Справа № 128/3301/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі- Микитюк І.С., за участю: представника позивача- Болтака М.М., відповідача - ОСОБА_1, представника відповідача- Олексюка В.В.

розглянувши у відкритому судому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Іванівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними та скасування запису про їх державну реєстрацію,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 року позивач звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області із позовною заявою до відповідачів.

Свій позов позивач обґрунтувала тим, що на початку березня місяця 2005 року до неї додому зателефонувала ОСОБА_5, мати, спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4, та запитала чи вони з чоловіком хочуть придбати собі будинок. На що вона відмовилася та відповіла, що вони собі угледили інший будинок, та погодили питання стосовно купівлі- продажу, але ще не визначились конкретно з ціною. Але ОСОБА_5 попросила їх купити саме її будинок який належав покійній бабусі ОСОБА_6, спадкоємцем після смерті якої є вона, так як їй потрібні кошти для погашення заборгованості.

Вказує, що вони з чоловіком погодились на купівлю будинку та в присутності свідків передали їй кошти за розписками , загальною сумою 6000 дол. США, по 3000 доларів США від неї та 3000 доларів США від чоловіка за проданий їм жилий будинок з господарськими спорудами та земельними ділянками, які знаходяться за адресою : с.Іванівка, вул. Леніна, 5, Вінницького району Вінницької області, а 26 квітня 2005р. вона з ОСОБА_5 оформили договору купівлі продажу, посвідчений нотаріально та у подальшому державну реєстрацію придбаного майна. Вказує, оскільки земельні ділянки рахувались в користуванні за спадкодавцем ОСОБА_5 - ОСОБА_6, тобто бувшим господарем садиби та не були приватизовані і перебували у власності сільської ради, тому в договорі купівлі -продажу не вказувалось про її продаж спільно з будинком. Вона вважала вирішувати дане питання у подальше, як тільки перейдуть жити в куплене домоволодіння, звернувшись до сільської ради із заявою про безоплатну передачу їм даних земельних ділянок у власність з наданням дозволу на виготовлення на них технічної документації.

Зазначила, що через деякий час, коли вони переїхали в придбане помешкання- Олексюк Л.А., їх повідомила, що вона приватизувала на себе вищезазначені земельні ділянки та отримала державні акти на них.

Вказала, що внаслідок введення в оману землевпорядника та голови Іванівської сільської ради ОСОБА_5 - 13.05.2005 р. рішенням 16 сесії 21 скликання Іванівської сільської ради протиправно було відмінено рішення 14 сесії 21 скликання сільської ради та передано земельну ділянку у власність ОСОБА_5, що дало можливість та підставу останній таємно отримати державні акти на спірні земельні ділянки.

Тому вимушена звернутися до суду із даним позовом та просить суд визнати державні акти на право власності на земельні ділянки які знаходяться за адресою: с. Іванівка, вул.Леніна,5, Вінницького району Вінницької області серіями -ЯБ №375761, ЯБ№381537, ЯБ №375760, видані на ім'я ОСОБА_7 ( ОСОБА_8) недійсними та скасувати запис про їх державну реєстрацію.

До судового засіданні позивач ОСОБА_2 , будучі належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, не зявилася по невідомим для суду причинам.

В судовму засіданні представник позивача ОСОБА_9 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у ньому, просив позов задовольнити та надав пояснення аналогічні зазначеним у ньому.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову із підстав зазначених у запереченнях, з наступних підстав. Зазначили, що 26.04.2005 року між померлою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку який знаходиться за адресою м. Вінниця вул. Леніна, 5.

На момент укладення договору купівлі-продажу померла ОСОБА_5, не була ні власником ні користувачем земельної ділянки площею 0, 41 га., розташованої в с. Іванівка, вул. Леніна, 5, і тому не могла її відчужувати . Однак, як власник житлового будинку з господарськими спорудами станом на 26.04.2005 року могла відчужити житловий будинок з господарськими спорудами та ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування, що нею і було зроблено.

Враховуючи вищезазначене вважають, що померла ОСОБА_5, правомірно оформила право власності на земельну ділянку площею 0,41 га., та відповідно отримала державні акти на земельну ділянку, продавши згідно договору купівлі-продажу від 26.04.2005 року лише ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та господарськими спорудами, та частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Також відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_10 надали заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначили , оскільки їх мати ОСОБА_10 /ОСОБА_7/ Л.А. померла в січні 2010 року, з моменту її смерті до моменту подачі даного позову більше 5 років, що значно перевищує строк позовної давності . Вважають, що в своїй позовній заяві позивач не навела жодної поважної причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Просили суд застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_2 та відмовити в задоволенні даного позову.

Представник відповідача ОСОБА_11 заперечував проти задоволення позову з підстав зазначених відповідачами, суду доповнив , що він ні є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 оскільки раніше розірвали шлюб, а його довірителька ОСОБА_4 також ні є спадкоємцем, оскільки відмовилася від прийняття спадщини на користь своїх онуків (відповідачів).

Представник Іванівської сільської ради Вінницького району до судового засідання не зявилася по невідомим для суду причинам, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

Суд, з урахуванням міркування присутніх учасників судового засідання , які не заперечували, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов необґрунтованим та такий, що підлягає відмові у задоволенні виходячи з такого.

З матеріалів справи ,вбачається, що рішення 14 сесії 21 скликання від 15.02.1994 року Іванівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_6 ( на даний час покійній) безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку, яка розташована в с. Іванівка по вул. Леніна, 5 в межах населеного пункту площею 0,39 га: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;0,14 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с7).

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.2001 р., вбачається, що ., після смерті ОСОБА_6 ( 15.05.200 р.), вищевказаний будинок № 5, розташований на присадибній земельній ділянці ( без зазначення її площі) успадкувала ОСОБА_5 (а.с.8).

28.03.2005 року ОСОБА_5 надала дві письмові розписки, з яких вбачається, що вона отримала від ОСОБА_9 та ОСОБА_2 по 3000 доларів США за проданий їй житловий будинок з господарськими спорудами та земельною ділянкою, які знаходяться за адресою: с. Іванівка, вул. Леніна, буд. 5 Вінницького р-ну. Вінницької обл., що належало її до моменту продажу ОСОБА_2 на правах приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом АВР № 083783, посвідченого державним нотаріусом Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_8 21.02.2001 року по спадковій справі № 826/2000р., зареєстрованого в реєстрі за№ 1-778 (а.с.9-10).

26.04.2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу цілого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами №5, що знаходиться в с. Іванівка, Вінницького району Вінницької області, нотаріально посвічений (а.с.17-18). Також дане домоволодіння 26.04.2005 року було зареєстроване за ОСОБА_2 в БТІ (а.с.19-20).

13.05.2005 року рішенням 16 сесії 4 скликання Іванівської сільської ради Вінницького району Вінницької області відмінено рішення 14 сесії 21 скликання сільської ради від 15.02.1994 року "Про передачу безкоштовно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_6 0,41 га для будівництва та ведення особистого підсобного господарства". Переведено земельку ділянку площею 0,41 га в землі запасу сільської ради по вул. Леніна,5, с. Іванівка, Вінницького району. Надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,41 га: 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; - 0,16 га для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_5 замовити виготовлення технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності на землю протягом шести місяців (а.с.21).

19.12.2005 року видано Державні акти на право власності на земельні ділянки (дві для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд), що розташовані за адресою: вул. Леніна, 5 , с. Іванівка, Вінницького району, серій ЯБ №375760, ЯБ №375761, ЯБ №381537 на ім'я ОСОБА_7 на підставі рішення Іванівської сільської ради від 22 серпня 2005 р. 17 сесії 4 скликання (а.с.11-16).

Рішенням № 18 від 12.05.2006 року 1 сесії 5 скликання Іванівської сільської ради Вінницького району Вінницької області відмінено вищезазначене рішення 16 сесії 4 скликання від 13.05.2005 року (а.с.22-23).

З копії спадкової справи № 229/10 р., вбачається, що ОСОБА_7 померла 26.01.2010 року. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру в м. Вінниці та чотири земельні ділянки, спадщину прийняли і рівних частках ( по 1/2) її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину за законом. Мати померлої ОСОБА_4 спадщину не прийняла.

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

За положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

З розяснень , викладених в п.п.8,18,18-1 Постанови Пленуму Верховного суду України №16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, вбачається, що при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

З 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК ( 2768-14 ) право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК , а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з'ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження.

Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Згідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач просить суд визнати недійсними три державні акти на право власності на земельні ділянки ( дві для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд), що розташовані за адресою: вул. Леніна, 5 , с. Іванівка, Вінницького району, серій ЯБ №375760, ЯБ №375761, ЯБ №381537 на ім'я ОСОБА_7 на підставі рішення Іванівської сільської ради від 22 серпня 2005 р. 17 сесії 4 скликання та скасувати їх реєстрацію, оскільки ОСОБА_5 ввела в оману Іванівську сільську раду та дізнавшись про це відмінила прийняте спірне рішення.

Так, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, та у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки ( користування ними), недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Але, поза увагою позивача та її представника залишилася та обставина, що в судовому засіданні достеменно було встановлено, що на підставі цих державних актів, спадкоємці за законом ( відповідачі у даній справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_3В.) прийняли спадщину після смерті своєї матері та отримали свідоцтва про спадщину за законом на ці земельній ділянки, що є за свою правовою природою подальшою реалізацією права власності на ці земельні ділянки за державними актами та ,на даний час, кінцевими правовстановлюючими документами на землю.

Тому , в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд відмовляє у їх задоволені оскільки в даному випадку, позивачем не заявлялися позовні вимоги про визнання недійсними цих свідоцтв про право на спадщину за законом на спірні земельні ділянки, з обґрунтуванням таких вимог, щоб було підставою для суду вирішувати питання за клопотанням сторін про розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, шляхом проведення експертизи , правомірність прийнятих рішень органом місцевого самоврядування та інше наведене вище.

Заяву відповідачів про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, суд вважає за необхідне не вирішувати, оскільки відмовив у задоволені позову по суті.

Керуючись ст.ст.212- 215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Іванівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними та скасування запису про їх державну реєстрацію,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення суду виготовлено 17 січня 2017 року.

Суддя: