У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2017 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 листопада 2014 року у справі № 1613/14 -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1613/14 від 20 листопада 2014 року; визнати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 листопада 2014 року по справі № 1613/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 1 132 191,55 гривень таким, що не підлягає виконанню.

Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 20 листопада 2014 року Постійно діючий Третейський суд ухвалив рішення по справі № 1613/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Украсоцбанк» заборгованості в розмірі 1 120 344,50 гривень та сплаченого третейського збору відповідно до ст. 88 ЦПК України у розмірі 11 603,45 гривень. 20 квітня 2015 року на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20 листопада 2014 року по справі № 1613/14 про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 1 132 191,55 гривень. Про існування зазначеного рішення вона дізналась 24 червня 2016 року, коли її представник, ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності, отримала його копію безпосередньо у приміщенні третейського суду. Вважає, що зазначене рішення було постановлено з порушенням вимог чинного законодавства та є незаконним, неогрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. З тексту рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20 листопада 2014 року вбачається, що підставою позову про стягнення заборгованості стало неналежне виконання його умов Кредитного договору № 2007/686-Ф03.7/262 від 15 листопада 2007 року позичальником - нею. На час звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до третейського суду і ухвалення третейським судом рішення Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі, споживачів послуг банку (кредитної спілки). Оскільки вона є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

В матеріалах третейської справи № 1613/14 існують листи, які надсилались Третейським судом на адресу відповідача, а саме АДРЕСА_1. Також ухвалою судді Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 вересня 2014 року порушено провадженні у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Судові виклики їй а також ухвали та рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 листопада 2014 року, направлялись на адресу місця її проживання вказаному в кредитному договорі. Ухвала про порушення провадження у справі, якою розгляд справи було призначено на 02 жовтня 2014 року та рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 листопада 2014 року, нею отримано не було. Конверти повернулися до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з відмітками поштового відділення - «за закінченням встановленого строку зберігання», та «за вказаною адресою не проживає». На момент розгляду справи вона не проживала за вказаною адресою та не була там зареєстрованою. Справжня реєстрація та місце її проживання є АДРЕСА_2. Так, ПАТ «Укрсоцбанк» на момент розгляду справи у Третейському суді при АУБ було відомо, що вона проживає за іншою адресою, а саме: у АДРЕСА_2, тому що банк 19 червня 2013 року та 29 жовтня 2013 року надсилав листи з вимогою про погашення заборгованості за кредитом. Тому вважає, що банк навмисно зазначив іншу адресу її проживання, з метою усунути її від справедливого розгляду справи та надати відповідні пояснення і докази. З матеріалів третейської справи вбачається, що 19 вересня 2014 року, 27 жовтня 2014 року та 25 листопада 2014 року на адресу, за якою вже вона не проживала надсилались рекомендовані листи. Але, згідно списку рекомендованих листів не зазначено, яка саме кореспонденція надсилалась їй. З вказаних списків рекомендованих відправлень не вбачається, що ухвала про порушення третейського розгляду по справі та рішення Третейського суду від 20 листопада 2014 року надсилалась їй. Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 52, 68 Регламенту Третейського суду вона не повідомлена про документи (ухвала про порушення третейського розгляду та рішення Третейського суду від 20 листопада 2014 року). Тобто, в матеріалах третейської справи не містяться докази про направлення та отримання нею повідомлення про час, дату та місце розгляду справи і прийняте рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Третейського суду від 20 листопада 2014 року, в частині вимог про визнання виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі №1613/14 від 20 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 1 132 191,55 грн. таким, що не підлягає виконанню - залишено без розгляду.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у заяві, просила заяву задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення по справі, в яких просив у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі.

Відповідно ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали даної справи, матеріали третейської справи № 1613/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, приходить до наступного.

20 листопада 2014 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 1613/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було прийнято рішення, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 1120344 гривні 50 копійок та третейський збір в сумі 11603 гривні 45 копійок.

Судом встановлено, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ухвалено на підставі укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 2007/686-Ф03.7/262 від 15 листопада 2007 року, за умовами якого кредитор Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав позичальнику ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 58000,00 доларів США, зі сплатою 12,45% процентів річних.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Вказаний Закон набрав законної чинності 12 березня 2011 року.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 від 20 травня 2015 року визначено, що «Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

Крім того, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, визначено, що відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Статтею 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

За вказаних обставин, суд вважає, що вищезазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України в постановах від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, підлягають застосуванню в межах розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, оскільки за вимог п.1 ч.2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Щодо обґрунтувань заявлених вимог в частині неповідомлення заявника про дату розгляду справи, неотримання рішення третейського суду, то вказані обґрунтування є по суті запереченнями щодо вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості та мали б розглядатися та оцінюватися в якості доказів при розгляді справи у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 листопада 2014 року у справі № 1613/14 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 5, 6, 12 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону країни «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2, 17, 210, 3891 - 3896 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 листопада 2014 року у справі № 1613/14 - задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1613/14 від 20 листопада 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: