Справа №490/3471/16-ц 28.03.2017 28.03.2017 28.03.2017
Провадження №22-ц/784/761/17
Справа №490/3471/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Мамаєва О.В.
Провадження № 22ц-784/761/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

28 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

- представника позивачів ОСОБА_3,

- представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Управління охорони здоровя Миколаївської міської ради, міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що внаслідок неналежного виконання своїх обовязків медичним персоналом та представниками адміністрації міського пологового будинку № 1 під час пологів 31 грудня 2008 року померла його донька ОСОБА_11

Неправомірними діями відповідачів, що призвели до смерті його доньки, йому завдано моральної шкоди, а тому й просив стягнути з відповідачів на його користь 500 000 грн. у відшкодування його моральних страждань.

01 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із аналогічним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, вважаючи, що внаслідок непрофесійних дій лікарів міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва померла її донька ОСОБА_11 під час пологів. На виготовлення пам'ятника та облаштування могили покійної доньки вона понесла витрати в розмірі 14 430 грн.76 коп. Крім того, їй була завдана моральна шкода, розмір якої позивачка оцінює в 500 000 грн. Посилаючись на наведене, просила суд стягнути з відповідачів 14 430 грн.76 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 500 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2016 року позови ОСОБА_6 та ОСОБА_2 обєднані в одне провадження.

Ухвалами цього ж суду до участі у справі в якості співвідповідачів залучено Управління охорони здоровя м. Миколаєва та міський пологовий будинок № 1 м. Миколаєва.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року позов ОСОБА_6 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено стягнути із міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_2 по 200 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі міський пологовий будинок № 1 м. Миколаєва просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Як встановлено судом і так вбачається з матеріалів справи, зокрема з ухвал Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2016 року та від 20 лютого 2016 року, ОСОБА_11 з 02 червня 2008 року перебувала на обліку з приводу вагітності в жіночій консультації №1 м. Миколаєва, що є структурним підрозділом міського пологового будинку №1 м. Миколаєва.

В анамнезі в 1988 році вагітна мала оперовану вроджену ваду серця - відкрита артеріальна протока та дефект міжпередсердної перетинки. Захворювання потягло за собою встановлення ОСОБА_11 вкрай високого (7 балів) ступеню ризику виникнення перинатальної та материнської патології та зумовило, у відповідності до Наказу МОЗ України №503 «Про удосконалення амбулаторно акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні», необхідність постійного обліку та контролю з боку лікаря-терапевта та лікаря акушера-гінеколога, які повинні були організовувати лікувально-діагностичний процес, надавати лікувально-діагностичну допомогу вагітній та вирішити питання про можливість виношування вагітності і пологорозрішення.

В терміні 26-27 тижнів вагітності лікуючим лікарем -терапевтом ОСОБА_12, ОСОБА_11 направлено на консультацію до Національного інституту педіатрії, акушерства та гінекології для вирішення питання щодо можливості виношування вагітності. ОСОБА_11, з огляду на термін та неможливість переривання вагітності, рекомендовано госпіталізацію на час пологів в терміні 37-38 тижнів до Національного інституту педіатрії, акушерства та гінекології м. Києва, як до медичного закладу вищої акредитації. Зазначене підтверджується висновком Національного інституту педіатрії, акушерства та гінекології від 23 жовтня 2008 року.

15 грудня 2008 року з терміном 34-35 тижнів вагітності ОСОБА_11, з метою проведення підготовки до пологів у Національному інституті педіатрії, акушерства та гінекології, направлено терапевтом до відділення патології вагітних міського пологового будинку №1 в м. Миколаєві.

22 грудня 2008 року ОСОБА_11 була оформлена на лікування у відділення патології вагітних міського пологового будинку №1 в м. Миколаєві. При госпіталізації у відділення акушерської патології пологового будинку у ОСОБА_13 також був встановлений вкрай високий (7 балів) ступінь ризику виникнення перинатальної та материнської патології. Із вказаного часу вагітна почала скаржитися на загальну слабкість, посилення задухи.

26 грудня 2008 року у ОСОБА_11 передчасно розпочалася пологова діяльність, у звязку з чим, вона прибула до міського пологового будинку №1. З огляду на наявність пороку серця та на передчасний початок пологової діяльності, а також на те, що план пологів терапевтом заздалегідь розроблений не був, було скликано лікарів різних спеальностей, на якому було розроблено план ведення пологів та вирішено вести пологи консервативно в операційній під постійним кардіомоніторингом та наглядом лікарів. При цьому лікар-кардіолог терапевтом на пологи не викликався.

В цей же день ОСОБА_11 самостійно природним шляхом народила живу доношену дитину. Одразу після пологів, у ОСОБА_11 проявилися та зберігалися клінічні ознаки недостатнього кровообігу: акроціаноз обличчя та нігтьових фаланг, коливання артеріального тиску, задуха при незначних фізичних навантаженнях, тахікардія, що вказувало на недостатність кровообігу і було першими ознаками некомпенсованої серцево-судинної діяльності, зумовленої фізичною та емоціональною напругою, що виникла під час пологів.

29 грудня 2008 року ОСОБА_14 надійшла до 2-го акушерського пологового відділення міського пологового будинку №1 м. Миколаєва із скаргами на задуху, прискорене серцебиття. В подальшому її стан лише погіршувався.

Незважаючи на погіршення стану лікар-кардіолог для консультації, встановлення стану хворої, питання щодо лікування не викликався, питання щодо госпіталізації до спеціалізованого відділення не вирішувалося.

Лише о 13:00 годині 31 грудня 2008 року було вирішено викликати бригаду швидкої медичної допомоги для зняття електрокардіограми та викликати для консультації кардіолога. Після проведення електрокардіограми, незалежно від погіршення стану, хворій продовжували лікування згідно листка призначень, корекція не застосовувалась. Питання щодо госпіталізації не вирішувалось.

У звязку із значним погіршенням стану здоровя ОСОБА_11, було рекомендовано продовжити її лікування та нагляд в палаті інтенсивної терапії , в подальшому в реанімаційному відділенні, а через де який час хвору направлено для госпіталізації до кардіологічного відділення міської лікарні №1.

Того ж дня, ОСОБА_11 біля 17.05 год. у вкрай важкому стані доставлено та госпіталізовано до відділення реанімації міської лікарні №1 м. Миколаєва, де о 17:10 годині зафіксовано клінічну смерть, о 17:35 годині зафіксовано біологічну смерть ОСОБА_11

За фактом неналежного виконання професійних обов'язків медичними працівниками міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, що призвело до смерті ОСОБА_11, 24 січня 2013 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 140 ч.1 КК України, кримінальне провадження №0000464.

Також за фактом неналежного виконання професійних обов'язків головним лікарем міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва, ОСОБА_7, що призвело до смерті ОСОБА_14, 10 грудня 2015 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 140 ч.1 КК України, кримінальне провадження №000528.

Ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2016 року та від 20 лютого 2016 року, залишеними без змін ухвалами апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2016 року та від 06 квітня 2016 року,кримінальні провадження №0000464, №000528 за обвинуваченням ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 140 КК України закрито, а вказаних осіб звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду.

Як видно із змісту ухвалю Центрального районного суду м. Миколаєва № 490/11611/15-к від 22 січня 2016 року та № 490/815/16-к від 20 лютого 2016 року ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було розяснено право заперечувати проти закриття провадження у справі і вимагати продовження судового розгляду на підставі обвинувального акту, однак останні погодилися на закриття кримінального провадження .

Таким чином, відповідачі з предявленим їм обвинуваченням погодились у повному обсязі, що було необхідною підставою для закриття кримінальної справи із зазначених вище підстав.

Відповідачі по справі дані ухвали суду у встановленому законом порядку не оскаржували.

Ухвали суду набрали законної сили.

Таким чином, ухвала суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, зумовлює виникнення у потерпілих (позивачів) цивільно-процесуального права на пред'явлення позову, а відносини з відшкодування шкоди трансформуються в деліктні зобов'язання щодо відшкодування шкоди завданої злочином.

Зазначеними судовими рішеннями від 22 січня 2016 року та від 20 лютого 2016 року встановлено, що ОСОБА_7, здійснюючи керівництво пологовим будинком № 1 м. Миколаєва, не забезпечив взаємодію з медичними закладами вищої акредитації для забезпечення повноцінної медичної допомоги ОСОБА_11, у порушенні п. 3.6 Наказу № 620 МОЗ України, не проконтролював роботу медичного персоналу, не організував і не надав повноцінну спеціалізованому допомогу жінці, яка може бути реалізована за умови плідної співпраці акушерсько-гінекологічних закладів з іншими профільними службами.

ОСОБА_10, будучи лікарем-терапевтом міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва, виконувала свої службові обовязку не в повному обсязі, поверхово, що призвело до настання тяжких наслідків.

ОСОБА_9, обіймаючи посаду завідуючої акушерським відділенням пологового будинку № 1 м. Миколаєва та за сумісництвом лікуючим лікарем ОСОБА_11, була зобов'язана провести діагностику стану, вести спостереження за вагітними, породіллям, надавати рододопомогу, виявляти ранні ускладнення вагітності та пологів, лікувати на наглядати за породіллям. Але, перебуваючи у медичному закладі, маючи достатній досвід та кваліфікацію, усі необхідні умови та засоби для проведення лікування та лабораторних досліджень, провівши огляд ОСОБА_11 та враховуючи показники її здоровя, з огляду на хворобу в анамнезі, не прийняла заходів, направлених на встановлення та дослідження обєктивного стану хворої, що спричинило в подальшому тяжкі наслідки для породіллі, а саме смерть останньої.

ОСОБА_9, як лікуючий лікар та завідувач відділенням, не організувала та не прийняла заходів для госпіталізації ОСОБА_11 до профільного відділення, як того потребував її стан. Лікування породіллі з екстрагенітальною патологією продовжили в міському пологовому будинку № 1 медичному закладі 2 (другого) рівня.

ОСОБА_8, будучи лікарем акушером-гінекологом міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва, та являючись заступником головного лікаря з медичної частини, зобовязана організовувати роботу пологового будинку, надавати лікувально-діагностичну допомогу вагітним, роділлям, породіллям, новонародженим, та безпосередньо керувати лікувально профілактичною і санітарно-протиепідемічною роботою всіх структурних підрозділів пологового будинку.

Однак ОСОБА_8 виконувала свої службові обовязки не в повному обсязі, поверхово, що призвело до настання тяжких наслідків.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», при розгляді справи про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обовязкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України.

Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Факт неналежного надання медичної допомоги зі сторонилікарів міського пологового будинку №1 м. Миколаєва при лікуванні та проведенні пологів ОСОБА_11, підтверджується висновком Кримського республіканського бюро СМЕ №75 від 31 серпня 2011 року.

Із змісту цього висновку видно, що смерть ОСОБА_11 настала внаслідок гострої декомпенсації хронічної серцево-судинної недостатності на фоні вродженого пороку серця. Експертами встановлено, що медичний нагляд за вагітною проводився не в повному обсязі, призначення та введення 31 грудня 2008 року серцевого препарату глюкозита - корглюкон показано не було, так як це могло призвести до збільшення навантаження на праві відділи серця та усугубити гіпертензію в малому кругу кровообігу; тактика зниження артеріального тиску обрана не вірно; 31 грудня 2008 року після огляду кардіолога, ураховуючи погіршення стану хворої, вирішення питання щодо подальшого її лікування прийнято необґрунтовано; хворій було протипоказано пересуватися самостійно під час її транспортування. Відсутність своєчасного лікування, збільшення фізичного навантаження в період транспортування хворої з пологового будинку могли сприяти виникненню декомпенсації серцево-судинної діяльності. Основним ускладненням стану здоровя ОСОБА_11 є прогресування серцевої недостатності, про що лікуючий лікар зобов'язаний був знати. Крім того, 26 грудня 2008 року після пологів хвора з вадою серця та зростаючими ознаками серцевої недостатності повинна була бути переведена для подальшого лікування в спеціалізоване кардіологічне відділення, згідно з Наказом МОЗ України № 620 вагітні (породіллі). Після огляду кардіолога, 31 грудня 2008 року хворій повинна мала б бути проведена корекція лікування з урахуванням призначення спеціаліста.

Також у висновку зазначено, що з боку медичних працівників були допущені порушення, які могли стати причиною виникнення декомпенсації серцевої діяльності у ОСОБА_11

Висновок експертної групи Кримського республіканського бюро СМЕ підтверджується висновком експерта №598/11 Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України від 29 жовтня 2011 року, з якого видно, у ОСОБА_11 мала місце хронічна серцево-судинна недостатність, що виникла на фоні вродженої вади серця та дефекту міжпередсердної перетинки, яка в післяпологовому періоді ускладнилася гострою декомпенсацією серцево-судинної діяльності, що і призвело до настання смерті.

22 грудня 2008 року при госпіталізації у відділення акушерської патології та встановлення у ОСОБА_11 вкрай високого ступеню ризику виникнення перинатальної та материнської патології, жінку відповідно до додатку 1 до Методичних рекомендацій щодо організації надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги, затвердженого Наказом МОЗ від 29 грудня 2003 року №620, для родорозродження необхідно було направити в лікувальний заклад третього рівня (міські, обласні пологові будинки, перинатальні центри та центри репродуктивного здоров'я, які є клінічними базами кафедр акушерства та гінекології третього та четвертого рівня акредитації, а також пологові будинки відділення обласних лікарень, які мають у своєму складі відділення акушерської реанімації та інтенсивної терапії новонароджених, інститут педіатрії та гінекології, що не було виконано.

Крім того, в допологовому періоді, після госпіталізації, незважаючи на постійні скарги вагітної на прискорене серцебиття та задуху, не було забезпечено постійний моніторинг стану жінки; з огляду на підвищення артеріального тиску після пологів 26 грудня 2008 року, а в подальшому виявлення ознаків декомпенсації серцево-судинної діяльності, проведення інтенсивної терапії в умовах відділення інтенсивної терапії було необхідним, однак не було зроблено. Лікувальні заходи, застосовані 31 грудня 2008 року, нагляд та лікування в реанімаційному відділенні, були рекомендовані із запізненням і вже не могли змінити фатальний перебіг патологічного процесу; а в період часу з 14:30 години до 17:00 години 31 грудня 2008 року лікувальні заходи взагалі не застосовувалися; транспортування ОСОБА_11 в інший лікарняний заклад було протипоказано, або ж у крайньому випадку могло відбуватися в лежачому положенні реанімобілем, а не самостійно. За умови усунення вище перерахованих порушень зі сторони різних лікарів та адміністрації міського пологового будинку №1 м. Миколаєва збереження життя ОСОБА_11 було б можливим.

Наведене підтверджується також і додатковим висновком експерта №91/14 Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров'я України від 04 листопада 2014 року.

Експертна група МОЗ України під час перевірки щодо випадку смерті ОСОБА_11, підтвердила висновки судово-медичних комісійних експертиз та прийшла до висновку, що обрана лікарська тактика надання допомоги ОСОБА_11 була необґрунтованою.

Крім того, наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями медичних працівників міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та смертю ОСОБА_11 встановлено рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва залишеним без змін в цій частині рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 лютого 2017 року, яке відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційним.

На час смерті ОСОБА_11 у трудових відносинах з міським пологовим будинком № 1 м. Миколаєва перебували ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Наведені положення закону свідчать про те, що відповідальність юридичної або фізичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 28.04.2015 року у справі №6-229цс14. Отже, міський пологовий будинок № 1 м. Миколаєва є належним відповідачем по справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та встановивши причинно наслідковий зв'язок між неправомірними діями лікарів міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_15 та смертю ОСОБА_11, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме міський пологовий будинок № 1 м. Миколаєва, як самостійна юридична особа має нести відповідальність.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника.

Згідно видаткових накладних, квитанцій та прибуткового касового ордеру, ОСОБА_2 понесено витрати на виготовлення пам'ятника та облаштування могили покійної доньки в розмірі 14 430 грн.76 коп. (т.1 а.с.168,169).

За такого, висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення понесених ОСОБА_2 матеріальних витрат в розмірі 14 430 грн.76 коп., є вірним.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 просили стягнути по 500 000 грн. кожному у відшкодування моральної шкоди, яка спричинена їм внаслідок смерті доньки з внаслідок неналежного виконання лікарями міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва своїх професійних обов'язків.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на міський пологовий будинок № 1 м. Миколаєва обов'язку відшкодувати позивачам моральну шкоду.

Разом з тим, не можна в повній мірі погодитися з визначенням судом по 200 000 грн. моральної шкоди, яка стягнута на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Відповідно до вимоги чинного законодавства України (ст.23, ст.1167 ЦК України) особа, якій завдано збитків, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на наведені положення закону та з врахуванням конкретних обставин даної справи, а також засад розумності і справедливості, колегія вважає, що по 100 000 грн. буде достатньою компенсацією за спричинені позивачам душевні страждання та переживання в зв'язку зі смертю їх доньки .

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивачів моральної шкоди, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України слід змінити, зменшивши її розмір з 500000 грн. до 10000 грн.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність причинного зв'язку між смертю ОСОБА_11 та діями лікарів як на підставу звільнення від відповідальності є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2017 року в частині визначення розміру моральної шкоди змінити.

Стягнути із міського пологового будинку № 1 м. Миколаєва на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_2 кожному по 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :