Справа № 661/1620/16-ц
Провадження № 2/661/18/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року

Новокаховський міський суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Бойко М.Є.

при секретарі Асановій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Нова Каховка, Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог, приватні нотаріуси Новокаховського міського нотаріального округу Херсонської області - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визнання договорів купівлі-продажу недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Новокаховського міського нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_5 про визнання квартири об»єктом спільної сумісної власності та визнання недійсним договору її купівлі-продажу від 02.10.2015 року.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з ОСОБА_2 він перебував у фактичних шлюбних відносинах з лютого 1994 року, а у вересні 1994 року, для проживання їх сім'ї, вони придбали квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, за 8300 доларів США. Він сплатив продавцю гроші в сумі 6300 доларів США, а ОСОБА_2 2000 доларів США, але, оскільки він не є юридично обізнаним, покупцем за договором купівлі продажу формально була зазначена лише ОСОБА_2 З того часу вони однією сім'єю проживали за вказаною адресою, офіційно зареєстрували шлюб у 1995 році. Після розірвання шлюбу, відповідачка 02.10.2015 року, без його згоди, продала спірну квартиру своєму синові від першого шлюбу ОСОБА_3 , внаслідок чого порушене його право, а тому,на підставі ст. 369 ЦК України 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, ОСОБА_1 просив визнати даний правочин недійсним, а вказану квартиру об»єктом спільної сумісної власності на підставі ч.1 ст. 17 чинного на час її придбання Закону України «Про власність», оскільки вона була придбана за рахунок грошових коштів від спільної праці членів сім»ї .

Крім того, збільшивши в подальшому свої вимоги, позивач, на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, просив суд визнати недійсним і договір купівлі-продажу спірної квартири від 10.06.2016 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, оскільки він укладений, на його думку, також з порушенням норм ч.4 ст. 369 ЦК України 1963 року.

В судовому засіданні позивач та адвокат ОСОБА_7, яка представляла його інтереси, позов підтримали з підстав, у ньому зазначених, просили повністю задовольнити.

Адвокат, що представляла інтереси відповідачів ОСОБА_8, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судовим рішенням від 12.03.2004 року вже було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання спірної квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 2/3 частки цього майна. Також зазначила, що у 1994 році ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, а тому не може вважатись членом сім»ї відповідачки.

Треті особи в судове засідання не з»явились, їх неявка розгляду справи не перешкоджає.

Заслухавши позивача, адвокатів сторін ОСОБА_7 та ОСОБА_8, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 15 грудня 1995 року.

Згідно договору купівлі-продажу,ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) 28.09.1994 року придбано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 та зареєстровано її право власності на це нерухоме майно.

На момент придбання квартири діяв Закон України «Про власність» в редакції 1991 року та норми ЦК в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно з цими положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім'ї і брали трудову участь у його придбанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Матеріали справи не містять належних письмових доказів на підтвердження того, що спірну квартиру в 1995 році було придбано внаслідок спільної праці членів сім'ї, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Крім того, як встановлено судом з особистих пояснень позивача в судовому засіданні, на час укладення вищевказаного договору 28.09.1994 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_9, який було розірвано у 1995 році, а тому його доводи щодо сумісного проживання однією сім»єю з 1994 року з ОСОБА_2 не мають правового значення та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки членом сім»ї останньої він не був.

Слід також зазначити, що рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 12.03.2014 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту їх проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності ОСОБА_1 на 2/3 частки цього майна.

На даний час вказане рішення набрало чинності, ніким не змінене та не скасоване.

Згідно ст. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З огляду на вищезазначене суд враховує, що рішенням від 12.03.2014 року встановлено, а тому не потребує доказування, наступне: спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, не є об»єктом спільної сумісної власності; будь-якої угоди про створення спільної сумісної власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладалося, вкладення сумісної праці та коштів у придбання спірного жилого приміщення позивачем належними доказами не підтверджено.

За вищенаведених обставин позовні вимоги про визнання квартири АДРЕСА_2 об»єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Після розірвання шлюбу в судовому порядку, 02 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 відчужила спірну квартиру своєму синові, також відповідачеві по справі - ОСОБА_3 , уклавши з ним договір купівлі -продажу такої, а останній, в свою чергу, 10 червня 2006 року продав цю квартиру ОСОБА_4 згідно посвідченого нотаріально, відповідного договору.

Оскільки вимоги щодо визнання цих договорів недійсними є похідними від первісної визнання спірної квартири об»єктом спільної сумісної власності, яку суд залишає без задоволення, у їх задоволенні слід також відмовити.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 10,11,68,88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог, приватні нотаріуси Новокаховського міського нотаріального округу Херсонської області - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права спільної сумісної власності на квартиру та визнання договорів купівлі-продажу недійсними відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Новокаховський міський суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. Є. Бойко