Справа № 635/5977/16-ц
Провадження № 2/635/290/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Полєхіна А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Лисенко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про припинення договору іпотеки та зняття заборони відчуження нежилих приміщень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в якій просить припинити іпотеку нежилих приміщень магазинів №37 та №44 за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Березівка, вул. Щорса, 8 за іпотечним договором від 08 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого у реєстрі за №5152, зняти заборону відчуження зазначених нежилих приміщень магазинів та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження цього майна іпотекою.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 28 грудня 2007 року між ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, за яким ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 138720 грн. строком до 28 грудня 2008 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого є нежилі приміщення магазинів №37 та №44 за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Березівка, вул. Щорса, 8, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Відповідно до п. 10 Іпотечного договору від 28 грудня 2007 року на весь період дії зазначеного договору правовстановлюючі документи, а саме: Договір купівлі-продажу, а також технічний паспорт на предмет іпотеки, передано на зберігання іпотеко держателю. На предмет іпотеки накладена заборона відчуження.

В обумовлений договором позики строк, позивач не виконав свої зобовязання, щодо повернення грошових коштів, у звязку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2014 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у солідарному порядку стягнуто суму боргу за договором позики від 28 грудня 2007 року у розмірі 251720 грн. На підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист №635/16994/13-ц та відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом про стягнення інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних та неустойки за договором позики, а також звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02 червня 2015 року вище зазначені позовні вимоги задоволено частково, в рахунок задоволення вимог ОСОБА_2 звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення магазинів №37 та №44 за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Березівка, вул. Щорса, 8.

На теперішній час у позивача відсутні будь-які непогашені боргові зобовязання перед ОСОБА_2

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2014 року скасовано ухвалою суду від 24 березня 2016 року. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики за заявою представника ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 251720,00 грн. закрито постановою головного державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської області від 30 березня 2016 року у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Також, закриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 02 червня 2015 року скасовано ухвалою суду від 10 травня 2016 року та залишено позовну заяву по даній справі за заявою представника позивача без розгляду.

Таким чином, на теперішній час позивач не має перед ОСОБА_2 будь-яких невиконаних грошових зобовязань, невиконаних судових рішень або не закінчених виконавчих проваджень. Позивачем повністю виконані зобовязання за договором позики грошей від 28 грудня 2007 року.

Позивач, з метою зняття заборони відчуження з належних йому приміщень магазинів, звернувся до нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, проте заборона відчуження предмета іпотеки нотаріусом не знята, оскільки позивачем не надані безспірні докази виконання основного зобовязання.

До теперішнього часу нежилі приміщення магазинів №37 та №44 за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Березівка, вул. Щорса, 8 знаходяться під обтяженням, позивач немає правовстановлюючих документів на належне йому майно, не має можливості отримати дублікат цих документів.

Крім того, наявність обтяження перешкоджає позивачу розпоряджатися належним йому нерухомим майном. На даний час позивач опинився у скрутному матеріальному становищі, у звязку з чим вимушений продати нерухомість та отримати від продажу грошові кошти.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 проти задоволення позовних вимог заперечував, з наступних підстав.

18 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся в Дзержинський районний суд м. Харкова з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, в якому просив стягнути солідарно з боржників на його користь неповернуту суму боргу за договором позики у розмірі 105720 грн. 00 коп. та неустойку за неналежне виконання зобовязань за останній перед датою звернення в суд із вказаним позовом рік прострочки, тобто з 18 жовтня 2012 року по 18 жовтня 2013 року, у розмірі 146000 грн. 00 коп., а всього 251720 грн. 00 коп.

За результатами розгляду вказаного позову, 14 березня 2014 року Дзержинський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення, яким заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги задовольнив у повному обсязі. При цьому, оскільки вказане рішення не було оскаржено жодною із сторін, воно набрало законної сили.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 грошових коштів ані за договором позики, ані за рішенням суду, що набрало законної сили, так і не повернули, 16 січня 2015 року ОСОБА_2 був вимушений звернутися в Харківський районний суд Харківської області із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 за захистом своїх порушених прав кредитора із вимогами про солідарне стягнення з боржників на його користь суми інфляційного збільшення боргу за період з листопада 2013 року по грудень 2014 року в розмірі 24527 грн. 04 коп., трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу за період з 18 жовтня 2013 року по 16 січня 2015 року в розмірі 3953 грн. 63 коп. та неустойки, нарахованої за останній рік прострочення перед зверненням в суд із вказаним позовом, у розмірі 146000 грн. 00 коп., а всього 174480 грн. 00 коп.

Крім того, просив в рахунок задоволення його вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_1 за договором позики від 28 грудня 2007 року на суму, що визначена заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2014 року в загальному розмірі 254240 грн. 00 коп., та в рахунок задоволення заявлених у вказаному позові вимог щодо стягнення солідарно з боржників на його користь суму інфляційного збільшення боргу за період з листопада 2013 року по грудень 2014 року в розмірі 24527 грн. 04 коп., три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу за період з 18 жовтня 2013 року по 16 січня 2015 року в розмірі 3953 грн. 63 коп. та неустойку, нараховану за останній рік прострочення перед звернення в суд із вказаним позовом, у розмірі 146000 грн. 00 коп., а всього 174480 грн. 00 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення магазинів № 37 та № 44 загальною площею 185,3 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Березівка, вул. Щорса, буд. 8, із застосування визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання ОСОБА_2 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу.

До того ж ОСОБА_2 просив передати предмет іпотеки нежитлові приміщення магазинів № 37 та № 44 загальною площею 185,3 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Березівка, вул. Щорса, буд. 8 в його управління на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу та звільнити вказане нерухоме майно від майна та речей ОСОБА_4, ОСОБА_1, а також від майна та речей будь-яких інших осіб, що знаходяться там з їх дозволу чи згоди або без такого дозволу чи згоди.

За результатами розгляду вказаного позову, 02 червня 2015 року Харківський районний суд Харківської області ухвалив заочне рішення, яким вирішив в рахунок задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 за договором позики грошей від 28 грудня 2007 року в розмірі 251720 гривень та судового збору у розмірі 1260 гривень згідно заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2014 року та в рахунок вимог про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_1 суми інфляційного збільшення боргу в розмірі 24257 гривень 04 копійки, трьох процентів річних в розмірі 3953 гривень 63 копійки за період з 18 жовтня 2013 року по 16 січня 2015 року, а також неустойки за неналежне виконання зобовязань за 365 днів в період з 16 січня 2014 року по 16 січня 2015 року в сумі 146000 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки - належні ОСОБА_1 нежитлові приміщення магазинів № 37 та № 44 загальною площею 185,3 кв.м., що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Березівка, вул. Щорса, буд. 8, із застосування визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання ОСОБА_2 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу.

Вирішено звільнити іпотечне майно, а саме: нежитлові приміщення магазинів № 37 та № 44 загальною площею 185,3 кв. м., що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Березівка, вул. Щорса, буд. 8 від майна та речей відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1 та будь-яких інших речей або майна.

Вирішено стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в сумі по 670 гривень 96 копійок з кожного та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача ОСОБА_1 по 99 гривень 60 копійок з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили.

19 лютого 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова постановив ухвалу, якою заочне рішення від 14 березня 2014 року скасоване, а справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Крім того, 24 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Харківський районний суд Харківської області із заявою про перегляд заочного рішення від 02 червня 2015 року, за результатами розгляду якої 10 травня 2016 року районний суд постановив ухвалу, якою вказане заочне рішення скасував, а справу за позовом ОСОБА_2 В до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних та неустойки за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки призначив до розгляду в загальному порядку.

Враховуючи те, що вказані заочні рішення відповідними ухвалами були скасовані, а відповідні справи були призначені до розгляду в загальному порядку, то ці рішення вважаються такими, що не породжують за собою жодних ані правових, ані зобовязальних наслідків.

Крім того, в подальшому вказані дві цивільні справи взагалі були залишені без розгляду.

До того ж, у розглядуваному наразі позові ОСОБА_6 крім іншого, обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що дві позовні заяви, які ОСОБА_2 предявляв до боржників, наразі залишені без розгляду, що на його думку свідчить про те, що ніби у нього не має жодних боргових зобовязань перед ОСОБА_2

Однак, позивач не врахував того факту, що з визначених законодавством підстав припинення зобовязань немає такої підстави, як залишення позовної заяви, наприклад, про стягнення боргу, звернення стягнення та інших, без розгляду.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 207 ЦПК України, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Тобто, наразі ОСОБА_2 не позбавлений права повторно звернутися в суд для відновлення своїх порушених прав кредитора із вимогами про стягнення з боржників на свою користь заборгованості за договором позики.

Тому, посилання ОСОБА_1 на залишення позовних заяв без розгляду в якості підтвердження нібито відсутності його боргових зобовязань перед ОСОБА_2 не є та в жодному випадку не можуть бути підтвердженням припиненням боргових правовідносин, у звязку з чим підстав для припинення іпотечного договору та зняття заборони із заставленого в іпотеку нерухомого майна наразі не існує.

У свою чергу, 26 квітня 2016 року, тобто майже через вісім років прострочення виконання з повернення позичених коштів, на картковий рахунок ОСОБА_2 були перераховані кошти у розмірі 248658 грн. 31 коп. у якості часткового погашення заборгованості солідарних боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за договором позики від 28 грудня 2007 року.

Відповідно до п. 3.2.2. договору позики від 28 грудня 2007 року, в якому сторони дійшли згоди про те, що «в разі, якщо позичальники, тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_1, прострочать повернення чергової частини суми позики, позикодавець, тобто ОСОБА_2, з шостого дня прострочення нараховує неустойку в розмірі 400 грн. за кожен день прострочення.

З урахуванням того, що боржники не здійснили платіж у розмірі 105720 грн. 00 коп., призначений сторонами на 28 грудня 2008 року, то, з урахуванням пятиденного пільгового терміну, прострочення повернення суми позичених коштів почалося 03 січня 2009 року і до моменту перерахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_2, тобто до 26 квітня 2016 року, триволо 2670 днів.

Тобто, неустойка за вказаний період прострочення виконання зобовязання з повернення позичених коштів складає:

2670 днів прострочки ? 400 грн. = 1068000 грн. 00 коп.

Більш того, оскільки боржники належним чином не виконали своїх зобовязань у строк, передбачений договором, то за таке невиконання обовязків з повернення позичених коштів у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, окрім як передбаченої договором позики неустойки, нараховується індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

При цьому, відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Враховуючи приписи даної норми, ОСОБА_2 врахував внесену на його банківський рахунок суму у розмірі 248658 грн. 31 коп. в рахунок погашення своїх вимог щодо сплати боржниками ОСОБА_4 та ОСОБА_1 неустойки за договором позики.

Крім того, 10 травня 2016 року ОСОБА_2 засобами поштового звязку направив боржникам ОСОБА_4 та ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за Договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з Вимогою про добровільне звільнення нежитлових приміщень, що є предметом іпотеки.

У вказаній письмовій вимозі ОСОБА_2, крім іншого, вимагає від боржників сплатити йому борг за Договором позики від 28 грудня 2007 року у визначеному ним розмірі в сумі 1422503 грн. 20 коп., яка складається з нарахованих ним сум за весь період прострочення боржниками виконання їх зобовязань з повернення ними боргу, а саме:

- неповернутої суми позики у розмірі 105720 грн. 00 коп.;

- інфляційного збільшення боргу за період з січня 2009 року по квітень 2016 року у розмірі 471581 грн. 08 коп.;

- трьох процентів річних за період з 03 січня 2009 року по 10 травня 2016 року у розмірі 23322 грн. 12 коп.;

- неустойки за період з 03 січня 2009 року по 10 травня 2016 року у сумі 821880 грн. 00 коп. (вже з урахуванням внесених на картковий рахунок ОСОБА_2 суми коштів).

З метою зафіксувати не лише факт направлення ОСОБА_4 та ОСОБА_1, та/або отримання ними листів із зазначеною Вимогою, але ще й зміст вкладення до таких листів, на адресу боржників цю Вимогу було направлено цінними листами з оголошеною цінністю і, відповідно, описами вкладення.

Задля підвищення ймовірності отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Вимоги, її було направлено ще й рекомендованою кореспонденцією адже, згідно із абз. 2 п. 92 Правил надання послуг поштового звязку, рекомендовані листи підлягають доставці додому.

Однак, всі листи як цінні, так і рекомендовані були проігноровані та отримані боржниками не були, у звязку з чим вони були повернуті на адресу відправника з відміткою про причини такого повернення за закінченням терміну зберігання.

Навіть не дивлячись на повернення листів із вимогою, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вважаються належним чином повідомленими ОСОБА_2 про їхнє порушення умов договору та обовязку повернути позичені у нього грошові кошти у повному обсязі.

При цьому, слід зазначити, що у вказаній вище вимозі ОСОБА_2 були враховані перераховані на його картковий рахунок грошові кошти.

Однак, з огляду на те, що зарахованої суми у розмірі 248658 грн. 31 коп. обєктивно було не достатньо для повного погашення заборгованості боржників за договором позики, ОСОБА_2 врахував її в якості часткового погашення неустойки за весь період прострочення виконання зобовязання, а саме з 03 січня 2009 року по 10 травня 2016 року, сума якої на день складання та направлення вимоги складала 1073600 грн. 00 коп., у звязку з чим у вимозі сума неустойки була зменшена з 1073600 грн. 00 коп. на 821880 грн. 00 коп.

Отже, із врахуванням повного ігнорування боржниками їх зобовязань за повернення позичених коштів ОСОБА_2 та не виконання цих зобовязань належним чином та у строк, передбачений договором позики, у вказаній вимозі ОСОБА_2 цілком законно та обґрунтовано вимагав повернути йому залишок неповернутої суми боргу у розмірі 105720 грн. 00 коп., нараховані ним суми інфляційного збільшення боргу за період з січня 2009 року по квітень 2016 року у розмірі 471581 грн. 08 коп. та трьох процентів річних за період з 03 січня 2009 року по 10 травня 2016 року у розмірі 23322 грн. 12 коп., а також неустойку за період з 03 січня 2009 року по 10 травня 2016 року в сумі лише 821880 грн. 00 коп., сума якої, як вже зазначалося вище, була зменшена у звязку із зарахуванням на картковий рахунок ОСОБА_2 коштів.

Тобто, загальна сума заборгованості боржників перед ОСОБА_2 станом на 10 травня 2016 року, тобто на день направлення вимоги, становила 1422503 грн. 20 коп.

Але, боржники ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проігнорували законні та обґрунтовані вимоги ОСОБА_2 щодо повернення ними у повному обсязі позичених коштів, у звязку з чим боргові зобовязання боржників залишаються не виконаними і досі.

Більш того, оскільки вказані зобовязання не виконані боржниками належним чином і досі, то загальна сума заборгованості ОСОБА_4 та ОСОБА_1 кожного дня все збільшується та збільшується у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 3.2.2. укладеного між сторонами договору позики.

Враховуючи вищевикладене, наразі у боржників досі є та тривають боргові зобовязання з повернення позичених коштів ОСОБА_2, які станом на момент складання та подання вказаної вище вимоги складали 1422503 грн. 20 коп. Наразі загальна сума заборгованості боржників складає значно більшу суму ніж та, яка вираховувалась пів року тому.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки, солідарні боржники ОСОБА_4 та ОСОБА_1 своїх грошових зобовязань у повному обсязі належним чином не виконали, то це зобовязання не припинилося.

За таке невиконання боржники несуть цивільно-правову відповідальність, передбачену законом та умовами Договору позики.

Отже, у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обовязку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору.

З огляду на те, що зобовязання з повернення позичених коштів боржники ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у повному обсязі та належним чином не виконали, вбачається що таке боргове зобовязання не припинилось. У звязку з цим, з урахуванням ст. 17 Закону України «Про іпотеку», наразі відсутні будь-які підстави для припинення іпотечного договору та зняття заборони із заставленого в іпотеку нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень магазинів № 37 (тридцять сім) та № 44 (сорок чотири), що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Березівка, вул. Щорса, буд. 8 (вісім).

Більш того, у жодного із солідарних боржників наразі немає та не може бути жодного безспірного доказу про те, що ними зобовязання з повернення позичених за договором позики коштів були належним чином виконані.

Крім іншого, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що дві позовні заяви, які ОСОБА_2 предявляв до боржників, наразі залишені без розгляду, що на його думку свідчить про те, ніби у нього не має жодних боргових зобовязань перед ОСОБА_2

Однак, позивач не врахував того факту, що з визначених законодавством підстав припинення зобовязань немає такої підстави, як залишення позовної заяви, наприклад, про стягнення боргу, звернення стягнення та інших, без розгляду.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 207 ЦПК України, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Тобто, наразі ОСОБА_2 не позбавлений права повторно звернутися в суд для відновлення своїх порушених прав кредитора із вимогами про стягнення з боржників на свою користь заборгованості за договором позики.

Тому, посилання ОСОБА_1 на залишення позовних заяв без розгляду в якості підтвердження нібито відсутності його боргових зобовязань перед ОСОБА_2 не є та в жодному випадку не можуть бути підтвердженням припиненням боргових правовідносин, у звязку з чим підстав для припинення іпотечного договору та зняття заборони із заставленого в іпотеку нерухомого майна наразі не існує.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності /а.с. 52/.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Так, пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини

28 грудня 2007 року ОСОБА_2 передав у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 138720 гривень, а останні зобовязалися повернути ОСОБА_2 зазначену суму частинами у визначені договором порядку та строки, але не пізніше 28 січня 2008 року, на підтвердження чого у відповідності із нормою ч.1 ст.1047 ЦК України між ними в той же день в письмовій формі був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 5150 /а.с. 6/.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали надану їм в позику зазначену в договорі грошову суму в повному обсязі ще до підписання договору, що підтверджується змістом п. 2 договору позики від 28 грудня 2007 року.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2014 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено /а.с. 8/. Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 суму боргу за договором позики грошей від 28 грудня 2007 року у розмірі 251720,00 грн. та судові витрати в розмірі 1260,00 грн. з кожного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2016 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2014 року скасовано /а.с. 9/. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили /а.с. 10/.

Отже, суд приходить до висновку, що Дзержинським районним судом м. Харкова не ухвалено рішення по суті позовних вимог.

Позивач, як на підставу своїх вимог посилається на те, що на теперішній час у нього відсутні будь-які непогашені боргові зобовязання перед ОСОБА_2, що на його думку підтверджується постановою головного державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської області від 30 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом /а.с. 12/.

Однак, суд не бере до уваги в якості доказу, для підтвердження погашення заборгованості позивачем перед ОСОБА_2, постанову головного державного виконавця ВДВС Харківського РУЮ Харківської області від 30 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, так як вже зазначалося судом раніше Дзержинським районним судом м. Харкова не ухвалено рішення по суті позовних вимог ОСОБА_2, а судове рішення за яким видано виконавчий лист скасовано.

Тому у суду є всі підстави вважати, що ОСОБА_1 було сплачено на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 251720,00 грн. не в якості виконання рішення суду від 14 березня 2014 року, тому що воно було скасовано, а відповідно до договору позики грошей від 28 грудня 2007 року.

Відповідно до п. 3.1. договору позики грошей строк (термін) повернення позики двадцять восьме грудня дві тисячі восьмого року.

Пунктом 3.2.2. договору позики грошей передбачено, що в разі, якщо позичальники прострочать повернення чергової частини суми позики, позикодавець з шостого дня прострочення нараховує неустойку в розмірі 400 гривень за кожен день прострочення.

Позивачем не заперечувався той факт, що станом на 28 грудня 2008 року він не повернув ОСОБА_2 грошові кошти в повному обсязі.

Зі змісту п. 8. договору вбачається, що сторони ознайомлені зі змістом ст.ст. 1046, 1048, 528, 529, 533, 534, 599-607, 610, 612-614, 616, 617 ЦК України.

Статтею 534 ЦК України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 сплачуючи на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 251720,00 грн. усвідомлював, що зазначені кошти в першу чергу ідуть на погашення заборгованості за неустойкою.

Крім того, відповідно до п.п. 3.5., 4.1. договору позикодавець на підтвердження одержання суми позики (її частини) від позичальників повинен їм видати негайно розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Позика вважається повернутою з моменту видачі позикодавцем розписки про одержання виконання в повному обсязі. В разі відмови позикодавця видати позичальникам розписку, відповідно до п. 3.4. цього договору, позичальники мають право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення позикодавця.

Позивачем відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження одержання ОСОБА_2 суми позики (її частини) від ОСОБА_1 або доказів відмови ОСОБА_2 видати позичальнику розписку.

28 грудня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з повернення ОСОБА_2 боргу за договором позики від 28 грудня 2007 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 230, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав позивачу в іпотеку нежитлові приміщення магазинів №37 та №44 загальною площею 185,30 кв.м, що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Березівка, вул. Щорма, буд.8 /а.с. 7/.

Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 02 листопада 2002 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7 за реєстровим №2883, зареєстрованому у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №500461 від 07 травня 2003 року за номером запису 2 в книзі 1 реєстраційним №969247.

Як вбачається з п. 4 зазначеного іпотечного договору, предмет іпотеки належить на праві спільної сумісної власності подружжя та дружина іпотекодавця ОСОБА_4 надала свою згоду на передачу нерухомості в іпотеку, така заява залишилась на зберіганні у нотаріуса ОСОБА_3

Згідно ст. 1, ч.ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Законом «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених законом (ст.17).

Отже, аналіз зазначених норм показує, що припинення зобовязання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а часткове повернення грошових коштів та залишення позовних вимог ОСОБА_2 без розгляду не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобовязання.

Умовами, укладеного 28 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору іпотеки встановлено, що договір діє до повного виконання іпотекодавцем основного зобовязання.

Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконав.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач дійшов передчасного висновку про те, що зобовязання сторін за іпотечним договором припинилися у звязку з виконанням ним основного зобовязання за договором позики від 28 грудня 2007 року та набранням чинності ухвал про залишенням ОСОБА_8 без розгляду позовних вимог.

Адже, ОСОБА_2 не утратив субєктивне право звернення до суду із позовом про стягненн боргу, інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних та неустойки за договором позики.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позивач не довів свій позов і відмовляє у задоволені позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про припинення договору іпотеки та зняття заборони відчуження нежилих приміщень - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його отримання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - А.Ю. Полєхін