АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/447/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Довгаль А.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2014 року у справі за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: ВГІРФО Дзержинського району м. Харкова про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та виселення, -

встановила:

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2008 року він став власником квартири №125 в будинку №78 «А» по пр. Перемоги у м.Харкові. За умовами договору продавець та проживаючі особи повинні звільнити вказану квартиру та знятися з реєстраційного обліку на протязі одного місяця - до 23.09.2008 року. Однак по цей час відповідачі зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, та добровільно виселятися та зніматися з реєстраційного обліку не бажають. Ці обставини не дають позивачу та його сімї можливості користуватися своєю власністю, що порушує його права.

Просив зняти з реєстраційного обліку місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, буд. 78 «А», кв. 125 та виселити їх з вищезазначеної квартири без надання іншого приміщення.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 «А» у м. Харкові без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 28, 68 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилались на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що квартира № 125 в будинку № 78 «А» по пр. Перемоги у м. Харкові неодноразово була предметом застави. Вона, вважала, що договір на підставі якого позивач став власником вказаної квартири укладався формально та фактично виконував функцію договору застави на грошові кошти. У період часу з 2008 р. по 2013 р. від позивача були відсутні жодні претензії до відповідачів, що на її думку вказує на відсутність реальної дії договору купівлі продажу і що не було враховане судом при ухвалені рішення. Вважає, що судом першої інстанції не був зроблений висновок про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що право власності ОСОБА_2 на квартиру № 125 в будинку № 78 «А» по пр. Перемоги у м. Харкові було набуто на законних підставах, а тому, з урахуванням положень ст.ст. 317, 319, 383 ЦК України позовна вимога ОСОБА_2 про виселення відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 є обґрунтованою.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку з спірної квартири, суд виходив з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, і підлягає застосуванню до усіх правовідносин щодо виникнення, зміни та припинення і які пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 317,319,383,391 ЦК України, ст.ст. 98,116,150 ЖУ України. Позивач є новим власником квартири на законних підставах, згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідачів не надавав, а останні вселилися та проживають у квартирі зі згоди колишнього власника, чим порушують його права щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Суд обґрунтовано прийшов до висновку про виселення відповідачів з спірної квартири без надання іншого жилого приміщення. Відмовляючи у задоволенні вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання суд першої інстанції вірно виходив з вимог ч.1 ст.71 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України».

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 23 липня 2008 р., засвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим №5239 ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_5 трикімнатну ізольовану квартиру № 125 у будинку № 78 «А» по пр.-ту Перемоги в м. Харкові.

18.08.2008 року право власності на вказану квартиру позивачем було зареєстровано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 10896096, номер запису П-1-25452 в книзі 1.

З пункту 8 зазначеного договору вбачається особлива умова договору про те, що продавець та інші особи, в тому числі неповнолітні, які проживають або знаходяться за згодою продавця в проданій квартирі зобовязані звільнити вищевказану квартиру до 23 серпня 2008 року і знятись з реєстраційного обліку до цього строку.

Позивач належним чином виконав всі узгоджені стороною за договором купівлі-продажу істотні умови і свої зобовязання, в тому числі і щодо повної оплати продавцю ОСОБА_5 узгодженої вартості квартири.

Згідно довідки з місця проживання та склад сімї, наданою КП «Жилкомсервіс» 05.04.2012 року, вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Цей факт підтверджується й довідкою від 10.09.2013 року, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Харківській області.

Таким чином, відповідачі до теперішнього часу не звільнили квартиру і не знялись з реєстраційного обліку, чим створили позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Таким чином, право відповідачів, які не є власниками спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося й право користування житлом відповідача.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач є новим власником квартири, який не давав згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідачів, а останні вселилися та проживають у квартирі зі згоди колишнього власника, що дає законні підстави для виселення відповідачів з спірної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що у період часу з 2008 р. по 2013 р. від позивача були відсутні жодні претензії до відповідачів, що на її думку вказує на відсутність реальної дії договору купівлі продажу не свідчать про незаконність судового рішення.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що договір на підставі якого позивач став власником вказаної квартири укладався формально та фактично виконував функцію договору застави на грошові кошти є помилковими та не знайшли свого підтвердження.

Договір купівлі продажу від 23.07.2008 року на підставі якого ОСОБА_2 став власником квартири № 125 в будинку № 78 «А» по пр. Перемоги у м. Харкові був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства, нотаріально посвідчений, зареєстрований в КП «Харківське міське БТІ» на даний час є дійсним, його не змінено, не скасовано та не визнано в судовому порядку недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У звязку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовної вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку на квартиру № 125 в будинку № 78 «А» по пр. Перемоги у м.Харкові.

Підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підтверджується матеріалами справи, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді -