Дата документу 03.04.2017
Справа N 320/7538/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі - Левандовській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 56 193,91 грн. за кредитним договором № б/н від 15 серпня 2011 року, яка складається з наступного: 6 480,22 грн. - заборгованість за кредитом; 43 561,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2 652,09 грн. - штраф (процентна складова), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн., зазначивши, що відповідно до укладеного договору б/н від 15 серпня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 6 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач взяті на себе зобовязання виконував неналежним чином, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в сумі 56 193,91 грн.

Представник позивача в судовому засіданні наполягає на заявлених позовних вимогах, просить задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях, згідно яких посилаючись на Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою НБУ від 19 квітня 2005 року № 137, умов кредитного договору та ст.ст. 253, 256, 258, 261, 266, 267 ЦК України просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача, оскільки строк дії картки закінчився в 2013 році, а позов було подано у 2016 році. Також, сплив строк предявлення позивачем позову від дня його останньої сплати за кредитним договором. Крім того, виписка з карткового рахунку не завірена підписом уповноваженої особи банку, не прошита та не пронумерована, а отже відсутні підстави вважати даний доказ законним. Також, зазначив, що він не надавав згоди щодо збільшення кредитного ліміту, при цьому зазначав, що він користувався кредитними коштами. В подальшому наголосив, що в звязку з тяжким матеріальним становищем він не має можливості сплачувати заборгованість та бажав би розстрочити виконання зобовязання на більш тривалий термін.

Суд, вислухавши доводи позовної заяви, заперечення відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти.

Відповідно до умов укладеного договору б/н від 15 серпня 2011 року відповідач отримав кредит в розмірі 6 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується його особистим підписом у заяві.

При укладенні між сторонами договору, сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість 56 193,91 грн., яка складається з наступного: 6 480,22 грн. - заборгованість за кредитом; 43 561,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2 652,09 грн. - штраф (процентна складова).

Таким чином, суд вважає, що відповідач неналежним чином виконував свої зобовязання.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносини за кредитним договором застосовуються положення про договори позики.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Суд вважає неприйнятними заперечення відповідача відносно спливу позовної давності щодо вимог позивача, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, зокрема як вбачається з довідки Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відповідачу була надана кредитна картка з терміном дії до 06/15. Також, спростовується посилання відповідача щодо спливу строку позовної давності стосовно його останньої сплати за кредитним договором, оскільки згідно виписки установи банку остання сплата здійснювалась ним 18 квітня 2014 року.

Крім того, суд вважає неприйнятними заперечення відповідача щодо його необізнаності та небажання у збільшенні кредитного ліміту, оскільки п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Отже, підписавши кредитний договір сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, та в яких міститься повна інформація стосовно кредитування.

Аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованість в сумі 56 193,91 грн. за кредитним договором № б/н від 15 серпня 2011 року, яка складається з наступного: 6 480,22 грн. - заборгованість за кредитом; 43 561,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2 652,09 грн. - штраф (процентна складова), а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Однак, враховуючи те, що відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які ускладнюються виконання рішення та слугувало відстрочці чи розстрочці його виконання, надано не було, суд вважає неможливим відстрочити чи розстрочити виконання рішення суду.

При цьому суд вважає необхідним розяснити, що у відповідності до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 11, 256, 257, 267, 525, 526, 527, 530, 610 ЦК України, ст.ст.15, 57, 59, 107, 208, 212-215, 217, 373 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (р/р 3111, , МФО 305299) заборгованість в сумі 56 193,91 грн. за кредитним договором № б/н від 15 серпня 2011 року, яка складається з наступного: 6 480,22 грн. - заборгованість за кредитом; 43 561,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2 652,09 грн. - штраф (процентна складова), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Кучеренко