Справа № 487/2885/16-ц
Провадження № 2/487/131/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.,

при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.,

за участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі -ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 18.09.2012 року між сторонами був укладений договір №б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 19000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості. У звязку з тим, що відповідач, скориставшись наданими банком коштами, належним чином зобовязання щодо їх повернення не виконує, станом на 31.03.2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 18824 гривні 02 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 13783 гривень 78 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100 гривень 00 копійок, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 копійок, штрафу (процентна складова) у розмірі 872 гривень 57 копійка. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні змісту предявленого позову. Після надання пояснень у судовому засіданні представником позивача було надано заяву про подальший розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні 23.11.2016 року пояснив, що він дійсно отримував кредит та користувався кредитною карткою ПАТ КБ «Приватбанк», знімав та клав на неї грошові кошти, погашаючи кредит. На момент отримання кредиту ОСОБА_1 отримував заробітну плату, яка була еквівалентною 350 доларів США, але зараз його дохід складає суму, еквіваленту 50 доларів США, що значно впливає на можливість сплати кредиту відповідачем на теперішній час. На момент отримання кредиту процентна ставка була значно меншою, але згодом збільшилася у звязку із ситуацією у країні. Грошові кошти в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 сплачував до отримання судового виклику по даній цивільній справі. При отриманні кредитної картки ОСОБА_1 підписував надані банком документи, чи надавались та при цьому Умови та Правила для ознайомлення він не памятає, при підписанні документів в нього не було часу їхати додому за окулярами. З огляду на викладене, відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13783 гривень 78 копійок, проти стягнення інших сум заперечував, оскільки йому незрозуміло механізм їх нарахування та він не має можливості на сьогоднішній день сплатити проценти та інші додаткові платежі. Якщо банк припинить нарахування відсотків, то ОСОБА_1 поступово сплатить тіло кредиту. Крім того, ОСОБА_1 має фірму, яка може займатися зовнішньоекономічною діяльністю з дохідністю до 50%, у звязку з чим відповідач неодноразово звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту у розмірі 1500000 гривень та 5000000 гривень, але отримав відмову. Якщо банк надасть ОСОБА_1 зазначені грошові кошти, він налагодить роботу фірми, сплатить весь кредит та буде приносити користь ПАТ КБ «Приватбанк», але наразі сплатити кредитну заборгованість відповідач не має можливості фізично. В подальшому відповідач змінив свою позицію та заперечив отримання кредиту взагалі. Пояснив, що він отримував у ПАТ КБ «Приватбанк» лише заробітну картку, з якої знімав особисті гроші та яку поповнював, оскільки йому так було зручно. Інші картки ОСОБА_1 не поповнював, кредитний договір не укладався. Грошові кошти, зазначені банком як тіло кредиту у розмірі 13783 гривень 78 копійок ОСОБА_1 виплатив, вносячи платежі на заробітну картку, отже наразі заборгованості перед банком він не має взагалі. У судовому засіданні 20.03.2017 року ОСОБА_1 знову змінив свою позицію, та зазначив, що 18.09.2012 року він отримав зарплатну картку і накопичувальну картку, якою користувався, але ніяких кредитів при цьому у банку він не брав.

Окрім пояснень, наданих у судовому засіданні, ОСОБА_1 виклав свою позицію письмово та зазначив, що він кредитних угод не підписував, при заповненні анкети мав намір приєднатися до послуг ПАТ КБ «Приватбанк» за «зарплатним пакетом», тобто отримати банківську картку для нарахування заробітної плати та здійснення розрахунків. При підписанні анкети з ніякими додатковими документами відповідача не знайомили. До вимог банка має бути застосована позовна давність. Вимоги щодо сплати процентів ОСОБА_1 не визнає, оскільки кредитного договору він не укладав та з підвищенням відсоткової ставки у односторонньому порядку він не згоден. Суму боргу відповідач визнає частково, він сплачував заборгованість та вносив грошові кошти на поповнення рахунку до травня 2016 року, оскільки при користуванні заробітною карткою він міг вийти за межі грошових коштів, які перебувають на його заробітному рахунку, а банк грошові кошти, які вносив відповідач, зараховував на погашення штрафів, пені, відсотків, з якими ОСОБА_1 не згоден. Отже, фактична сума боргу є значно меншою ніж та, яку просить стягнути банк.

Представником відповідача було подано заперечення проти позову у різних редакціях. За змістом заперечень ОСОБА_1 кредитних договір не укладав, заява-анкета не містить зазначення кредитного ліміту, що свідчить про відсутність кредитних правовідносин. Також заява не містить вказівки на ознайомлення відповідача ще з якимись документами, в тому числі умовами та правилами, як взагалі, так і в тій редакції, яка додана позивачем до позову. Відповідач вносив кошти на поповнення зарплатної картки, але банк зараховував ці кошти не за призначенням на сплату пені, штрафів та відсотків по не існуючому кредитному договору. Вимоги про стягнення відсотків є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 отримання кредиту не вимагав та факт укладення кредитного договору банком не доведено. Одностороння зміна банком відсотків є протиправною. Вимоги щодо стягнення пені та штрафів є подвійним стягненням та задоволенню не підлягають. Крім того, до вимог щодо стягнення пені та штрафу, нарахованих раніше 21.05.2015 року, має бути застосована позовна давність, у разі, якщо в позові не буде відмовлено з інших підстав. Також, банком не зазначено строків виконання зобовязань по сплаті відсотків, пені, штрафів. Виписка про рух коштів містить інформацію за період з 20.06.2013 року по 01.11.2016 року, а не з 18.09.2012 року. Протягом вказаного періоду користування карткою ОСОБА_1 зняв з неї приблизно 21 000 гривень та поповнив протягом цього ж періоду на суму 20 461 гривня 34 копійки. Тому, з врахуванням можливим помилок, ОСОБА_1 визнає заборгованість перед банком у сумі 1000 гривень в частині основного боргу. Надана позивачем виписка про рух коштів по рахунку стосується картки, відкритої 23.05.2015 року, та не має відношення до угоди, на підставі якої предявлено вимоги за даним позовом.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав письмові заперечення, посилаючись на викладені в них обставини.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріал справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що 18.09.2012 року між сторонами був укладений договір №б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 19000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості.

За наслідками укладення вказаного договору, відповідач ОСОБА_1 користувався наданими банком коштами в межах кредитного ліміту, неодноразово звертався до банку за перевипуском картки (18.09.2012 року, 23.05.2013 року, 02.08.2013 року, 13.09.2014 року) та здійснював часткове погашення отриманих та використаних за кредитом коштів до березня 2016 року, погоджуючись з розміром кредитного ліміту, відсотковими ставками та іншими нарахуваннями. Останній платіж за кредитом ОСОБА_1 здійснено 21.05.2016 року. Під час виконання зобовязань щодо повернення кредитних коштів, ОСОБА_1 самостійно через систему інтернет-банкінгу Приват24 перераховував грошові кошти із свого зарплатного рахунку та рахунок, за яким він користування кредитною карткою. Крім того, саме за рахунок кредитного ліміту ОСОБА_1 здійснював поповнення свого мобільного телефону, перераховував кошти за договором особистого страхування «захист на кожний день» у сумі 10,00 гривень щомісяця. З виписки по заробітній картці відповідача вбачається надходження не неї лише цільових виплат, а саме: виплати заробітної плати, інші надходження відсутні. Крім того, нецільове поповнення заробітної картки заборонено чинним законодавством України.

У звязку з тим, що відповідач, скориставшись наданими банком коштами, належним чином зобовязання щодо їх повернення не виконує, станом на 31.03.2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 18824 гривні 02 копійки, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 13783 гривень 78 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100 гривень 00 копійок, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 копійок, штрафу (процентна складова) у розмірі 872 гривень 57 копійка.

Щодо вимог про стягнення пені суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у сумі 100 гривень, нарахованої за березень 2016 року.

Позов подано до суду 03.06.2016 року.

За такого, підстави для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені відсутні.

Щодо вимог про стягнення штрафу суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу задоволенню не підлягають, оскільки стягнення такого виду неустойки в даному випадку призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_1

З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 13 783 гривні 78 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3567 гривень 67 копійок, заборгованості за пенею у розмірі 100 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ПАТ КБ «Приватбанк» та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 1378 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16, 526, 610, 625-627, 1054,1056-1 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 18.09.2012 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 13 783 (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят три) гривні 78 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3567 (три тисячі пятсот шістдесят сім) гривень 67 копійок, заборгованості за пенею у розмірі 100 (сто) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» судові витрати з оплати судового збору в сумі 1378 (тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА