АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/3163/14-ц 22-ц/774/86/К/17
Справа № 171/3163/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/86/К/17 суддя Костенко Чумак Т.А.
Категорія - 27 (IV) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді Барильської А.П.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

із секретарем Євтодій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Апостоліського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому, уточнивши свої вимоги, просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 102 682,94 долари США, а також судовий збір в розмірі 3 654 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 19 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладеного кредитну угоду № 1/121-МК та договір про видачу траншу № 1/121-МК/1, зідно з умовами яких ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50 000 долари США на строк до 19.03.2018 року. У звязку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором станом на 24.10.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 102 682,94 долари США, що еквівалентно 1 329 744,07 грн., з яких: заборгованість за кредитом 35 356, 92 долари США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 36 523,17 долари США, пеня 25 894,80 долари США, штраф (фіксована частина) 19,31 доларів США, штраф (процентна складова) 4 888,74 доларів США.

Заочним рішенням Апостоліського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 24.10.2014 року у розмірі 1 329 744,07 грн., що еквівалентно (за курсом НБУ 1 долар США = 12,95 грн.) 102 682,94 долари США, з яких: заборгованість за кредитом 35 356, 92 долари США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 36 523,17 долари США, пеня 25 894,80 долари США, штраф (фіксована частина) 19,31 доларів США, штраф (процентна складова) 4 888,74 доларів США, а також судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Ухвалою Апостоліського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне зясування усіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Зокрема, посилається на неврахування судом відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження існування факту отримання відповідачем кредитних коштів від Банку та виникнення у Банку права вимоги по їх поверненню.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги відсутність графіку погашення кредиту та виписки з рахунку з відображенням сплати платежів, а також те, що

наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути належним доказом по справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, 19 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитну угоду № 1/121-МК.

Пунктами 1.1., 1.2., 1.3 Кредитного договору сторони визначили загальні умови та порядок надання Банком в межах програми мікрокредитування, кредиту позичальнику. Зокрема, сторони домовилися, що надання коштів здійснюється окремими частинами траншами кредиту. Загальна сума кредиту в межах кредитної угоди 50 000 доларів США. Строк повернення кредиту та окремих частин траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів, а також графіками погашення кредиту, процентів та винагороди, але не пізніше 19 березня 2018 року.

Згідно з п. 4.1, 4.2 цього договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує проценти в розмірі 16 % річних. При порушенні позичальником будь якого з зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку проценти за користування траншем кредиту у розмірі 30 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

У п. 6.1 Договору визначено, що при порушенні позичальником будь-якого з зобовязань по сплаті процентів за користування кредитом та строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня.

На виконання умов зазначеної кредитної угоди 19 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про видачу траншу № 1/121-МК/1, зідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав суму траншу кредиту у розмірі 50 000 долари США на строк до 21.02.2018 року (а.с. 13-16, 17-19).

У забезпечення виконання зобовязань відповідача за кредитним договором 21 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1/008-МК/2 (а.с. 20).

У звязку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором станом на 24.10.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 102 682,94 долари США, що еквівалентно 1 329 744,07 грн., з яких: заборгованість за кредитом 35 356, 92 долари США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 36 523,17 долари США, пеня 25 894,80 долари США, штраф (фіксована частина) 19,31 доларів США, штраф (процентна складова) 4 888,74 доларів США.

29.08.2014 року на адресу відповідача ОСОБА_1 направлення письмову вимогу про виконання зобовязань згідно з умовами кредитного договору № 30.1.0./2-WGO, яку останній отримав 10.09.2014 року (а.с. 9, 11-12).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача суму заборгованості, яка утворилась у звязку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, у розмірі 102 682,94 долари США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1, укладаючи кредитну угоду № 1/121-МК та договір про видачу траншу № 1/121-МК/1, погодився із зазначеними в ньому умовами, оскільки зазначені договори підписані ним особисто.

До того ж, фактичне отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується заявкою на видачу готівки № 1 від 19.03.2008 року, яка підписана відповідачем, ордером-розпорядженням № 1 про видачу траншу від 19.03.2008 року, квитанцією про здійснення операції щодо перерахунку коштів за заявкою відповідача на розрахунковий рахунок 1102, які також підписані відповідачем (а.с. 19, 19 зворот).

Встановивши, що відповідач не виконав у повному обсязі усі зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 102 682,94 долари США, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведеності факту існування між ним та Банком договірних правовідносин є безпідставними з огляду на його власноручний підпис у договорі та наданих до нього документах, якими він підтвердив свою згоду з умовами договору, а також заявкою на видачу готівки № 1 від 19.03.2008 року, ордером-розпорядженням № 1 про видачу траншу від 19.03.2008 року, квитанцією про здійснення операції щодо перерахунку коштів за заявкою відповідача на розрахунковий рахунок 1102, з яких убачається, що відповідач користувався кредитними коштами.

Розмір заборгованості за кредитом підтверджується наданим до матеріалів справи розрахунком (а.с. 5-7), який не спростований відповідачем.

Волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору на запропонованих Банком умовах з врахуванням отриманої від Банку інформації, передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів", її згода з визначеним договором розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами договору підтверджується наявними в матеріалах справи фінансовими документами, сплатою протягом тривалого часу періодичних платежів згідно умов договору.

Виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору ОСОБА_1 фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні договору.

Крім того, згідно зі ст. 638 ч. 1, 640 ч. 1 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Законодавець повязує момент укладання договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України).

Однак, кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Судом установлено, що ОСОБА_3 і позичальник ОСОБА_1 уклали кредитний договір у письмовій формі, як вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

Отже, зважаючи на те, що відповідач користувався коштами, а також з огляду на часткове виконання кредитних зобовязань та внесення грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним ОСОБА_1, посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження існування факту отримання ним кредитних коштів від Банку та виникнення у Банку права вимоги по їх поверненню не можуть бути підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання кредитних зобовязань, які є чинними, з огляду на презумпцію правомірності правочину, встановлену ст. 204 ЦК України, та обовязковими для виконання з огляду на положення ст. 629 цього Кодексу.

Однак, з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення пені та штрафів в доларах США з включенням останніх до складу заборгованості за кредитом, колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені, які не є складовою частиною основного зобовязання, а мірою цивільно-правової відповідальності позичальника, що виключає можливість стягнення їх в іноземній валюті надання кредиту.

Таким чином, пеня та штрафи мають обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише у національній валюті України гривні.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року № 3-29гс15, який у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим до застосування.

Крім того, відповідно до п.6.1 кредитного договору, сплата пені здійснюється у гривні, а в разі, якщо кредит надається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату щоденного нарахування.

Згідно з п.п. 6.2, 6.6. кредитного договору сплата штрафу здійснюється у гривні, фіксована частина штрафу сплачується в розмірі 250 грн., плюс 5% від суми позову.

В своєму позові позивач просив стягнути заборгованість по пені та штрафу в іноземній валюті - доларах США.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до позовної заяви не було додано розрахунку пені та штрафу у гривневому еквіваленті, не витребував такий розрахунок у позивача, та дійшов помилкового висновку про стягнення пені та штрафів в доларах США з включенням останніх до складу заборгованості за кредитом.

Суду апеляційної інстанції представником позивача було надано розрахунок пені в гривневому еквіваленті, з яким суд погоджується і вважає його вірним.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про стягнення пені з кредитиним договром в розмірі 184042,39 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 55744,48 грн. (5 % від ціни позову в гривневому еквіваленті 1 114 889,55 грн).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Апостоліського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № 1/121-МК від 19.03.2008 року станом на 24.10.2014 року в загальному розмірі

71880,09 долари США, яка складається з:

- заборгованості за кредитом в сумі 35 356, 92 долари США,

- заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 36 523,17 долари США,

а також пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 184042 грн. 39 коп.,

штраф (фіксована частина) в розмірі 250 грн. та штраф (процентна складова) в розмірі 55744 грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: