Справа № 494/1456/16-ц
18.01.2017 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді Римаря І.А.,
за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
В С Т А Н О В И В:
12.12.2016 року до суду надійшла позовна ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 25.02.1995 року. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Березівського району Одеської області, актовий запис №15. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
Позивач вказала, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося, вони втратили взаєморозуміння та повагу один до одного. ОСОБА_1 вказала, що шлюб між нею та відповідачем носить формальних характер, кожен з них живе своїм життям, спільне господарство не ведуть. Позивач зазначила, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам. У звязку з вищевказаним просить суд задовольнити позов.
ОСОБА_1 в судове засідання 18.01.2017 року не зявилась, разом з тим 18.01.2017 року направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, час на примирення не потрібен, вказала, що спору про поділ майна немає, на вимозі щодо стягнення судового збору з відповідача не наполягає (а.с.24).
Відповідач у судові засідання 22.12.2016 року, 11.01.2017 року та 18.01.2017 року не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Судом направлялись на адресу відповідача повістки про виклик до суду, відповідач отримав одне повідомлення 18.12.2016 року (а.с.13), також двічі відповідач повідомлявся у телефонному режимі, про що свідчать телефонограми та витяги з журналу телефонограм (а.с.17-18, 22-23), а тому розгляд справи відбувався за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, - у разі якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення відповідно до статті 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач.
Дослідивши матеріали справи, врахувавши обставини, викладені позивачем, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…».
Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.».
Судом встановлено, що 25.02.1995 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Березівського району Одеської області, актовий запис №15 (а.с.7). Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.07.1995 р. (а.с.8).
Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.
За статтею 51 Конституції України від 28.06.1996 року: «Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка…».
Як вбачається з пояснень позивача у заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має.
Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, у ОСОБА_1 відсутні будь-які почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався, на примирення позивач категорично не згодна, про що зазначила у заяві.
Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.
Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.
Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.
Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.
Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно до статей110,112 СК України передбачено: «позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. …Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення».
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.
Спір про поділ майна - не заявлений.
Згідно частини 2 ст.114 СК України: «У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу».
Керуючись статтями110-112 Сімейного кодексу України, статтями 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України , суд
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 25.02.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Березівського району Одеської області, актовий запис №15 - розірвати.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.А. Римар