Справа № 159/2447/16-ц
Провадження № 2/159/26/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом, - в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мама ОСОБА_5. 04.04.2008 року ОСОБА_5 уклала заповіт, згідно якого заповіла ОСОБА_4 цілий житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку за вказаною адресою. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Дудою Л.В. Позивач вказує, що про існування заповіту вона дізналась 16.02.2016 року, коли звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 Позивач зазначає, що в 2010 році здоров'я ОСОБА_5 значно погіршилось, вона змушена була неодноразово звертатись до лікарів, зокрема, з 02.08.2011 року по 10.08.2011 року ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в кардіологічному та неврологічному відділенні Ковельської ЦРЛ, у неї стався перший інсульт. З 10.08.2011 року по 23.08.2011 року ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікування в нейрохірургічному відділенні Волинської обласної клінічної лікарні, так як трапився другий інсульт. З 07.09.2011 року по 16.09.2011 року ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Ковельської ЦРЛ. Всі витрати на лікування ОСОБА_5 несла позивач, оскільки працювала в Республіці Польща на сезонних роботах. Відповідач ухилився від надання допомоги ОСОБА_5, яка внаслідок тяжкої хвороби перебувала у безпорадному стані. ОСОБА_1 вказує, що змушена була просити знайомих та сусідів, щоб вони відвідували ОСОБА_5, допомагали їй, коли вона була відсутня та перебувала в Республіці Польщі. Зазначила, що 20.10.2014 року вона особисто зробила вклад на ім'я ОСОБА_5 у Ковельському відділенні ПАТ КБ «Приватбанку» в сумі 190000 гривень, щоб у будь-який час мама могла використати вказані кошти на ліки та продукти харчування для підтримання стану здоров'я. В послідуючому, з 06.09.2015 року по 14.09.2015 року ОСОБА_5 лікувалась в Ковельській ЦРЛ, відповідач коштів на лікування не надавав, залишив хвору маму в тяжкому та безпорадному стані. Коли ОСОБА_5 померла позивач перебувала в Польщі. Після похорону ОСОБА_5 в присутності сторонніх осіб відповідач наголосив, що питанням похорону і встановлення надмогильного пам'ятника вона повинна займатись сама. Вважає, що відповідач, згідно з вимогами ч.5 ст. 1224 ЦПК України має бути усунений від права на спадкування майна ОСОБА_5 за законом, оскільки ухилявся від надання їй допомоги, коли вона внаслідок тяжкої хвороби перебувала в безпорадному стані.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що її рідний брат, а відповідач у справі не піклувався про маму ОСОБА_5, не допомагав їй. У 2011 році мама перенесла два інсульти, при цьому ОСОБА_4 не звертав на це уваги, ігнорував маму, не спілкувався з нею. Зазначила, що спочатку в будинку по АДРЕСА_3 проживала вона з мамою, а в подальшому став проживати відповідач. Брат не цікавився хворобами мами, не відвідував маму коли вона перебувала в лікарні. Знаючи про стан здоров'я мами, у 2014 році вона на ім'я ОСОБА_5 внесла на вкладний рахунок в Ковельському відділенні ПАТ КБ «Приватбанку» кошти в сумі 190000 гривень для лікування мами. Вказала, що всі витрати на догляд за мамою та її лікування вона несла самостійно, а відповідач залишив маму в тяжкому та безпорадному стані. Просила позов задовольнити та усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 з підстав, визначених ч.5 ст. 1224 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України відповідача слід усунути від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, оскільки останній залишив її в тяжкому та безпорадному стані. Зазначила, що з 2011 року і до дня смерті ОСОБА_5 тяжко хворіла, потребувала сторонньої допомоги та догляду. ОСОБА_4 не спілкувався з матір'ю, не вітався з нею, за час перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні в Ковельському МТМО відповідач жодного разу її не провідав, не купував ліків. За вказаних обставин, просила позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що безумовною умовою для усунення від права на спадкування за законом у відповідності до ч.5 ст. 1224 ЦК України є сукупність фактів, а саме: перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі з приводу його безпорадного стану та ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Вважає, що позивачем та її представником не доведено, що спадкодавець ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані, а відповідач ухилився від надання спадкодавцю допомоги. Крім того зазначив, що відповідач ОСОБА_4 є інвалідом першої групи з дитинства та потребує стороннього догляду. Просив в задоволенні позову відмовити з мотивів його безпідставності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом в становлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_5.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 29.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського МРУЮ у Волинській області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 53 роки (а.с.6).

З копії заповіту, посвідченого 04 квітня 2008 року приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Дудою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 580 вбачається, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіла належний їй цілий житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_4 в користь ОСОБА_4 На день смерті спадкодавця заповіт не змінено та не відмінено (а.с.8).

В судовому засіданні встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом є дочка спадкодавця ОСОБА_1, яка після смерті матері ОСОБА_5 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповідом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Матеріалами цивільної справи також встановлено, що ОСОБА_5 поділила між дітьми, а сторонами по справі належне їй майно, ? частину належної їй квартири АДРЕСА_1 подарувала дочці ОСОБА_1, яка з врахуванням належної їй, згідно цього ж договору ? частки стала власником цілої квартири, що стверджується договором від 27.02.2012 року (а.с.33-34), а будинок заповіла сину ОСОБА_4, що стверджується копією заповіту (а.с.8).

Відповідно до вимог ст.ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

В обгрунтування заявлених вимог позивач, зокрема покликається на ту обставину, що ОСОБА_5 через тяжку хворобу знаходилась у безпорадному стані та що відповідач ухилялявся від надання їй допомоги, хоча мав можливість таку допомогу надавати.

З копії епікризу вбачається, що ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Ковельської ЦРЛ з 02.08.2011 року по 10.08.2011 рік з діагнозом спонтанний субурахноїдальний крововилив, гіпертонічна хвороба, гіпертонічний криз. Рекомендовано «Д» нагляд невропатолога.

З копії виписки в поліклініку по місцю проживання слідує, що ОСОБА_5 10.08.2011 року поступила на лікування в Волинську обласну клінічну лікарню в нейрохірургічне відділенна, пройшла курс лікування, виписана 23.08.2011 року. Рекомендовано нагляд та лікування у невропатолога.

З копії епікризу вбачається, що ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Ковельської ЦРЛ з 07.09.2011 року по 16.09.2011 рік з діагнозом мішковидна аневризма передньої сполучної артерії головного мозку. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертензивне серце. Рекомендовано «Д» нагляд.

З копії виписки № 414 із медичної карти стаціонарного хворого слідує, що ОСОБА_5 лікувалась в травматологічному відділенні Ковельської ЦРЛ з 06.09.2015 року по 14.09.2015 року з приводу травми, отриманої при ДТП 06.09.015 року. В задовільному стані виписана додому. Скерована в ВОЛК до невропатолога на вимогу хворої для уточнення діагнозу про наявність кісти головного мозку та субдуральної гематоми та тактики подальшого лікування.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що проживає по сусідству з сім'єю ОСОБА_4 З 2010 року допомагав ОСОБА_5, а її син ОСОБА_4 до матері не навідувався. До ОСОБА_5 часто приїздила швидка допомога, але сина ОСОБА_4 він не бачив. Вказував, що часто допомогав ОСОБА_5 по господарству, в нього були ключі від її будинку. Дочка ОСОБА_1 після приїзду з Польщі приходила до матері, постійно піклувалась про неї.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 6 років знайома з ОСОБА_10, часто допомагала їй по господарству. В період хвороби ОСОБА_10 її син ОСОБА_4 матері не допомагав, ОСОБА_4 вона бачила лише після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_4 не спілкувався з матір'ю, не говорив з нею, не вітався. ОСОБА_5 спілкувалась з дочкою ОСОБА_1, яка їй допомагала, купувала ліки та продукти харчування.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що з ОСОБА_5 вона знайома давно, вони були подругами та постійно між собою спілкувались. ОСОБА_5 скаржилась на сина ОСОБА_12, який її ігнорував, часом наносив побої. ОСОБА_5 також неодноразово скаржилась, що син ОСОБА_4 забороняє їй спілкуватись з онуком.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що є рідним братом покійної ОСОБА_5 Зазначив, що його сестра ОСОБА_5 поділила між дітьми належне їй майно, а саме: квартиру подарувала дочці ОСОБА_1, а будинок заповіла сину, який є інвалідом з дитинства. Вказав, що останнім часом ОСОБА_5 скаржилась на дочку, неодноразово наголошувала, що ОСОБА_1 покинула на неї свою дочку, а сама поїхала проживати та працювати в Республіку Польща.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що є рідним братом покійної ОСОБА_5 Між ним та ОСОБА_5 були нормальні дружні стосунки. Вказав, що ОСОБА_4 з мамою не сварились, син не бив матір. Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 склались складні стосунки, що зумовлено поділом спадкового майна.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_5 була його дружиною, вони розійшлись давно. Участі у вихованні дітей він не приймав. Спільний син ОСОБА_4 проживав у квартирі, яка залишилась після смерті його мами. У 2003 році він продав квартиру, а гроші поділив між сином та дружиною. Між сином ОСОБА_12 та дочкою ОСОБА_15 склались складні стосунки з приводу поділу спадкового майна. Останнім часом ОСОБА_5 жила з дочкою, а син жив з сім'єю на дачі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 померла, при цьому вона два дні пролежала мертва у своєму будинку. Вказав, що поховання було здійснено за кошти ОСОБА_1 ОСОБА_1 також залишала кошти на лікування ОСОБА_5 коли вона хворіла.

Свідок ОСОБА_16 вказала, що з ОСОБА_5 вона давно знайома. При житті ОСОБА_5 поділила будинок по АДРЕСА_5. Будинок допомагала добудовувати дочка ОСОБА_1 Коли захворіла ОСОБА_10 її син ОСОБА_4 не допомагав їй. Між ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_4 склались неприязні стосунки, за останні роки вони постійно конфліктували, син з матір'ю не спілкувався. ОСОБА_5 допомагала дочка ОСОБА_1, яка купувала ліки та продукти харчування.

Згідно ч.1 ст 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Допитані свідки з боку позивача зазначали, що ОСОБА_5 мала низку захворювань, неодноразово була госпітазізована в лікарню, відповідач нею не опікувався, матеріальну допомогу їй надавала дочка ОСОБА_1

Як слідує з копії довідки МСЕК, ОСОБА_4 є інвалідом першої групи з дитинства, є непрацездатним та потребує сторонньої допомоги.

Як слідує з пояснень самої позивачки, вона не проживала з мамою ОСОБА_5, оскільки працювала в Республіці Польща, проте постійно піклувалась про маму, купувала їй ліки та продукти харчування. Також позивач вказала, що вона особисто відкрила на ім'я мами ОСОБА_5 вкладний рахунок, на який внесла кошти в сумі 190000 гривень для того, щоб мама могла отримувати відсотки та таким чином мати додаткові кошти на придбання ліків, а також в будь-який час зняти кошти з рахунку та витратити їх на лікування.

Вказані доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки як слідує з відповіді ПАТ КБ «Приват Банк» та копії самого договору, між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_5 20.10.2014 було укладено договір № SAMDNWFD101 вклад «Депозит Плюс на 3 місяці» та додаткову угоду до нього. Згідно укладеного договору та додаткової угоди, ОСОБА_5 передала ПАТ КБ «Приват Банк» кошти в сумі 190000 гривень для розміщення на депозитному вкладі на вкладний рахунок, відкритий у ПАТ КБ «Приват Банк» на її ім'я. Також з відповіді ПАТ КБ «Приват Банк» слідує, що залишок по рахунку складає 195574,73 грн. Заповідальне розпорядження відсутнє.

Доказів того, що вказані кошти були внесені позивачем ОСОБА_1 суду не надано, такі твердження не підтверджені належними доказами.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 хворіла, двічі перенесла інсульт, неодноразово проходила курс лікування в закладах охорони здоров'я, однак доказів того, що ОСОБА_5 потребувала в безпорадному стані та з цього приводу потребувала стороннього догляду позивачем суду не надано.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК Ураїни визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного Кодексу України (далі-СК). Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій ст. 1259 ЦК.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що при вирішенні питання про усунення від спадкування з підстав, визначених ч.5 ст. 1224 ЦК України підлягає доказуванню, як факт ухилення від надання спадкодавцеві допомоги так і факт перебування останнього в безпорадному стані та потребу в допомозі саме з таким його станом. Окрім того, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Обґрунтовуючи вимоги про усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 позивач посилається на те, що відповідач не приймав участі в матеріальному утриманні своєї матері в період часу коли вона перебувала на стаціонарному лікуванні та потребувала матеріального забезпечення в зв'язку з тяжким захворюванням. Також позивач вказує, що у зв'язку з постійною необхідністю у лікуванні вона змушена була нести витрати на утримання своєї матері, купувала ліки, продукти харчування, надавала грошову допомогу, а відповідач не приймав участі в догляді, не цікавилась станом здоров'я матері, не відвідував її, фактично зволікав своїми обов'язками. ОСОБА_4 не ніс витрати, пов'язані з похованням мами, тому вказані обставини на її думку є безумовними підставами для усунення відповідача ОСОБА_4 як спадкоємця від права на спадкування за законом.

При вирішенні спору судом підлягає з`ясуванню і питання чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця, якого просять усунути від спадщини, за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Позивачем не надано доказів того, що її мати ОСОБА_5 дійсно перебувала у безпорадному стані та потребувала у зв'язку з цим сторонньої допомоги. Медична документація з цього приводу відсутня.

Допитані в судовому засіданні свідки, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача вказали, що ОСОБА_5 дійсно хворіла, неодноразово проходила стаціонарне лікування в закладах охорони здоров'я, проте самостійно пересувалась та стороннього догляду не потребувала.

Також позивачем не доведено, що спадкодавець ОСОБА_5 потребувала допомоги саме від відповідача у справі, а останній в свою чергу мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо надання допомоги.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 є інвалідом першої групи, непрацездатний та потребує стороннього догляду, що стверджено висновком МСЕК (а.с.38, 84).

Також суд звертає увагу на те, що позивач, яка є донькою спадкодавця в міру своїх можливостей мала змогу надавати спадкодавцеві таку допомогу, проте позивач триватий час працювала та проживала в Республіці Польща, що нею не заперечено в судовому засіданні.

В свою чергу свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_13, які є рідними братами ОСОБА_5 в судовому засіданні вказали, що відповідач ОСОБА_4 спілкувався з матір'ю, між ними були нормальні стосунки, свідки зі сторони позивача вказували, що ОСОБА_5, не спілкувалась з сином, між ними були напружені відносини.

За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України, лише при одночасному настанні викладених вище обставин і доведеності зазначених вище фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений судом від права на спадщину.

Встановлення судом фактів, що відповідач ОСОБА_4 не спілкувався зі своєю покійною матір'ю протягом тривалого часу, не надавав їй матеріальної допомоги, не допомогав по господарству є недостатніми для усунення його від права на спадкування за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 1224 ЦК україни, оскільки ці факти не свідчать про умисне ухилення відповідача від надання такої допомоги спадкодавцю.

В судовому засіданні не доведений факт ухилення відповідача ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцю, а саме винної поведінки, яка б свідчила, що відповідач мав можливість виконувати обов'язок щодо допомоги спадкодавцю ОСОБА_5, але не вчиняв необхідних дій для цього, як і не доведено факту звернення спадкодавця до відповідача про допомогу і відмову спадкоємця ОСОБА_4 від надання такої допомоги.

Тобто, не може бути підставою для усунення відповідача ОСОБА_4, який є спадкоємцем за законом першої черги, від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 лише твердження позивача про те, що відповідач за життя не відвідував спадкодавця та не надавав їй допомоги, без доведення факту звернення за такою допомогою та ухилення відповідача від її надання.

Таким чином, в судовому засіданні позивач не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані, потребувала допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Стосовто того, що позивач несла витрати на лікування матері, витрати на поховання, то статтею 1232 ЦК України передбачено обов'язок спадкоємців відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Таким чином, позивач вправі вимагати від відповідача відшкодування понесених нею витрат на лікування, догляд та поховання померлого, рівно як і навпаки.

За таких обставин, позовні вимоги позивача об'єктивно не підтверджені, позивачем не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦК України не доведено і того, що через стан здоров'я ОСОБА_5 перебувала у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги саме від відповідача і той мав можливість її надавати, але без поважних причин ухилився від її надання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про усунення відповідача від права на спадкування є безпідставними, тому до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 1223, 1224, 1261, 1267 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:Т. Д. Наваляний