Провадження № 22-ц/780/50/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 4 11.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Іванової І.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, треті особи: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, зобов'язання скасувати його державну реєстрацію та витребування з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

у грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 03 березня 2005 року вона подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0762 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, належну Позивачу на праві приватної власності, що підтверджується копією договору дарування земельної ділянки, зареєстрованому в реєстрі за № 1055 та посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. від 03.03.2005 року.

У липні 2006 року ОСОБА_4 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Зважаючи на те, що договір дарування земельної ділянки від 03.03.2005 року суперечив вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема у момент його вчинення сторонами не було додержано вимог ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку та інших нормативних актів, оскільки при укладенні договору дарування не було розроблено проект землеустрою, а межі земельної ділянки не погоджувались з ОСОБА_2, остання звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2009 року в задоволенні позову ОСОБА_4 було відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено та визнано вищезазначений договір дарування недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю від 17.03.2005 року за кадастровим номером НОМЕР_1, що виданий на ім'я ОСОБА_4.

Вищезазначене рішення було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.07.2009 року.

В подальшому рішенням Києво-Святошинського районного Київської області від 03.06.2015 року було визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0762 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером НОМЕР_2, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Дане рішення набрало законної сили 02.07.2015 року.

18.08.2015 року представником Позивача до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Хотів.

31.08.2015 року державним реєстратором прав не нерухоме майно Хафусовою Владиславою В'ячеславівною було розглянуто вищевказану заяву та винесено рішення № 24033338, яким відмовлено у державній реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку, оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на заявлену до реєстрації земельну ділянку зареєстровано за іншою особою.

21.10.2015 року Позивач звернулась до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області з метою отримання інформації стосовно того, на кого зареєстрована спірна земельна ділянка, на що отримала інформаційну довідку № 46056531 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, відповідно до якої земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_3, площею 0,1216 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), дата реєстрації 09.06.2015 року, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_6, виданий 13.06.2015 року, видавник: Реєстраційна служба Києво-Святошинського району Київської області, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер: 22022830від 12.06.2015 року, форма власності приватна, власник ОСОБА_3 (син ОСОБА_4).

Позивач зазначила, що оскільки ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку 09.06.2015 року, тобто після визнання права власності на неї за ОСОБА_2, то Відповідач володіє спірною земельною ділянкою без належної правової підстави та незаконно, на думку Позивача, об'єднав власну земельну ділянку із спірною земельною ділянкою.

Позивач просила суд визнати недійсним свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_6 на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,1216 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка зареєстрована на ОСОБА_3; зобов'язати Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,1216 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка зареєстрована на ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 22022830; витребувати із незаконного володіння та користування ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,1216 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на користь ОСОБА_2.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.04.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не дав оцінки тій обставині, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло до відповідача ОСОБА_3 від ОСОБА_4 незаконно, оскільки договір дарування було скасовано, а право власності за рішенням суду визнано за ОСОБА_2 Крім того, суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні клопотання про витребування технічної документації на земельну ділянку, чим обмежив позивача у наданні доказів. Вважає також, що судом не враховано, що відповідач зареєстрував право власності на земельну ділянку без належної правової підстави, незаконно об'єднавши свою земельну ділянку із тою, яка була подарована позивачкою його матері.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 03 березня 2005 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0762 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала Позивачу на праві приватної власності, що підтверджується копією договору дарування земельної ділянки, зареєстрованому в реєстрі за № 1055 та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. від 03.03.2005 року.

У липні 2006 року ОСОБА_4 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

ОСОБА_2, в свою чергу звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи: управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_8, приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Федотова О.В., про визнання договору дарування земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2009 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою було відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_8, приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Федотова О.В., про визнання договору дарування земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним задоволено та визнано вищезазначений договір дарування недійсним та скасовано державний акт на право приватної власності на землю від 17.03.2005 року за кадастровим номером НОМЕР_1, що виданий на ім'я ОСОБА_4.

Вищезазначене рішення набрало законної сили 09.07.2009 року.

В подальшому ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_4, Управління Держзеагенства у Києво-Святошинському районі Київської області Київської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Розглянувши вищезазначений спір, рішенням Києво-Святошинського районного Київської області від 03.06.2015 року було визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0762 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером НОМЕР_2, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Однак, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 09.02.2016 року було скасовано вищезазначене рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2015 року, а провадження у справі було закрито.

Встановлено також, що на час звернення до суду із даним позовом відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3, яка утворилась в результаті об'єднання земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_4.

Так, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 15.05.2015 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори м. Києва Ричок Р.М. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.05.2015 року серія та номер НАН 434229 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 21331723 та внесено записи про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за ОСОБА_3.

Після чого, 09.06.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на новосформовану земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, яка утворилась в результаті об'єднання земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_4.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.06.2016 року № 22022997, у зв'язку з чим було видано свідоцтво про право власності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з того, що відповідач ОСОБА_3 отримав у власність спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке ніким не було оспорено та не визнавалось недійсним в судовому порядку. Крім того, відсутні передбачені законом підстави для застосування положень ст. 388 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом за захистом, ОСОБА_2 просила визнати недійсним Свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,1216 га кадастровий номер НОМЕР_5, яка зареєстрована на ОСОБА_3, скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем та витребувати цю земельну ділянку на користь позивача.

Надаючи оцінки доводам позивача та перевіряючи обставини справи, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач не довела факту порушення її прав на земельну ділянку в розмірі 0,1216, а також незаконності набуття її у власність відповідачем.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог чинного законодавства при ухваленні рішення, не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо незадоволення клопотання про витребування доказів, також не можуть бути прийняті апеляційними судом, оскільки висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: