АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів : Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Скакун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційної компенсації та три проценти річних від простроченої суми заборгованості по договору позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В вересні 2016 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Посилалося на те, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20.08.2010 року з відповідача на її користь стягнуто борг у розмірі 30000 грн. за договором позики, компенсацію та три проценти річних на зазначену суму. На виконання даного рішення 08.09.2010 року було видано виконавчий лист.

Заочним рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області 28.11.2013 року з відповідача на її користь стягнуто 9228,87 грн., у т.ч. 4732,59 грн. інфляційні компенсації та 4496,28 грн. три проценти річних. На виконання даного рішення суду 05.03.2014 року було видано виконавчий лист. До цього часу відповідачем вказані боргові зобов`язання не виконані.

За період з липня 2013 року по липень 2016 року на підставі ч.2 ст.625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити 58 998,88 грн., з яких сума компенсації інфляційних витрат у розмірі 53 392 грн. та три проценти річних у розмірі 5 606,88 грн.

Заочним рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 прострочену суму заборгованості за договором позики у розмірі 29 181,30 грн., у т.ч. 26 481,30 грн. інфляційна компенсація та 2 700 грн. три проценти річних. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Справа №722/1887/16-ц Провадження №22-ц/794/236/17 Категорія 27

Головуючий у 1-й інстанції Побережна О.Д. Доповідач Лисак І.Н.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, про те не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Про те, оскаржуване рішення в повному обсягу таким вимогам не відповідає.

Обставини наявності між сторонами договірних відносин позики та судових рішень про стягнення нарахованих по ним сум судом першої інстанції встановлені вірно та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не передбачено обов'язок боржника щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних, нарахованих на вже стягнені рішенням суду суми, з чим не погоджується колегія суддів.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20.08.2010 року з відповідача на користь позивачки стягнуто борг у розмірі 30 000 грн. за договором позики, інфляційну компенсацію в сумі 18 283 грн. та три відсотки річних у сумі 2 475 грн., нараховані станом на 21.04.2010 року (а.с.8).

Заочним рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28.11.2013 року з відповідача на користь позивачки стягнуто грошові кошти у розмірі 9 228,87 грн., у т.ч. 4 732,59 грн. інфляційна компенсація та 4 496,28 грн. три відсотки річних, нараховані за період з 17.09.2010 року по 17.09.2013 року (а.с.10-11).

Із довідки Сокирянського районного відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 28.11.2016 року №891/02-13/4 вбачається, що рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20.08.2010 року станом на 25.11.2016 року не виконано (а.с.35).

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Так, у ч.5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Стягнення на користь позивачки інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Таким чином, вищевикладеними судовими рішеннями вже було встановлено розмір завданої позивачці шкоди та стягнуто на її користь з відповідача. Встановлений судовими рішенням у цій справі розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні цієї справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

Аналогічні правові висновки містяться в Постановах Верховного Суду України 6-352цс16 від 06.04.2016 року та 6-2168цс15 від 30.03.2016 року, що на підставі ст.3607 ЦПК України є обов'язковими для врахування судами.

Таким чином, загальний розмір невиконаних зобов'язань за рішеннями суду складав 60 844,27 грн., з яких за вибором позивача нараховані суми лише з 60 614,87 грн.

Виключаючи з розрахунку сум липень 2013 року з підстав включення цього періоду в розрахунок інфляційних та відсотків за попереднім рішенням, суд першої інстанції не звернув увагу, що судовим рішенням від 28.11.2013 року крім липня 2013 року стягнуті ці суми й за серпень цього року, а розмір інфляційних витрат складав (-60,61) грн. за липень та (-424,31) грн. за серпень, що в сукупності з іншими заявленими періодами зменшувало розмір вимог. З урахуванням цього виключення цього періоду з вимог призводить до збільшення загального розміру стягнення, що є вирішальним обсягом відповідальності та суперечить диспозитивності цивільного процесу, тому слід було виключити з обсягу нарахованих сум лише суму 3% річних.

Крім того, наданий розрахунок не містить формулу визначення 3% річних за період з вересня 2013 року по липень 2016 року (35 місяців), який із розміру невиконаних зобов'язань складає ((60 614,87:100х0,25) грн. за 1місяць х 35 місяців) = 5 303,80 грн.

Таким чином, за порушення виконання зобов'язання до липня 2016 року включно загальний розмір відповідальності складав 53 392 грн. інфляційних втрат та 5 303,80 грн. 3% річних за 2 роки й 11 місяців.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене заочне рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2016 року підлягає зміні в частині визначення розміру присуджених до стягнення сум згідно вище викладених підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 649,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2016 року в частині визначення суми стягнення змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 58 695 (п'ятдесят вісім тисяч шістсот дев'яносто п'ять) грн. 80 коп., з яких за період із вересня 2013 року по липень 2016 року сума інфляційної компенсації складає 53 392 (п'ятдесят три тисячі триста дев'яносто дві) грн. 00 коп. та 5 303 (п'ять тисяч триста три) грн. 80 коп. три процента річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 649 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :