АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5157/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1324/17Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 за довіреністю та в інтересах ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2016 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки і визнання права власності

і позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_5, про визнання недійсними кредитного договору і договору іпотеки

і зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року у розмірі 742 680,26 грн. з яких: 699 494, 45 грн. заборгованості за кредитним договором, 43 185, 81 грн. заборгованість за відсотками, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_4, шляхом визнання за ПАТ «Дельта банк» права власності на предмет іпотеки вартістю, визначеною відповідно до оцінки предмета іпотеки незалежним суб'єктом оціночної діяльності, складеного на момент проведення державної реєстрації права власності ПАТ «Дельта банк» на зазначене майно.

Відстрочено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII.

Відмовлено в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_5

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення оскаржив представник відповідача ОСОБА_4, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить частково скасувати оскаржуване рішення в частині задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», відстрочення виконання рішення суду, відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 і стягнення з нього на користь держави судового збору, ухваливши в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», а зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання договору недійсним задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 1601/1007/71-304, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 33 000 дол. США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк до 10 жовтня 2037 року (т. 1 а.с. 6-11).

10 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», і ОСОБА_4, з метою виконання зобов'язання за кредитним договором, було укладено іпотечний договір. Згідно до умов якого предметом іпотеки є житлова квартира АДРЕСА_1, і належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. 10 жовтня 2007 року за р. № 5619, зареєстрованого а Державному реєстрі правочинів за номером 2407343 від 10 жовтня 2007 року, право власності за яким підлягає державній реєстрації згідно ст. 182 ЦК України (т. 1 а.с. 12-15).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого АТ «Дельта Банк», зокрема, набув права вимоги по кредитному договору № 1601/1007/71-304 (т. 1 а.с. 129).

27 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» було направлено ОСОБА_4 лист-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором у строки передбачені умовами договору. Крім того, попереджено боржника, що у разі невиконання вимоги АТ «Дельта Банк» розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно (т. 1 а.с. 16-18).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість у сумі 742 680, 26 грн., з яких тіло кредиту 699 494, 45 грн., відсотки за користування - 43 185, 81 грн.

На підтвердження зазначених обставин позивачем долучено до матеріалів справи розрахунки заборгованостей за кредитним договором, згідно до яких сума заборгованості за кредитним договором № 1601/1007/71-304 (т. 1 а.с. 123-124).

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 33 000 доларів США на строк з 10 жовтня 2007 року по 10 жовтня 2037 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язається повернути кредит,сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Згідно до п. 3.8 Кредитного договору, при порушенні умов, передбачених п.п.5.1.8. п. 5.1. цього Договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством України передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою та/або якщо позичальник порушує термін здійснення ануїтетних платежів, встановлений п.п. 3.1.1. п. 3.1. цього договору, внаслідок чого виникла заборгованість з погашення кредиту, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання у порядку, передбаченому цим пунктом договору.

Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 10 банківських днів з дати її надсилання банком за адресою позичальника, зазначенню у реквізитах цього договору, або адресою повідомленою позичальником відповідно до п. 5.1.6. цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена на листі, який отриманий позичальником особисто у банку.

Відповідно до п. 6.1.3. Кредитного договору, у випадках порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором, у т.ч. у випадку невиконання позичальником умов п.3.7. та/або 3.8. та/або 6.1.2. цього договору, банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов іпотечного договору.

Пунктом 10.3. Іпотечного договору встановлено право іпотекодержателя обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 11. Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

Задовольняючи частково позовні вимоги банку та звернувши стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності заборгованості ОСОБА_4 по кредитному договору є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі її у власність банку.

Однак колегія не може повністю погодитись з таким висновком суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Викладена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 30 березня 2016 рок №6-1851цс15, від 28 вересня 2016 року у справі №6-1243цс16, що в силу ст.360-7 ЦПК є обов'язковою для усіх судів.

Згідно п. 12 іпотечного договору, за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя:

12.1. За рішенням суду.

12.2. У безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису Іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості Позичальника за Основним зобов»язанням, а саме: заяву про невиконання Позичальником умов Основного зобов»язання, розрахунок заборгованості, свій примірник цього Договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику даного Договору, який після нотаріального посвідчення буде видано Іпотекодержателю. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено Іпотекодавцями виключно в судовому порядку.

12.3. Згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, викладене в пп. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору.

12.3.1. Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотеко держателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотеко держателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотеко держателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності.

Таким чином, виходячи з того, що сторони не реалізували своїх прав, визначених п.12.3.1 зазначеного Договору, банк мав діяти у відповідності до ст.ст.38,39 Закону України «Про іпотеку», однак сформулював позовні вимоги на свій розсуд шляхом набуття права власності на іпотечну квартиру, тоді як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати це питання у такий спосіб.

Отже, враховуючи те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань є позасудовим способом врегулювання такого питання, що випливає як з вимог статей 37,39 Закону України «Про іпотеку», так і з договору іпотеки, укладеного між сторонами, то рішення суду про задоволення позову шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню в цій частині.

У зв 'язку із скасуванням рішення у вказаній частині підлягає скасуванню також вказівка про відсрочку виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII, а також в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судового збору у розмірі 3 654 грн.

Разом з тим, не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на недійсність кредитного договору і договору іпотеки, так як не доведені належними та допустимими доказами.

За змістом ст. 205 ЦК воля сторін на вчинення правочину може бути виражена в письмовій формі.

10 жовтня 2007р. між сторонами було укладено кредитний та іпотечний договори, в яких сторони визначили всі їх істотні умови.

Зокрема, як вбачається з п.10.1 кредитного договору Позичальник підтвердив, що усвідомлює умови договору, які для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору Позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких банк здійснює кредитування, та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі.

Більш того, п.1.5 Кредитного договору визначає сукупну вартість кредиту, з яким Позичальник був обізнаний та погоджувався.

У відповідності із п.5.1.12 цього ж договору ОСОБА_4 зобов'язазувався не допускати протягом дії договору випадків набуття дитиною права власності або користування щодо об'єкту нерухомості, а у разі настяття такого факту отримати згоду органу опіки та піклування та надати його банку.

За таких обставин безпідставними є доводи позивача про порушення судом положень Закону України «Про захист прав споживачів» та житлових прав дитини.

Рішення суду про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ч.1 п.п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2016 року скасувати в частині :

- задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_4 шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки;

-відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII;

-стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судового збору у розмірі 3 654 грн.,

ухваливши в цій частині нове рішення, яким відмовити ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -суддя / Підпіс/ О.В.Прядкіна

СУДДІ: / Підпіси/ С.Б.Бутенко

О.І. Обідіна

З оригіналом згідно :

Суддя апеляційного суду

Полтавської області О.В.Прядкіна