Справа № 495/9474/16-ц
22 березня 2017 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої одноособово судді Гайда-Герасименко О.Д.,
при секретарі Завацькій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, відділ Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення судового збору,
Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, відділ Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення судового збору.
В судове засідання прокурор не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, справу слухати в його відсутність, судове засідання провести без фіксації технічними засобами та проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
В судове засідання відповідачка не зявилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до статті 74 ЦПК України судові виклики здійснюються на основі судових повісток та судових повідомлень.
Згідно ч.4 ст.74 УПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, докази, суд встановив.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2010 року по справі №2-а-7932/08/1570 зобовязано відділ Держкомзему України в Білгород-Дністровському районі Одеської області, ДП «Центр земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» в Одеській області видати особам зазначеним в списку громадян, учасникам судового процесу, вказаних в додатку до розпорядження голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 27.02.2008 року №566-А-2008 державні акти на право приватної власності на земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва, що розташовані за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, Будацька коса.
09 вересня 2015 року вищевказану земельну ділянку, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 відчужено на користь відповідачки ОСОБА_1.
Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Частиною 3 статті 122 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачені повноваження районних державних адміністрацій щодо розпорядження землями державної власності.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.
Частиною 4 ст.122 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.
Таким чином, належним органом, що виконує функції з розпорядження землями державної власності з передачі їх для індивідуального дачного будівництва є Одеська обласна державна адміністрація.
Однак, як вбачається зі змісту постанови Одеська обласна державна адміністрація жодних рішень щодо передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва не приймала та не була залучена до розгляду вказаної справи.
Таким чином, на підставі вказаної постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2010 року по справі №2а-7932/08/1570, яка визначена у державному акті як підстава його видачі, із державної власності вибули землі рекреаційного призначення, зокрема, що знаходяться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, Будацька коса, №10-А/13 (за межами населеного пункту).
Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Згідно ч.1 ст.14 Конституції України, ч.1 ст.1 ЗК України, ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до ст.13 Конституції України земля є обєктом права власності Українського народу, від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Частиною 2 ст.78 ЗК України, ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Приписами статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист права власності передбачений главою 29 ЦК України.
Враховуючи положення Земельного кодексу України єдиним власником земель, які передано для індивідуального дачного будівництва є Одеська обласна державна адміністрація, як орган, уповноважений виконувати функції з розпорядження землею вказаної категорії, яка жодних рішень щодо передачі земель не приймала.
Так, відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статей 330, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього.
Відповідно до п.21 вищевказаної постанови Пленуму спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, повязаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.
У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, повязані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.
Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.
Пунктом 22 вищевказаної постанови Пленуму №5 передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п.10) реституція, як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемними який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена лише стороні недійсного правочину.
Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено на користь третьої особи. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після, недійсного правочину.
У цьому разі, майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подачі віндикаційного позову. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно.
Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, що якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом, то власник має право витребувати це майно у добросовісного набувача.
Верховний суд України у постанові від 11.02.2015 року № 6-1 цс 15 дійшов висновку, що аналіз вищевказаних норм Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що не набувається право власності добросовісним набувачем на майно, яке було предметом судового розгляду та за рішенням суду право власності на нього визнано за іншою особою, проте дійсний власник не був стороною правочину про відчуження майна та учасником судового процесу, а майно вибуло із володіння не з його волі, відчуження майна не відбувалось його примусове вилучення у дійсного власника із подальшим продажем у порядку виконання судового рішення, не ухвалювались рішення щодо припинення права власності на підставі ст.346 ЦК України.
У такому випадку таке майно може бути витребуване дійсним власником у останнього набувача без скасування незаконних судових рішень.
Право власності дійсного власника у такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
З відповіді Одеської обласної державної адміністрації від 08.07.2016 року № 2-26/01/3961 наданих на запити прокуратури Одеської області вбачається, що Одеська обласна державна адміністрація розпоряджень щодо передачі у власність або у користування вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 чи будь-яким іншим особам - не приймала та про вказані обставини обізнана не була.
З наведеного вбачається, що жодних дій стосовно повернення вказаних земельних ділянок до земель державної власності Одеською обласною державною адміністрацією не вживалось, у звязку з чим, у прокуратури наявні підстави для представництва інтересів держави щодо витребування вказаних земель.
Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Згідно частини 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини 3 вищевказаної статті, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно ст. 4 вищевказаної статті, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Державним органом, до компетенції якого віднесено функції щодо розпорядження вказаними землями є Одеська обласна державна адміністрація.
Частиною 1 ст.261 ЦК України, передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Враховуючи, що Одеська обласна державна адміністрація участі у справі не приймала та про порушення свого права щодо розпорядження вказаними землями обізнана не була, а підстави щодо витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 виникли лише з моменту набуття вказаної ділянки у власність останнім, тобто з 09.09.2015 року, то строк позовної давності не пропущено.
Вищим господарським судом України у постанові від 26.04.2016 року ухваленої за наслідками розгляду справи №916/2129/15, яка була залишена без змін ухвалою Верховного суду України від 05.10.2016 року, зроблено висновок що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. Законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є положення Цивільного Кодексу України про набувальну давність (ст. 344 ЦК України). А тому, положення про позовну давність до заявлених вимог про витребування майна у порядку статті 388 ЦК України не застосовуються.
Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області від 11.11.2016 року №10-1510-0.13-3767/2-16 вартість 1 кв.м. земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, Будацька коса, складає 60,04 грн. за 1 кв.м. тобто вартість земельної ділянки, щодо якої ставиться питання про витребування, складає 60 000 040 грн..
Керуючись ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст.116, 122, 125 Земельного кодексу України, ст.ст.16, 319, 387, 388 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 169, 197, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, відділ Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення судового збору задовольнити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя