Справа № 183/5313/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з секретарем - Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики, вказуючи, що 25 червня 2014 року відповідач під розписку взяв у нього в борг 6 240 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався повернути 6 240 доларів США 25 липня 2014 року. Вказує, що на його вимогу повернути кошти відповідач позичену суму не повернув. У зв'язку з чим відповідач має перед ним заборгованість у розмірі 6 240 доларів США, а також повинен сплатити йому 3 % річних у розмірі 25 900 грн. Зазначені суми, а також судові витрати просить стягнути з відповідача на його користь.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково на суму 1 650 доларів США. Пояснила, що відповідач 25 червня 2014 року взяв в борг у позивача 6 000 доларів США, сума, зазначена в розписці в розмірі 6 240 доларів США, це сума боргу з урахуванням процентів. Відповідач частково повертав заборгованість позивачеві, проте жодних документальних підтверджень про це від позивача не отримував. Після сплати чергової частини боргу позивач написав відповідачеві розписку про те, що залишок суми боргу складає 1 650 доларів США. Не заперечувала проти часткового задоволення позовних вимог на суму 1 650 доларів США, в іншій частині позовних вимог просила відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Як установлено в судовому засіданні, 25 червня 2014 року позивач передав в борг відповідачеві 6 240 доларів США, про що свідчить власноруч написана відповідачем розписка. Термін повернення грошей був обговорений та вказаний в розписці - 25 липня 2014 року (а.с. 23).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей та його укладення у належній формі може бути підтверджено розпискою позичальника.

Судом встановлено, що зазначена форма договору, відповідно до закону, дотримана, що підтверджується розпискою відповідача (а.с. 23).

Встановлено, що на день пред'явлення позову до суду та на день ухвалення рішення судом сума боргу позивачеві відповідачем не повернута в повному обсязі.

Зробивши такий висновок, суд не приймає доводи представника відповідача про те, що залишок заборгованості відповідача перед позивачем за розпискою від 25 червня 2014 року складає 1 650 доларів США, оскільки з наданої представником відповідача розписки, написаної позивачем власноруч 27 липня 2016 року (а.с. 24), вбачається, що залишок боргу в сумі 1650 доларів США - це залишок заборгованості за позикою на суму 4 500 доларів США, а не за позикою в розмірі 6 240 доларів США, яка є предметом розгляду у цій справі. Посилання представника відповідача на те, що раніше відповідачем поверталися грошові кошти позивачеві, а тому в розписці позивача від 27 липня 2016 року зазначена сума боргу в розмірі 4 500 доларів США, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути суму заборгованості з відповідача саме в доларах США, оскільки грошові кошти надавалися ним в борг у доларах США.

Проте згідно ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 № 15-93 передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, він не має відповідної ліцензії Національного Банку України на здійснення операцій з валютними цінностями.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь з відповідача основної суми боргу в розмірі 6 240 доларів США, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, але з перерахунком суми заборгованості з іноземної валюти в національну валюту - гривню, відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України станом на день ухвалення рішення суду - 26 січня 2017 року (за 1 долар США - 27,208137 грн.), що еквівалентно 169 778, 77 грн.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, тобто боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку 3 % річних від простроченої суми в межах заявлених позовних вимог станом на 22 вересня 2016 року (день звернення до суду) становить 10 524,14 грн., при цьому розрахунок трьох процентів річних здійснений за кожен день прострочення за формулою: сума боргу (6 240 доларів США х 25,974620 грн. - офіційний курс гривні до іноземної валюти, встановлений Національним банком України станом на 22 вересня 2016 року) х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення (790 - з 26 липня 2014 року до 22 вересня 2016 року).

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 10 524,14 грн.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді справленого судового збору в розмірі 1803 грн. 03 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) 169 778 гривень 77 коп., еквівалентних 6 240 доларам США основного боргу, 10 524 гривні 14 коп. - 3 % річних, 1 803 гривні 03 коп. - відшкодування справленого судового збору, а разом 182 105 (сто вісімдесят дві тисячі сто п'ять) гривень 94 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна