Справа № 161/9035/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/77/17 Категорія: 48 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Грушицького А.І.,

з участю :

секретаря Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника Служби у справах дітей ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні позивача -Служба у справах дітей Луцької міської ради Волинської області, Луцький міський відділ Головного управління Національної поліції у Волинській області, про визначення способів участі батька у вихованні дітей, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом до ОСОБА_4, мотивуючи вимоги тим, що він перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах і в них народилося троє дітей, які після розірвання між сторонами стосунків залишилися проживати з відповідачкою. ОСОБА_4 чинить перешкоди у побаченні з дітьми, що призвело до звернення до служби у справах дітей Луцької міської ради Волинської області. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради було визначено систематичні побачення позивача з дітьми. Однак відповідач належним чином на вказане рішення не відреагувала та продовжує чинити перешкоди у зустрічах з дітьми та їх вихованні.

Враховуючи викладене, після уточнення позовних вимог позивач просив суд зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні з дітьми; встановити йому такі способи участі у їх вихованні та спілкуванні: супровід дітей до навчальних закладів упродовж навчального року з 07:30 год. кожного понеділка, середи, пятниці з місця реєстрації їх проживання (м. Луцьк, вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, 7/80); щовівторка та щочетверга з 14:00 год. по 20:00 год. - за межами місця реєстрації їх проживання без присутності матері дітей ОСОБА_4 та її родичів, забираючи їх з адреси реєстрації їх проживання (м. Луцьк, вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, 7/80) або з навчальних закладів; з 18:00 год. пятниці і до 18:00 год. неділі по непарних тижнях року за межами місця реєстрації їх проживання без присутності матері дітей ОСОБА_4 та її родичів, забираючи їх з адреси реєстрації їх проживання (м. Луцьк, вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, 7/80); спільний відпочинок з дітьми під час літніх канікул протягом 45 днів поза межами місця реєстрації їх проживання, забираючи їх з адреси реєстрації їх проживання (м. Луцьк, вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, 7/80); спільний відпочинок з дітьми у період інших канікул протягом 10 днів поза межами місця реєстрації їх проживання, забираючи їх з адреси реєстрації їх проживання (м. Луцьк, вул. Воїнів-Інтернаціоналістів, 7/80); у випадку хвороби дітей (чи будь-кого з них), якщо це припало на вихідні дні зустрічей дітей з батьком, визначити, що зустрічі переносяться на наступний найближчий парний тиждень, коли діти будуть здорові.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми. Встановлено ОСОБА_1 порядок участі у спілкуванні з малолітніми дітьми та у їх вихованні: супровід дітей до навчальних закладів протягом навчального року щопонеділка, середи і пятниці; щовівторка та щочетверга з 14:00 год. до 18:00 год. без присутності матері ОСОБА_4 та інших осіб; з 18:00 год. пятниці до 18:00 год. неділі І, ІІІ тижня місяця без присутності матері ОСОБА_4 та інших осіб; спільний відпочинок із дітьми у період літніх канікул протягом 21 дня без присутності матері ОСОБА_4 та інших осіб; спільний відпочинок із дітьми у період інших канікул протягом 10 днів без присутності матері ОСОБА_4 та інших осіб. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких позивач просив рішення суду змінити, задовольнивши його вимоги в повному обсязі, а відповідач просила скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, та неповноти зясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Задовольняючи частково вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що батьки мають рівні права щодо виховання та розвитку дітей, обопільно виявляють бажання приймати участь у цьому, та враховуючи характер відносин між батьками, висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради, беручи за основу інтереси дітей, визначив саме такий спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дітей.

Висновок суду є правильним, оскільки ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що впродовж останніх 8 років ОСОБА_1 перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4 За час спільного проживання у них народилося троє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено копіями свідоцтв про народження (а.с.6-8).

На даний час між сторонами склалися неприязні відносини, а тому вони проживають окремо. Діти залишилися проживати разом з матірю ОСОБА_4

Згідно із ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому в цьому.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно із ст.ст.11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" - кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначає, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки позивачем доведено доказами, що відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з дітьми та їх вихованні.

Матеріали справи стверджують про те, що батьком ОСОБА_1 надано необхідний перелік документів, передбачений п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ №866 від 28.09.2008 року. Відповідно до вимог цього Порядку Службою у справах дітей здійснено вивчення та перевірку поданих заявником документів; обстеження житлово-побутових умов проживання та бесіда з батьками дітей, з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дітей та ставлення до них обох батьків, в результаті чого Службою у справах дітей складено висновок від 31.10.2016 року №215, який суд врахував при винесенні спірного рішення.

Колегія суддів також враховує спосіб участі позивача у спілкуванні з дітьми, визначений Службою у справах дітей Луцької міської ради, і вважає його таким, що якнайкраще відповідає інтересам дітей.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив обставини справи і правильно оцінив надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову і ухвалив рішення в інтересах дітей з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги позивача та відповідача задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, відтак підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуючий

Судді