Справа № 161/1859/15-ц Провадження № 22-ц/773/96/17 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Категорія: 2 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка діє від імені неповнолітньої ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та встановлення факту проживання однією сімєю за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 06 лютого 2015року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, яка діє від імені неповнолітньої ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та встановлення факту проживання однією сімєю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з серпня 2003 року проживала з ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу. 29 жовтня 2008 року у них народилася дочка ОСОБА_7 17 грудня 2003 року вона та ОСОБА_6 придбали квартиру №11 по просп.Перемоги,23 у м.Луцьку, яка є спільним сумісним майном її та ОСОБА_6 11 серпня 2014 року ОСОБА_6 помер. Просила суд встановити факт її проживання разом із ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з серпня 2003 року по день його смерті 11 серпня 2014 року; визнати спірну квартиру спільною сумісною власність її та ОСОБА_6; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року в даній справі позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу з серпня 2003 року по 11 серпня 2014 року. Визнано квартиру №11 по просп.Перемоги, 23 у м.Луцьку, придбану під час проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу, їх спільною сумісною власністю. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини зазначеної квартири.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, яке вважає незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сімєю без шлюбу знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, спірна квартира придбана внаслідок їх спільної праці і є спільною сумісною власність, у звязку з чим ОСОБА_1 належить її половина.

Такий висновок не відповідає встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що з 01 жовтня 2000 року по 17 лютого 2003 року ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 В шлюбі народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 03 вересня 1995 року по 04 грудня 2003 року.

17 грудня 2003 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру №11 по просп.Перемоги,23 у м.Луцьк Волинської області. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_6 у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 22 грудня 2003 року.

ОСОБА_7 народилася 29 жовтня 2008 року, її батьками є позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_6

11 серпня 2014 року ОСОБА_6 помер. Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли його діти ОСОБА_5 та ОСОБА_7

ОСОБА_9 Кодексу України застосовуються до правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004року.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності. Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно із ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.

При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом покладено на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч зазначеним нормам, позивачем не доведено, що вона проживала однією сімєю з ОСОБА_6 на час придбання спірного нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, зокрема, з пп. 2.1, 2.2 договору купівлі-продажу спірної квартири від 17 грудня 2003 року, укладеного між ОСОБА_10 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), що продаж квартири вчинено за домовленістю за 63484грн., з яких: 21520грн. отримано продавцем від покупця готівкою під час підписання та нотаріального посвідчення цього договору; решта суми, що становить 41964грн. покупець зобовязався сплатити продавцю в строк до 24 грудня 2003 року готівкою у м. Луцьку з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою продавця, що є невідємною частиною цього договору, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. 23 грудня 2003 року ОСОБА_6 здійснено повний розрахунок за куплену спірну квартиру.

23 грудня 2003 року між ОСОБА_6 та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_6 отримав кредит у сумі 7800 доларів США на строк до 22 грудня 2010 року. На забезпечення виконання вказаного зобовязання 23 грудня 2003 року ОСОБА_6 уклав з банком договір застави квартири №11 по просп.Перемоги,23 у м.Луцьк Волинської області.

Позивач не надала суду доказів, які б стверджували, що кошти отриманні в кредит ОСОБА_6 були використанні для повного розрахунку з продавцем квартири та погашення кредиту здійснювалось разом ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_1 У представлених в судове засідання апеляційного суду квитанціях за 2005-2010рік про сплату заборгованості по кредиту, відсотків, платником значиться ОСОБА_6 Крім того, частина даних квитанцій свідчить про те, що ОСОБА_6 погашались інші кредити за 2005, 2007 роки в різних банках. Позивач не надала жодного доказу, який би підтверджував, що позивач у період з грудня 2003 року по січень 2011 року працювала, прикладала трудові зусилля, мала дохід, який би був обєднаний з доходами ОСОБА_6 для погашення кредиту чи для набуття спірної квартири. Зазначені обставини свідчать про відсутність спільної участі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у придбанні спірного нерухомого майна.

Крім того, позивач зверталась до Луцької міської ради з заявою про надання дозволу на прийняття в дар квартири в м.Луцьку по пр.Перемоги, 23/11 на імя малолітньої дочки ОСОБА_7 від ОСОБА_6, чим визнала, що квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_6 Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 22 квітня 2011 року ОСОБА_6 надано дозвіл подарувати квартиру №11 по просп.Перемоги,23 у м.Луцьку на імя малолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дозволено ОСОБА_1 прийняти в дар зазначену квартиру на імя малолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За життя ОСОБА_6 позивач не ставила питання про визнання даної квартири спільною сумісною власністю її та ОСОБА_6

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що спірне майно придбано внаслідок спільної праці чи за спільні кошти.

Позивач просила встановити факт її проживання разом із ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства з серпня 2003 року по 11 серпня 2014 року. Судом встановлено, що до 04 грудня 2003 року позивач перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі. Суд послався у рішенні на покази свідків, які не є беззаперечними. Також не наведено доказів про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спільного бюджету, ведення спільного побуту, господарства у період з січня 2004 по серпень 2014 року.

Враховуючи, що вимога про встановлення факту, що має юридичне значення заявлена позивачем з метою визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, на що підстави відсутні, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю, скасувавши рішення суду першої інстанції та додаткове рішення в даній справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2015 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, яка діє від імені неповнолітньої ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та встановлення факту проживання однією сімєю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді