провадження № 2/243/359/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Гуменному М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського,2, м. Слов'янськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі. Мотивувала свої вимоги тим, що вона працювала у ВАТ «Содовий завод» лаборантом другого розряду в цесі кальцинованої каустичної соди та очищеного бікарбонату в період з 02 листопада 1977 року по 01 січня 1999 рік. При її звільненні з підприємства, ВАТ «Содовий завод» був зобов'язаний провести повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем підприємства. Станом на час її звільнення заборгованість по заробітній платі складає 1 160 грн. 55 коп. Після звільнення з роботи вона неодноразово зверталася до ВАТ «Содовий завод» за отриманням невиплаченої заробітної плати, але кожен раз отримувала відмову щодо цього через відсутність у нього нібито коштів. Рішенням Словянського міського суду Донецької області від 07 червня 1999 року у справі № 2-1879-99, з відповідача на її користь вирішено було стягнути вказану заборгованість по заробітній платі у розмірі 1 160 грн. 55 коп. Рішення суду до теперішнього часу залишається невиконаним. У зв'язку із наведеним, просила суд стягнути з ВАТ «Содовий завод» на її користь індексовану заборгованість по заробітній платі за період з 08 червня 1999 року по 01 грудня 2016 року у сумі 7 915 грн 30 коп.

11 січня 2017 року позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь окрім індексованої заборгованості по заробітній платі також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення позивачки 01 липня 1999 року по день ухвалення рішення суду у даній справи в розмірі - 42 930 грн. 55 коп.

Слід зазначити, що при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі, судом не було порушено правил визначення юрисдикції щодо вирішення вказаної цивільної справи.

Так, правова позиція викладена в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року зазначає, що справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну думку містить інформаційний лист судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, про визначення юрисдикції спору про стягнення заробітної плати у разі банкрутства боржника від 07 травня 2013 року №709/0/4-13, у якому зазначено, що справи про банкрутство боржника порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року, не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, свої вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ВАТ «Содовий завод» будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника ВАТ «Содовий завод». У своїй заяві, зокрема, зазначив, що позов ОСОБА_1 до ВАТ «Содовий завод» визнає лише в частині стягнення фактичної заборгованості по заробітній платі. Відносно підприємства відкрито процедуру банкрутства, внаслідок чого, ВАТ «Содовий завод» не має можливості визнати позовні вимоги окрім суми основної заборгованості із заробітної плати, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури була нарахована за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор не може збільшити реєстр кредиторів, котрий з часу затвердження господарським судом є незмінним.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, вважає що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Як встановлено у судовому засідання ОСОБА_1 працювала у відповідача лаборантом другого розряду в цесі кальцинованої каустичної соди та очищеного бікарбонату в період з 02 листопада 1977 року по 01 січня 1999 рік.

Заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 1160 грн. 55 коп.

Згідно із довідкою відповідача ВАТ «Содовий завод» №21/7691 від 02 лютого 2016 року,

- нарахована заробітна плата за два останніх місяці роботи: вересень 1998 рік 91,84 грн.; серпень 1998 рік 91,00 грн.;

- відпрацьовано годин у вересні 1998 року 81,0 ; в серпні 1998 року 72,8 год.;

- середній заробіток за два останніх місяці роботи становить 91,42 грн.

Відповідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, встановлених цим Кодексом.

Процес знецінення грошей призводить до втрати їх купівельної спроможності. В результаті при наявності однієї і тієї ж суми купується менше товарів і послуг. Тому в кожній цивілізованій державі цей процес контролюється шляхом встановлених гарантій держави в сфері виробництва оплати праці працюючих громадян. Такою гарантією є індексація заробітної плати, що включає в себе заходи щодо підвищення реального її змісту.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг; індекс споживчих цін показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації велична індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривні на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці ( грошове забезпечення).

Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Саме цим законом визначені гарантії держави в сфері виробництва оплати праці працюючих громадян.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці», яка міститься у главі закону «Права працівника на оплату праці та їх захист» визначається, що у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством

Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом.

Згідно із ч.6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року за № 1078, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Така ж підстава для проведення індексації зазначена у статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до якої, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доході населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті ( 101 відсоток ). Підвищення грошових доходів населення у звязку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-18/2013 від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, визнано, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

За розясненнями п. 22. Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону (108/95-ВР) в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону "Про індексацію грошових доходів населення" (1282-12) і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. N 663 (663-98-п) (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації).

За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Наприклад, коли воно мало бути виконано до січня 1998 р., то він і є місяцем, з якого обчислюється (береться за 100 відсотків) величина порога індексації. Спір із цього приводу розглядається судом за заявою стягувача в позовному провадженні.

Виходячи із аналізу чинного законодавства та самої суті поняття індексації грошових доходів населення, слід дійти до висновку, що індексація заробітної плати - є гарантією держави в сфері виробництва оплати праці працюючих громадян, яка включає в себе заходи щодо підвищення реального її змісту, за якою держава шляхом встановлення імперативних норм(обовязковість індексації заробітної плати) гарантує працюючим громадянам що їх заробітна плата на момент її виплати не призведе до втрати їх купівельної спроможності.

Виходячи саме із такої правової природи індексації заробітної плати, у п. 22. Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, висловлена думка що індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

З огляду на викладене, враховуючи правову природу індексації заробітної плати як гарантії держави в сфері виробництва оплати праці працюючих громадян, яка включає в себе заходи щодо підвищення реального її змісту, слід дійти до висновку, що заробітна плата повинна бути виплачена установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив величину порога індексації, визначену законом, також і звільненому працівникові у разі несвоєчасної її виплати.

Як встановлено у судовому засіданні заборгованість по заробітній платі стягнута за рішенням Словянського міського суду від 07 червня 1999 року, позивачці виплачена відповідачем не була, нарахування та виплата індексації не проведена.

Таким чином, належна позивачці заробітна плата у розмірі 1160 грн. 55 коп. підлягала індексації.

Суд погоджується з розрахунком індексації наданим позивачем, який міститься у позовній заяві, оскільки він здійснений згідно вимог чинного законодавства та не суперечить іншим фактичним доказам встановленим по справі.

Так, з розрахунку індексації заробітної плати за період з 01 липня 1999 року по 01 грудня 2016 року (згідно меж заявлених та підтриманих позовних вимог) видно, що індексація суми складає: 1 160 грн. 55 коп. грн. Х 682,03 % / 100% = 7 915 грн. 30 грн.

Даний розрахунок є обґрунтованим, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення індексації заробітної плати підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Матеріалами справи встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 між сторонами по справі був відсутній спір про розміри належних позивачці сум, а щодо індексації заробітної плати, суд прийшов до висновку про її задоволення.

Відповідно частини шостої статті 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. У трудових правовідносинах такі поняття як зобовязання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобовязання не застосовуються. За структурою КЗпП України ст. 117, якою визначено підстави виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відноситься до розділу VII Оплата праці вказаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, виплата за затримку розрахунку при звільненні, яка повязана з трудовими правовідносинами, є оплатою праці, а тому положення наведеного вище Закону України на ці правовідносини не поширюються. Наведену позицію висловив також Верховний суд України в своїй постанові № 6-121цс 12 від 17 жовтня 2012 року.

Щодо встановлення строку звернення до суду, який суд при вирішенні трудового спору зобовязаний перевірити, що відповідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 р. в частині ст.. 116, 117, 237-1 КЗпП України, про застосування тримісячного строку звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку та весь час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд вважає, що наведений строк обраховується з моменту фактичного розрахунку із працівником. Відповідно положень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно із яким, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В звязку із цим, суд приходить до висновку, що оскільки фактичний розрахунок із позивачем на день його звернення до суду із вказаним позовом не проведений, відсутність вини відповідача у невиплаті заборгованості не доведена, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02 серпня 2001 року по 24 січня 2017 року підлягає до виплати.

Розрахунок середнього заробітку для таких виплат проводиться відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами), виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи, що передували події, з якою повязана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Враховуючи, що ОСОБА_1 просила стягнути середній заробіток за період з 08 червня 1999 року по день фактичного розрахунку (в даному випадку день винесення рішення судом) включно, суд, в межах заявлених вимог, вважає за необхідне стягнути наступну суму, виходячи з таких розрахунків.

Згідно із довідкою відповідача ВАТ «Содовий завод» №21/7691 від 02 лютого 2016 року,

- нарахована заробітна плата за два останніх місяці роботи: вересень 1998 рік 91,84 грн.; серпень 1998 рік 91,00 грн.;

- відпрацьовано годин у вересні 1998 року 81,0 ; в серпні 1998 року 72,8 год.;

- середній заробіток за два останніх місяці роботи становить 91,42 грн.

Таким чином, середньоденний заробіток позивачки за два останніх місяці роботи у 1998 році становить: (91 грн. 84 коп. + 91 грн. 00 коп.):( 81,0 год. + 72,8 год.) = 1 грн. 19 коп./год. Х 8 год. = 9 грн. 51 коп. на день.

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 червня 1999 року по 25 січня 2017 року включно складає:

09 грн. 51 коп. Х ((22 день + 20 день) : 2 =21 (середня кількість робочих днів за два останніх місяці роботи) Х 12 міс. (середня кількість робочих днів у році) Х 17 років + (21 дн. Х 7 міс.) + 12 днів = 09 грн. 51 коп. Х 4 443 (кількість днів затримки розрахунку з 08 червня 1999 року по 25 січня 2017 року включно = 42 252 грн. 93 коп.

Суд зазначає, що у сенсі ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про оплату праці» стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку, або по день постановлення рішення суду, у звязку із цим, в даному випадку судом розглянути вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у межах позовних вимог відповідно ст. 11 ЦПК України.

Пунктом 1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 грн. на користь держави, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 95, 2371 КЗпП України, ст.ст.2, 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.23 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 89, 208, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Содовий завод», розташованого за адресою: Донецька обл., м. Словянськ, вул. Чубаря, 91, р/р 4722 у філії відділення ПІБ м. Словянська, МФО 334561, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 яка зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, індексацію заборгованості по заробітній платі за період часу з 01 липня 1999 року по 01 грудня 2016 року у розмірі 7 915 (сім тисяч девятсот пятнадцять) грн. 30 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 червня 1999 року по 25 січня 2017 року включно у сумі 42 252 (сорок дві тисячі двісті пятдесят дві) грн. 93 коп., а всього у сумі 50 168 (пятдесят тисяч сто шістдесят вісім) грн. 23 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Содовий завод», розташованого за адресою: Донецька обл., м. Словянськ, вул. Чубаря, 91, р/р 4722 у філії відділення ПІБ м. Словянська, МФО 334561, на користь держави на р/р 0075, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Донецькій області, отримувач Словянське УК (Словянськ), код отримувача 37803368, МФО 834016, код класифікації доходів бюджету 22030101 судовий збір у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич