (був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Тобто, фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Відповідно до вимог статей 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відсутність у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на спадкову масу, унеможливлює реалізацію її спадкових прав у позасудовому порядку.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймається до уваги, що в силу вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим у статтях 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що відповідачка, підписавши заяву про визнання позову (а.с.19), не обмежена у повноваженнях на вчинення зазначеної процесуальної дії.

Судом також встановлено, що визнання відповідачкою позову, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що Державний акт на право власності на землю серії І-ЛВ №034685, виданий Радехівською районною радою Львівської області 17 липня 2000 року на прізвище ОСОБА_4, належить ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 3,0372 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,8327 га та площею 2,2045 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, який помер 17 травня 1999 року.

Стягнути із ОСОБА_3, жительки смт.Лопатин, вул.Б.Хмельницького,97 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки смт.Лопатин, вул.Б.Хмельницького,97 Радехівського району Львівської області 1004 гривні 45 копійок понесених нею судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_10