Справа № 456/3735/15 Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/783/292/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про знесення самовільно побудованих приміщень та усунення перешкод у користуванні майном, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Зобов»язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_2 на праві приватної власності 1/3 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 разом з допоміжними спорудами та нежитловими приміщеннями приналежними до будинку шляхом зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 забезпечити ОСОБА_2, безперешкодний доступ у приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 разом з допоміжними спорудами та нежитловими приміщеннями приналежними до будинку. В частині позовних вимог щодо надання ОСОБА_5 безперешкодного доступу в приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 разом з допоміжними спорудами та нежитловими приміщеннями приналежними до будинку відмовлено. В частині позовних вимог щодо зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до знесення за власний рахунок прибудови, позначеної в технічному паспорті будинку літерою «а-2», розміром 6,55 м х 3, 95 м, сарай, позначений літерою «Г», розміром 3,20 х 2, 00 м. до житлового будинку АДРЕСА_1 відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, судовий збір в розмірі 121 гривню 80 копійок.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог про знесення самовільно побудованих приміщень оскаржила ОСОБА_2

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з»ясуванням усіх обставина справи.

В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_3 є належним відповідачем за даним позовом, оскільки є власником здійснених нею прибудов до житлового будинкуАДРЕСА_1, що вбачається з Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 12426546 від 07.11.2006 року, у якому ОСОБА_3 зазначена власником самовільно побудованого сараю та прибудови до житлового будинку, в якому позивачці належить на праві власності 1/3 частина. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги доводів позивача в тій частині, що ОСОБА_2 заперечувала проти проведення відповідачами самочинного будівництва, що підтверджується її зверненнями, зокрема, 28.07.2012 року до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, однак провести перевірку за вказаними у заяві фактами не вдалось через недопуск відповідачами на територію будинковолодіння АДРЕСА_1 представників інспекції та депутатської комісії Моршинської міської ради. Відмовляючи у задоволенні позову, суд не врахував, що самочинним будівництвом порушуються її права, як співвласника будинку та користувача земельної ділянки.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Пункт 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказує, що у випадках порушення прав інших осіб (крім органів державної влади або місцевого самоврядування) право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до п. 24 вказаної постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та кожному з них належить по 1/3 частині житлового будинку, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; витягом про державну реєстрацію прав, виданим комунальним підприємством Львівської обласної ради Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації.

Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок в АДРЕСА_1, до даного житлового будинку побудовано самовільно: сарай «Г», прибудову «а-2»; а кухня 2-2, переобладнана під житлову кімнату плошею 15,8 кв.м.

Згідно довідки комунального підприємства Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, в будинку АДРЕСА_2 самочинно побудовано: житлова прибудова «а-2» здійснена в 1973 році, сарай «Г» в 1973 році, а також переобладнано допоміжні приміщення в житлові, житлові у допоміжні - кухня 2-2 переобладнано в житлову кімнату.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2013 року позивач ОСОБА_2 зверталася до Моршинської міської ради Львівської області з заявою про обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 46) на предмет здійснення самочинного будівництва. Згідно розпорядження Моршинського міського голови ОСОБА_6 № 29 від 18.03.2013 року було утворено тимчасову комісію для обстеження вказаного житлового будинку.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2, Моршинська міська рада 27.03.2012 року повідомила останню, що співвласники житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не забезпечили утвореній комісії безперешкодний доступ до вказаного житлового будинку для проведення його обстеження, запланованого на 22.03.2013 року та 26.03.2013 року, що унеможливило проведення обстеження вказаного будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва, районний суд вірно виходив з того, що в ході судового розгляду знайшло підтвердження наявність об»єктів самочинного будівництва за адресою АДРЕСА_1, а саме - сараю «Г», прибудови «а-2», переобладнання кухні 2-2 під житлову кімнату площею 15,8 кв.м, однак, за спливом значного періоду часу (з 1973 р.) встановити, ким саме було вчинено самовільне будівництво не надається можливим.

Крім того, як вбачається матеріалів справи, зокрема спадкового договору, відповідач ОСОБА_4 набув права власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, Львівської області лише 10 липня 2007 року, а згідно технічного паспорта на даний житловий будинок, самовільне будівництво було вчинено в 1973 році році та 1982 році відповідно, що свідчить про те, що ОСОБА_4 не будучи співвласником будинку у зазначені роки, не міг вчинити самовільне будівництво до даного житлового будинку, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що він не є належним відповідачем у даній справі.

Згідно правового висновку Верхового Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1403цс16 з урахуванням змісту ст. 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, прав якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Враховуючи, що позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів, які б свідчили про те, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 вчинили дану самовільну добудову з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про знесення самовільно побудованих приміщень.

Крім того,суд вірно застосував до даних правовідносин положенняп. 22 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», яким визначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, та положення п. 24 вказаної постанови, згідно якої знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова такого нерухомого майна відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.