Справа № 343/1502/16-ц
Провадження № 22-ц/779/160/2017
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Ясеновенко Л.В.,

секретар Капущак С.В.,

з участю представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Долинського районного суду від 23 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

у серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23.11.2011 уклав із ОСОБА_4 кредитний договір б/н, згідно якого останній отримав 12 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 20.08.2013 позичальник помер. Заборгованість за кредитом на дату смерті склала 9770,30 грн. 20.02.2014 та 20.07.2014 банк направив претензію кредитора ОСОБА_5 міській державній нотаріальній конторі, від якої 21.12.2015 отримав відповідь, що спадкоємцем померлого є дружина ОСОБА_3 30.01.2016 ОСОБА_3 направлено претензію про сплату боргу в повному обсязі, яка залишена без відповіді. Тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, що утворилась на день смерті ОСОБА_4, загальною сумою 9 770,30 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Долинського районного суду від 23 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що банк як кредитор спадкодавця протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, предявив свої вимоги до спадкоємця, яка прийняла спадщину. Суд не врахував, що кредитор може предявити таку вимогу обраним на свій розсуд способом. Надіслана претензія спадкоємцю щодо сплати наявної заборгованості за кредитним договором визнається як вимога у розумінні ст. 1281 ЦК України. Звернення до суду може бути способом предявлення вимоги та суд може розраховувати строк, визначений ст. 1281 ЦК України до такої події у випадку відсутності іншої вимоги кредитора, предявленої до звернення до суду. 20.02.2014 та 20.07.2014 ПАТ КБ «ПриватБанк» направив претензії кредитора ОСОБА_5 міській держнотконторі, від якої 21.12.2015 надійшов лист, що спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є дружина ОСОБА_3, якій 04.12.2015 було видано свідоцтво на спадщину за законом. 30.01.2016 банк направив претензію ОСОБА_3 про сплату заборгованості, однак на момент звернення до суду відповідь не отримав, заборгованість не погашена. Оскільки претензія надіслана з додержанням вказаних у ст. 1281 ЦК України строків, ОСОБА_3, як спадкоємець боржника зобовязана у межах вартості спадщини задовольнити вимоги банку. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав. ОСОБА_3 надіслала заяву, в якій доводи апеляційної скарги заперечила, просить справу розглядати за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор спадкодавця, дізнався про відкриття спадщини у грудні 2015 року, проте з позовом до суду про стягнення кредитної заборгованості зі спадкоємця ОСОБА_3 звернувся 31.07.2016, тобто за межами шестимісячного строку, втративши право вимоги.

Проте, таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Установлено, що 23.11.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 12 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

20 серпня 2013 року позичальник ОСОБА_4 помер.

Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_4 за кредитом становить 9770,30 грн.

20.02.2014 та 20.07.2014 ПАТ КБ «ПриватБанк» направив претензії кредитора ОСОБА_5 міській державній нотаріальній конторі, а 21.12.2015 ним отримано відповідь, що спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є дружина ОСОБА_3, якій 04.12.2015 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2; з наявністю боргу і претензією спадкоємця ознайомлено.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Отже, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі й на нерухоме майно.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно із ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно п. 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Необхідність пред'явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов'язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог до спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, адже про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину або виконавця заповіту.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 лютого 2014 року, тобто в передбачений законом шестимісячний строк від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, надіслав поштою ОСОБА_5 міській державній нотаріальній конторі претензію кредитора з вимогою повідомити спадкоємців померлого ОСОБА_4 про наявність заборгованості перед банком та включення кредиторських вимог у спадкову масу (а. с. 31, 34).

Крім того, як видно з розрахунку заборгованості за договором б/н від 23.11.2011, після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем вносились суми на погашення його кредиту.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на зазначені обставини та норми матеріального права уваги не звернув, не врахував, що банк надіслав претензію щодо наявності заборгованості за кредитним договором з дотриманням строків, визначених статтею 1281 ЦК України, а тому відповідач, як спадкоємець померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, в силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язаний у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що згідно ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому слід стягнути із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2 893,80 грн судового збору, сплаченого за подачу позову та апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Долинського районного суду від 23 листопада 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2011 у розмірі 9 770,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2 893,80 грн судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

ОСОБА_6