Справа № 183/6183/16
№ 2/183/578/17
02 лютого 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
позивач звернулась до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному будинку, з її згоди, окрім позивача та членів її сім`ї з 02 грудня 2011 року зареєстровано ОСОБА_2, 1997 року народження, як особу, що передана на виховання до родини позивача за договором про влаштування дітей на виховання та спільне проживання у прийомній сім`ї від 01 грудня 2011 року № 2. ОСОБА_2 по досягненню повноліття в будинку не проживає, проживаючи окремо, особистих речей в будинку не має, означеним житловим приміщенням не користується, не приймає участі в утриманні житла, чим порушує права позивача. Тому посилаючись на положення ст.ст.317, 319, 321, 391, 405 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою.
Представник позивача надала суду заяву, згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог.
Відповідач, третя особа у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали.
Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.
Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 лютого 2009 року серії НОМЕР_1 належить на праві власності будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.
У вказаному будинку, з 02 грудня 2011 року за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області зареєстровано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому, ОСОБА_2 на момент реєстрації мав статус прийомної дитини, що передана на виховання до родини позивача за договором про влаштування дітей на виховання та спільне проживання у прийомній сім`ї від 01 грудня 2011 року № 2, що підтверджується наданою суду копією Рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 649 від 23 листопада 2011 року, Договором від 01 грудня 2011 року № 2. При цьому, за умовами Договору № 2, дія договору припиняється досягненням повноліття дитиною.
Також, як свідчить Додаткова угода до Договору від 01 грудня 2011 року № 2, 26 серпня 2015 року прийнято рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 410 від 26 серпня 2015 року про вибуття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з прийомної сім`ї ОСОБА_3, внаслідок чого ОСОБА_2 з 26 серпня 2015 року втратив статус члена сім`ї позивача.
Як вбачається з Акту голови квартального комітету кварталу № 2 м. Новомосковська від 12 серпня 2016 року, складеного в присутності мешканців будинків АДРЕСА_2 у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає з 01 березня 2016 року по 12 січня 2017 року.
Ст.64 ЖК України встановлює, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Ч.2 ст.3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Згідно зі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до положення Про прийомну сім'ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2002 року № 565, прийомні діти виховуються у прийомній сім'ї до досягнення 18-річного віку, а в разі продовження навчання у професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації - до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. У разі утворення прийомної сім'ї прийомні батьки беруть за плату прийомних дітей на власну житлову площу за наявності відповідних санітарно-гігієнічних та побутових умов (належного стану житлового приміщення, необхідної житлової площі, належного санітарного стану, наявності необхідних меблів, побутової техніки та інших предметів тривалого вжитку, наявності умов для проживання, виховання та розвитку дитини). На підставі рішення про утворення прийомної сім'ї між прийомними батьками та органом, який прийняв рішення про її утворення, укладається договір про влаштування дітей до прийомної сім'ї на виховання та спільне проживання (далі - договір) за формою згідно з додатком. Дія договору припиняється у разі виникнення у прийомній сім'ї несприятливих умов для виховання дітей та спільного проживання (тяжка хвороба прийомних батьків, зміна їх сімейного стану, відсутність взаєморозуміння батьків з дітьми, конфліктні стосунки дітей), невиконання прийомними батьками обов'язків щодо належного виховання, розвитку та утримання дітей, порушення схеми антиретровірусної терапії дитини, повернення дітей рідним батькам (опікуну, піклувальнику, усиновителю), досягнення дитиною повноліття, досягнення батьками пенсійного віку, виявлення обставин щодо навмисного виведення дитини з прийомної сім'ї з метою усиновлення її іноземцями, за винятком ситуацій, якщо іноземець є родичем дитини, за згодою сторін та з інших причин, передбачених договором, а також за наявності обставин, зазначених у статті 212 Сімейного кодексу України.
За ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
За ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
У відповідності до ч.1,2 ст.403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.
Згідно з п.п.3, 4 ч.1 ст.406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням на підставі досягнення повноліття, з 26 серпня 2015 року вибув з прийомної родини ОСОБА_1, суд вважає, що сервітут, встановлений договором про влаштування дітей на виховання та спільне проживання у прийомній сім`ї від 01 грудня 2011 року № 2 в частині права користування ОСОБА_2 нерухомим майном ОСОБА_1 припинився і відповідач втратив право на користування спірним нерухомим майном, доказів укладення цивільно-правових угод з приводу користування чужим майном після припинення сервітуту не надав, внаслідок чого є таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка, з урахуванням положень ст.391, 406 ЦК України, вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою.
Водночас, суд зазначає, що положення ч.2 ст.405 ЦК України не можуть бути застосовані в даних правовідносинах, оскільки відповідач не набув статусу члена сім`ї позивача, відсутній за зареєстрованим місцем проживання у термін менше 1 року.
Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 гривень, тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551,20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,88,209, 212-215,224,226 ЦПК України суд -
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Д.О. Парфьонов