Справа № 307/94/17
Провадження № 2/307/454/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Клим В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, де третя особа Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 сільської ради, де третя особа Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. В позовній заяві зазначив, що його бабусі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, належав житловий будинок в с. Руська Мокра по вул. Підрічна, 5«а», Тячівського району, Закарпатської області, що також підтверджено довідкою виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 10 липня 2014 року, відповідно до якої згідно погосподарської книги №3 головою вищевказаного дворогосподарства була бабуся ОСОБА_3, яка померла 2 липня 2012 року. Також в цій довідці зазначено, що будинок побудований бабусею у 1959 році та за будинком закріплена земельна ділянка площею 0,11 га. 7 жовтня 2010 року бабуся склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла йому. 2 липня 2012 року бабуся померла, що також стверджено свідоцтвом про її смерть. Після смерті бабусі він прийняв спадщину, вступив в управління та володіння спадковим майном, звернувшись в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 10 липня 2014 року він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі. Він звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак, оскільки будинок побудований та введений в експлуатацію в 1959 році. Відсутність державної реєстрації права власності на спадковий будинок унеможливлює видачу нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з чим свої права він може захистити лише в судовому порядку.

Просить суд визнати за ним право власності на спадковий житловий будинок в с. Руська Мокра по вул. Підрічна, 5«а», Тячівського району, Закарпатської області.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно заповіту посвідченого та зареєстрованого 7 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в реєстрі за №1011, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка с. Руська Мокра по вул. Підрічна, 5«а», Тячівського району, на випадок своєї смерті заповіла все своє майно своєму онукові ОСОБА_1.

2 липня 2012 року у віці 69 років ОСОБА_3 померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого також входить збудований в 1959 році житловий будинок, розташований в с. Руська Мокра, вул. Підрічна, 5«а» Тячівського району Закарпатської області.

Згідно довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 10.07.2014 року за №906 ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3

Відповідно до довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 10.07.2014 року за №891 житловий будинок в с. Руська Мокра по вул. Підрічна, 5«а», Тячівського району згідно по господарської книги №3 побудований у 1959 році та зареєстрований за ОСОБА_3, яка померла 2 липня 2012 року. За даним дворогосподарством закріплена земельна ділянка, площею 0,11 га.

В листі Тячівської державної нотаріальної контори від 23 січня 2017 року за №65/01-16 зазначено, що після смерті ОСОБА_3, яка померла 2 липня 2012 року, було заведено спадкову справу на підставі заяви ОСОБА_5 від 25 липня 2012 року. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів у померлої ОСОБА_3 на спадкове майно не можливо оформити майно у нотаріальному порядку.

На даний час позивачем виготовлено проект технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований в с. Руська Мокра по вул. Підрічна, 5«а», Тячівського району, в якому зазначено рік його побудови 1959 рік, загальна площа становить 61,16 квадратних метрів, житлова площа 39,39 квадратних метрів.

Відповідно до п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом заступника Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 р., не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням належності будинку, земельної ділянки, на якому він розташований, що знаходяться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ОСОБА_6 депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських ОСОБА_6 депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Незважаючи на те, що згідно п. 4 ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок державного обліку житлового фонду" організації технічної інвентаризації системи міністерств житлово-комунального господарства союзних республік здійснюють реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду в містах, селищах міського типу та сільській місцевості, незалежно від його належності, а також складають і подають до вищестоящих організацій та місцевих органів державної статистики в строки, встановлювані ЦСУ СРСР, відповідну статистичну звітність, а згідно ч.1 цієї ж постанови, Міністерство житлово-комунального господарства УРСР, облвиконкоми, Київський і Севастопольський міськвиконкоми мали розробити до 1 липня 1985 року організаційні заходи по завершенню реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду Української РСР у містах і селищах міського типу в 1987 році, у сільській місцевості - в 1988 році, самого порядку реєстрації будинків та домоволодінь у сільській місцевості Української РСР так і прийнято не було, як і не було розроблено жодних організаційних заходів по завершенню реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду Української РСР у сільській місцевості.

Із п.1.2 листа Мінюсту СРСР від 22 грудня 1986 року "Рекомендации по вопросам удостоверения договоров об отчуждении жилого дома (части дома) либо квартиры в доме жилищно-строительного коллектива индивидуальных застройщиков" вбачається, що Законами всіх союзних республік про державний нотаріат встановлено, що при посвідченні договору про відчуження житлового будинку нотаріус перевіряє за правовстановлюючим документом приналежність цього будинку власнику. Цей документ обов'язково вказується в договорі. Переліки документів, що підтверджують право особистої власності на житловий будинок, наведені в інструкціях союзних республік про порядок вчинення нотаріальних дій. Посвідчення договору без правовстановлюючого документа не допускається. У сільській місцевості підтвердженням приналежності будинку можуть служити відповідні довідки виконкому селищної, сільської ОСОБА_6. Якщо у власника є правовстановлюючий документ (свідоцтво про право на спадщину, договір і т.п.), він повинен бути представлений нотаріусу і зазначений в договорі про відчуження.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Тому, суд вважає, що ОСОБА_3 набула право власності на житловий будинок в с. Руська Мокра, вулиця Підрічна, 5«а», Тячівського району, Закарпатської області, а також право на користування присадибною земельною ділянкою, площею 0,11 га., що була закріплена за даним будинком, і відповідно, після її смерті, у її спадкоємців, виникло право на спадкування на належну їм частку вищезазначеного будинку.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з наданих доказів, спадковий будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в сільській раді, інші особи на володіння та користування даними будинками на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

А у відповідності до п.9 ч.1 ст.27 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті своєї бабусі ОСОБА_3, яка володіла житловим будинком, розташованого в с. Руська Мокра по вул. Підрічна, 5«а», Тячівського району, однак відсутність державної реєстрації зазначеного будинку перешкоджає позивачу в оформленні спадщини на нього в нотаріальному порядку.

Беручи до уваги наведене, з врахуванням вимог ст.ст. 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд вважає, що невизнане право позивача підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно.

Судові витрати щодо сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України ст. ст. 16, 328, 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 61,16 квадратних метрів, житловою площею 39,39 квадратних метрів, що розташований в с. Руська Мокра, вулиця Підрічна, 5«а», Тячівського району, Закарпатської області, України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий : В.І.Бобрушко