АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.,

ГоловачоваЯ.В.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3; треті особи: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

16 квітня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва було ухвалене рішення у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3; треті особи: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, яким задоволено зустрічний позов, визначено місце проживання неповнолітньої дитини та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 121 грн. 80 коп. судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року - залишено без змін.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року, в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 20 405 грн. 56 коп. витрат на правову допомогу - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року, додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року - скасовано, питання про судові витрати передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 8 209 грн. 32 коп. (том ІІІ а.с.124-126).

_______________________________________________

Справа № 755/28367/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/1723/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року та ухвалити нове додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 20 405 грн. 56 коп.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що вказане додаткове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки 15 квітня 2015 року було подано до суду заяву, в якій, крім стягнення судового збору, порушувалось питання про стягнення витрат на правову допомогу, до якої було додано розрахунок витрат на правову допомогу, акти приймання-передачі робіт за договорами, а також платіжні доручення та квитанція, які підтверджують сплату позивачкою витрат на правову допомогу на загальну суму 21 000 грн. 00 коп.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наданому розрахунку та іншим доказам, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачці понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

В суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити.

Представники третіх осіб, Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що позивачкою 15 квітня 2015 року було подано до суду заяву «про уточнення позовних вимог», в якій остання, крім стягнення з відповідача судового збору, просила також стягнути витрати на правову допомогу в сумі 20 405 грн. 56 коп. (т.ІІ а.с.104-109).

До вказаної зави долучено розрахунок витрат на правову допомогу (т.ІІ а.с.110-113), акти приймання-передачі робіт за договорами (т.ІІ а.с.119-122), а також надані платіжні доручення та квитанція, які підтверджують сплату позивачем за правову допомогу на загальну суму 21000 грн. 00 коп. (т.ІІ а.с. 128-130).

Також, матеріали справи містять угоди та договори про надання правової допомоги позивачці: адвокатом Матвєєвою В.П. від 04 березня 2014 року (т.І а.с.73), адвокатським бюро «Балабан та партнери» від 24 березня 2014 року (т.І а.с.83, 88-91), додаткову угоду (т.ІІ а.с.114-118), виписку з договору про залучення адвоката (т.ІІ а.с.123), довіреність адвоката Матвєєвої В.П. та ордер адвоката Балабан І.А. (т.І а.с.84).

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 8 209 грн. 32 коп., суд першої інстанції дійшов до висновку, що загальна кількість часу по наданню правової допомоги, яка підлягає відшкодування за рахунок відповідача відповідно вимог Закону, становить 16 годин 51 хвилину, а тому стягненню підлягає сума в розмірі 8 209 грн. 32 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з вимогами частин 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правову допомогу.

Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Виходячи з наведеного, дослідивши надані письмові докази, суд першої інстанції вірно вирахував загальну кількість часу по наданню правової допомоги - 11 годин 46 хвилин, а тому правильно стягнув з відповідача на користь позивачки суму в розмірі 8 209 грн. 32 коп., в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги жодним чином не випливають на висновки суду першої інстанції, а тому відхиляються колегією суддів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року - залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

Я.В.Головачов