АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/805/17 Справа № 205/6314/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Дніпро

17 січня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у серпні 2016 року звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2016 року ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог - відмовлено /а.с. 59-60/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 64-67/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 1599 який виданий виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконкому за обміном, на ім'я ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_2, вони отримали право на вселення в квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, житловою площею 28,1 кв. метри /а.с. 17/.

Згідно довідки КП «ЖЕП № 34» ДГС від 23.04.2015 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживала в цій квартирі з 13.10.1982 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований в цій квартири з 20.11.1990 року по сьогоднішній день. Квартира не приватизована, знаходиться на другому поверсі двох поверхового дому /а.с. 18/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, про що відділом державної реєстрації смертей реєстраційної служби ДМУЮ 09.04.2015 року зроблено актовий запис № 2975 / а.с.15/.

Позивач ОСОБА_2 продовжує проживати та користуватися квартирою, здійснює необхідний ремонт, сплачує комунальні платежі, що підтверджується матеріалами справи. З заявою про приватизацію квартири до відповідних органів не звертався.

При вищенаведених обставинах справи, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, так як позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доводам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що він не є наймачем даної квартири так як особисто не укладав договір найму квартири із комунальним органом та йому особисто не передавалась спірна квартира за ордером на вселення, а тому він не має повноважень на звернення до Дніпропетровської міської ради до Управління ЖКГ щодо вирішення питання про приватизацію квартири, то з ними не можна погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ч.5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного фонду» наймачі квартир державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Згідно з ч.3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи зі змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Таким чином, ОСОБА_2 має усі права одноособового звернення до органу приватизації з заявою про передачу йому квартири у власність.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необгрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

Максюта Ж.І.