Справа № 439/496/16 Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/397/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ПАТ «Райффайзен банк Аваль» - Ковальчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» - Бродівського відділення Львівської обласної дирекції про визнання договору іпотеки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Зазначає, що жоден із його доводів не був врахований, його позицію було в рішенні тільки оголошено та немає будь-якого посилання на норму закону. Посилається на те, що відповідачем не доведено своїх вимог. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Райффайзен банк Аваль» - Ковальчук Л.О. про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 014/0642/82/53885, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 40800,00 дол. США на споживчі цілі на строк до 22.11.2017 року під 13,25% річних (а.с. 11-15).

В забезпечення виконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_6, дружиною ОСОБА_5, був укладений договір іпотеки № 3584/0642/325570, посвідчений 23.11.2007 року приватним нотаріусом Бродівського РНО Матіяш Р.П., згідно якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме, житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Львівська обл., АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду справи встановлено, що на час укладення договору іпотеки (23.11.2007 року) ОСОБА_4 (позивач) був малолітнім і постійно проживав з батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (відповідачами) в будинку, який є предметом іпотеки за адресою АДРЕСА_1 і належить матері ОСОБА_6 на праві власності. В період з 27.08.2007 року по 28.01.2008 року ОСОБА_4 був знятий з реєстраційного обліку за місцем проживання. З пояснень відповідача ОСОБА_5 вбачається, що він з сином знялись з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 через те, що мали намір отримати кредит і спеціалісти радили саме так зробити - виписати малолітню дитину.

Із змісту письмового заперечення банку та представленої копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_6 з 27.12.2005 року на праві власності також належить житлова квартира у АДРЕСА_2 (а.с. 81) і перед укладенням кредитного договору та договору іпотеки вона про це зазначила в своїй заяві-анкеті від 16.11.2007 року.

Бродівським районним судом Львівської області 07.12.2012 року винесено заочне рішення у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за вищезгаданим кредитними договором в розмірі 65 728,36 доларів США. Рішення вступило в законну силу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстави для визнання недійсним договору іпотеки відсутні, оскільки позивач не мав майнових прав щодо забезпеченої договором іпотеки квартири.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Пунктом 1 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Таким чином, власник майна має право самостійно вирішити питання про передачу належного йому майна в іпотеку і згоди на розпорядження своєю власністю у такий спосіб від будь-яких осіб не вимагається.

Відповідно до п.44 роз'яснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно із статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотеко держателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Оскільки єдиним власником заставного майна на момент укладення Договору іпотеки була ОСОБА_6, її син ОСОБА_4 не мав жодних майнових прав чи права користування на будинок у АДРЕСА_1, а відтак - оспорюваним договором не порушені майнові права її сина - ОСОБА_4

Крім того, при укладенні спірного договору іпотеки не відбувалось відчуження будинку та не здійснювалась купівля житла.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, укладення договору іпотеки жодним чином не спричинило порушення прав дитини на користування житлом, оскільки майно, передане в іпотеку, залишилося у володінні та користуванні лише іпотекодавця.

Також з копії договору іпотеки від 23.11.2007 року вбачається, що згідно пп. h) п. 5.1. договору іпотеки іпотекодавець гарантує, що обтяження предмета іпотеки іпотекою не буде прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких іпотекодавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором.

В пп. j) п. 5.1. договору іпотеки іпотекодавець стверджує, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки (а.с. 77).

З врахуванням того, що договір іпотеки був укладений з дотриманням вимог закону, суд правильно прийшов до висновку, що правові підстави для визнання його недійсним відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.