Справа № 521/296/17
Провадження №2-о/521/102/17
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

"10" січня 2017 р. суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гранін В.Л., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одесі, про встановлення юридичного факту отримання каліцтва, -

ВСТАНОВИВ:

Заявника звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту отримання каліцтва. Для чого необхідно встановити цей факт заявник не вказує.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст.ст. 119, 120 ЦПК України, а саме:

- заявником сплачено судовий збір. Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не сплачується за подання заяви про встановлення каліцтва, якщо це необхідно для призначення пенсії або одержання допомоги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. А заявником не розяснено для чого необхідно встановити цей факт.

У ч. 2 ст. 256 ЦПК України, йдеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 ст. 256 ЦПК України. До таких умов віднесено:

1. Встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права;

2. Коли законом не визначено іншого порядку їх встановлення;

3. Заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує юридичний факт;

4. Встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право.

На підставі цієї Постанови в п.4 Листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Так, в Постанові Пленуму Верховного суду України від 1995 року, зі змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в п. 3 указано, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя, відповідно до ст. 139 ЦПК, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Важливе значення має вимога про обов'язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі. Заявник не вказав для якої мети саме йому необхідно встановити даний факт.

Заінтересованими особами по цій справі повинні бути організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту. Однак для цього необхідно звернутись до цього органу та надати його відмову. Заявником не надана відмова виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одесі, так як вона вказана зацікавленою особою. Заявником не розяснено, чому він указав в сенсі ст. 235 ЦПК України заінтересованою особою саме цю виконавчу дирекцію.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» указано: При вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Заявником не розяснено встановлена чи ні йому відповідна група інвалідності, є чи ні у нього відповідне рішення органів медико-соціальної експертизи а також чому він звертається до суду тільки в 2017 році. Крім того заявником не розяснено яке правове значення має факт, який він просить встановити і які у нього виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права. В Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Також указано, що «У порівнянні з ЦПК 1963 р. чинний ЦПК передбачає можливість встановлення як факту каліцтва на виробництві, так і факту каліцтва, не пов'язаного з роботою. Проте у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (далі - постанова Пленуму N 5) зазначено, що при застосуванні цього положення закону, яким передбачено встановлення каліцтва на виробництві, або у зв'язку з виконанням державних чи громадських обов'язків, якщо це необхідно для призначення пенсії або одержання допомоги по соціальному страхуванню, судам слід мати на увазі, що з дня введення в дію Закону від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII «Про охорону праці» (далі - Закон N 2694-XII), а саме 24 листопада 1992 р. справи про встановлення таких фактів не розглядаються в порядку окремого провадження. Тобто цим Законом передбачено, що питання, пов'язані зі встановленням факту каліцтва на виробництві, уразі виникнення з цього приводу спору, а також, якщо при каліцтві у зв'язку з виконанням державних чи громадських обов'язків пенсія призначається особам, які внаслідок цього стали інвалідами, вирішуються в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів, тобто в позовному провадженні.».

Також в цьому листі прописано: Вбачається, що оскільки Закон N 2694-XII зворотної сили не має, у порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження за відсутності спору про право може бути встановлений факт каліцтва, що відбувся до вступу цього Закону в дію, а також коли виключається можливість його підтвердження в іншому порядку, зокрема:

- якщо підтвердження цього факту не можна встановити у позасудовому порядку;

- акт про нещасний випадок або аварію на виробництві, наслідком чого стало каліцтво, не складався і скласти його вже неможливо;

- складений акт про нещасний випадок або аварію на виробництві був знищений і поновити його у позасудовому порядку неможливо;

- втрачено рішення органів медико-соціальної експертизи про встановлення інвалідності та відповідний орган не може з поважних причин його видати повторно;

- якщо при складанні акта допущено помилку, яка перешкоджає визнанню факту нещасного випадку, і виправити її у позасудовому порядку не можна;

- існують перешкоди для встановлення факту нещасного випадку, усунути які у позасудовому порядку не вдалось.

Тобто за загальним правилом питання, пов'язані із встановленням факту каліцтва, коли з приводу цього виникає спір, а також якщо на підставі факту нещасного випадку призначається пенсія особам, які внаслідок цього стали інвалідами, вирішується в порядку, встановленому для трудових спорів. Спори, що виникають із цього приводу, можуть вирішуватись у позасудовому порядку спеціально уповноваженим органом або судом.

У порядку окремого провадження факт каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за відсутності спору про право може бути встановлено, коли виключається можливість його підтвердження в іншому порядку, що унеможливлює реалізацію заінтересованими особами належних їм суб'єктивних прав.

Положення щодо встановлення судом фактів каліцтва, які зазначені у п. 3 ст. 256 ЦПК, на сьогодні стосуються лише тих фактів, які мали місце до 24 листопада 1992 р. та можуть бути встановлені в порядку окремого провадження у тому разі, коли виключається можливість їх підтвердження у позасудовому порядку, що повинно бути підтверджено необхідним документом.

Тому, зараз неможливо вирішити чи є у заявника спір про право який повинен розглядатись в порядку позовного провадження в установленому законом порядку, а не в порядку окремого провадження. Як і неможливо вирішити питання про відкриття провадження у справі. При цьому суд вважає за необхідне вказати, якщо встановлення цього факту необхідно заявнику для отримання пенсії чи будь-яких соціальних виплат, то йому необхідно розяснити, чому він вважає, що це не буде спір про право і справу необхідно розглядати в окремому провадженні і які про це є докази.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 119-121 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одесі, про встановлення юридичного факту отримання каліцтва - залишити без руху.

Повідомити представника про необхідність виправити зазначені недоліки на протязі пяти днів з дня отримання цієї ухвали. Розяснити, що інакше заява буде вважатись неподаною. Копію ухвали відправити представнику заявника.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині визначення розміру судових витрат до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня її отримання апеляційної скарги.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не оскаржується окремо від рішення, можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя