Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої - судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря - Глущенко Я., В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить поділити спільне сумісне майно, виділивши їй у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, виділивши відповідачу автомобіль марки «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, 2011 року випуску.Свої вимоги мотивувала тим, що з 07.07.2000 року по 06.01.2015 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час шлюбу вони за спільні кошти придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, 2011 року випуску. Вона не має у власності нерухомого майна, яке їй необхідне для проживання з неповнолітніми дітьми, а у власності відповідача, окрім того, перебуває земельна ділянка та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 і він постійно володіє та користується зазначеним автомобілем. Компенсації вартості автомобіля не потребує та не просить, а поділ майна має здійснюватися в натурі.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач пояснила, що право власності на зазначене спільне майно зареєстроване за відповідачем. З 2002 року по 2005 рік вона перебувала в декретній відпустці та з вересня 2005 року вона є засновником та власником приватного підприємства, де й працює. Її дохід та дохід відповідача були однаковими, вони обоє отримували мінімальну заробітну плату.

У судовому засіданні відповідач позов визнав частково, не заперечував проти визнання за ним права власності на 1/2 частину автомобіля або отримання від позивача грошової компенсації вартості цієї частини автомобіля. В іншій частині відповідач та його представник позов не визнали, пояснивши, що спірна квартира не є спільною власністю подружжя, так як вона була придбана за кошти його матері, отримані нею від продажу іншої квартири, розташованої в м. Житомирі, по вул. Войкова. Продаж квартири та купівля спірної квартири були здійснені в один і той же день. Автомобіль є їхнім спільним майном.

Суд, заслухавши сторони та їхніх представників, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 07.07.2000 року ВДРАЦС реєстраційної служби Житомирського МУЮ у Житомирській області, який був розірваний рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06.01.2015 року (а.с. 17). Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 18).

Як убачається з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 11.05.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 555, витягу з Державного реєстру правочинів від 11.05.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Житомирське ОМБТІ» Житомирської ОДА від 15.06.2006 року, відповідач набув у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 25,49 кв. м, у тому числі жилою - 14,60 кв. м. Продаж квартири сторонами договору оцінено на суму 6334,00 грн. (а.с. 21, 22).

02.03.2012 року Житомирським ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області за відповідачем зареєстровано автомобіль марки «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, 2011 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на підставі договору № НЧ-133 купівлі-продажу автомобіля від 09.11.2011 року (а.с. 23, 33, 34). Ціна автомобіля на дату укладання договору становила 180000,00 грн., що в еквіваленті відповідала 22500,00 дол. США.

11.05.2006 року ОСОБА_5 (продавець) передала у власність ОСОБА_6 (покупець) двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, за яку продавець одержала від покупця 13285,00 грн., що убачається з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 11.05.2006 року, зареєстрованого за № 553 (а.с. 79).

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 надав показання про те, що він є батьком відповідача та бачив, що грошові кошти від продажу квартири АДРЕСА_2 його дружина ОСОБА_5 віддала відповідачу, але він не пам'ятає, чи ці саме кошти відповідач сплатив за купівлю квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз досліджених судом доказів вказує про те, що під час перебування сторонами у шлюбі відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, 2011 року випуску. Укладення одного й того ж дня - 11.05.2006 року договорів купівлі-продажу квартири не свідчить про те, що грошові кошти, отримані безпосередньо від продажу квартири АДРЕСА_2, були витрачені на купівлю відповідачем спірної квартири АДРЕСА_1. При цьому інших доказів на підтвердження позиції сторони відповідача до суду не надано. Таким чином, стороною відповідача не надано до суду достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ці речі придбані не за спільні кошти, а тому спірне майно є об'єктами спільної сумісної власності сторін як колишнього подружжя.

Вартість квартири АДРЕСА_3згідно наданого позивачем висновку оцінювача від 05.10.2016 року (а.с. 27-29) становить 298900,00 грн., а згідно звіту про оцінку майна від 16.02.2017 року, яку надав відповідач (а.с. 87-97), складає 460208,00 грн.

Згідно висновку оцінювача про вартість майна від 05.10.2016 року (а.с. 24-26) та відповідно до витягу з висновку станом на 25.04.2017 року (а.с. 118), які надано до суду стороною позивача, вартість автомобіля марки «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, 2011 року випуску становить 345310,00 грн. та 425200,00 грн. відповідно.

Судом роз'яснювалося сторонам право заявити клопотання про призначення судової експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна, а також роз'яснювалися наслідки не вчинення такої процесуальної дії, які на запитання суду, їм були зрозумілі. Втім такого клопотання ніхто із сторін у судовому засіданні не заявив, вважаючи, що такої необхідності не існує.

У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-2565цс16 у постанові від 18.01.2017 року, вказано про те, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне майно, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, і відсутність домовленості між ними та шлюбного договору щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього у разі поділу майна, відсутність доказів щодо неподільності квартири та доказів її дійсної вартості, дійсної вартості автомобіля, так як у справі містяться різні висновки спеціалістів щодо вартості майна, а також за відсутності умов, передбачених ч. ч. 4 та 5 ст. 71 СК України, суд вважає неможливим реальний поділ цього майна та здійснює його поділ, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на нього по 1/2 його частині.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 60, 61, 69-71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожнимпо 1/2 частині квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частині автомобіля марки NISSAN Juke, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, 2011 року випуску.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М.Семенцова