Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Шеремет А.М.., ОСОБА_1

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 до Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями №12А по вул. Гоголя в с. Богдашів Здолбунівського району Рівненської області, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області (державний акт ЯЕ №240777, на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га по вул. Гоголя,12 в с. Богдашів Здолбунівського району Рівненської області та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,18 га по вул. Гоголя в с. Ільпінь Здолбунівського району Рівненської області.

В поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не враховано, що її, як спадкоємця першої черги після смерті матері ОСОБА_4, на час розгляду справи по суті судом не було залучено як відповідача по справі, чим було позбавлено її права на справедливий суд та рівність перед законом.

Зазначає, що суд прийняв передчасне рішення, оскільки на спірне спадкове майно є всі правовстановлюючі документи, а тому немає підстав для визнання права на спадщину в судовому порядку.

Просить рішення скасувати і прийняте нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вони обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулась з позовом до Богдашівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно .

У відповідності до вимог ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що особа має право на захист свого порушеного права лише у випадку реального його порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому відповідачем у справі має бути особа, яка реально порушує чи створює реальну небезпеку порушення прав позивача.

Проте вивченням матеріалів справи встановлено, що жодних прав власності позивача відповідач не порушував.

За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

Оскільки спір про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є усі спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Районні державні адміністрації можуть бути залучені в якості третіх осіб у випадках, якщо спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення знаходяться за межами населених пунктів. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради.

Отже, у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. При цьому судам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

В порушення вимог закону, місцевий суд цих вимог закону не врахував та не залучив до участі в справі належного відповідача інших спадкоємців ОСОБА_4, що призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, для усунення допущеного порушення місцевим судом, немає процесуальних підстав, зокрема залучення до участі в справі належного відповідача та проведення розгляду по суті даного спору апеляційним судом, як судом першої інстанції, а тому в задоволенні вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Таким чином, суд першої інстанції визнав за позивачем право власності на вищевказане нерухоме майно в порядку спадкування за законом без встановлення обставин щодо прийняття спадщини позивачем та не залучив до участі у справі всіх зацікавлених осіб.

Оскільки рішення винесене з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст. 392,1216,1218 ЦК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Богдашівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :