У Х В А Л А

19 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КафідоваО.В., розглянувши касаційну ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року у справі за позовом Артемівського міжрайонного прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Новолуганської сільської ради Артемівського району Донецької області до ОСОБА_3 про витребування майна від добросовісного набувача та передачу його Новолуганській сільській раді Артемівського району Донецької області; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Новолуганської сільської ради Артемівського району Донецької області про визнання суб'єктом права спільної сумісної власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року, після закінчення строку, установленого ч. 1 ст. 325 ЦПК України, у якій заявник просить його поновити, посилаючись на те, що територія с. Новолуганське Артемівського району Донецької області перебувала під контролем незаконних озброєних формувань та представниками терористичного угруповання неодноразово зазначалось про намір розправи над ним.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від

18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 325 ЦПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у клопотанні, визнані неповажними.

Згідно з ч. 3 ст. 73 ЦПК України, одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

У зв'язку з цим,наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки на їх підтвердження не надано належних та допустимих доказів, а безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Таким чином, заявнику слід навести інші причини на підтвердження поважності пропуску строку на касаційне оскарження та надати суду належні докази, що підтверджують поважність причини пропуску такого строку.

Також, заявником не додано доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги у відповідності до вимог Закону України

«Про судовий збір» чи доказів звільнення від його сплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Слід зазначити, що відповідно до Закону України «Про судовий збір», який діяв на час подання позову до суду першої інстанції, за подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 2 розміру мінімальної заробітної плати (229 грн 40 коп.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3 441 грн).

Відповідно до п. п. 7 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними Законом України від 22 травня 2015 року

№ 484-VІІІ розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду повинен становити 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги, який повинен бути перерахований за наступними реквізитами: одержувач - УДКСУ у Печерському районі м. Києва; код ЄДРПОУ - 38004897; банк одержувача - ГУ ДКУ у м. Києві; р/р - 0007; МФО - 820019; КЕКД - 22030103; символ звітності банку - 253. У графі платіжного доручення «Призначення платежу» зазначається «судовий збір за подання касаційних скарг на судові рішення».

На підтвердження сплати судового збору до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ необхідно надати оригінал квитанції.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 73, 325-328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_2на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 червня 2015 року - залишити без руху та надати для усунення вказаних недоліків строк до 20 лютого 2017 року, який не може перевищувати тридцяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова