Справа № 351/598/15-ц
Номер провадження №2/351/9/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

секретар Маланчук С.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будівельні матеріали використані в процесі будівництва добудови до квартири., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власностіі на будівельні матеріали використані в процесі будівництва добудови до квартири.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.05.1994 р., який 14.12.2011 р. було розірвано. В шлюбі 09.07.1996 р. сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 96,2 кв.м., житловою-47,1 кв.м. Будучи співвласниками квартири АДРЕСА_2 сторони вирішили здійснити добудову до належної квартири для збільшення корисної площі, оскільки від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 25.04.2002 р. виконавчим комітетом Снятинеької міської ради винесено рішення №14, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення в архітектурно-планувальному бюро районної архітектури матеріалів попереднього погодження капітального ремонту з добудовою до квартири АДРЕСА_1. 30.07.2002 р. виконавчим комітетом Снятинської міської ради винесено рішення №70 ОСОБА_2 надано дозвіл на здійснення добудови до квартири АДРЕСА_3 спальні та кухні. Після отримання попередніх дозвільних документів було розпочато будівництво добудови до квартири АДРЕСА_2.

Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати з позивачкою. Згідно Рішення Снятинського районного суду від 12.08.2014 р. за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Відповідач протягом останньою часу не бажає завершити добудову до квартири та здати її в експлуатацію, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з даними позовними вимогами для можливості в подальшому зі своєї сторони здійснити відповідну добудову та здати її в експлуатацію з отриманням правовстановлюючого документа на відповідну частку в квартирі.

На підставі наведеного позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі добудови (кімнати та кухні) до квартири АДРЕСА_4, також позивачка просить стягнути із відповідача у її користь судові витрати.

Позивачка подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задоволити, справу просила розглядати у її відсутності.

Відповідач подав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав частково, вказав, що згідний на визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі добудови (кімнати та кухні) до квартири АДРЕСА_4, та зазначив, що згідний відшкодувати позивачці 1/2 витрат на проведення експертизи, справу просив розглядати у його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, врахувавши висновок судової будівельно-технічної експертизи №457 приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що із 21.05.1994 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є двоє дітей, 14.12.2011 р. шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено проживати із матірю, якій було відновлено дошлюбне прізвище «Риндич».

09.02.1996 р. на підставі договору купівлі-продажу на ім`я відповідача придбано квартиру АДРЕСА_2.

25.04.2002 р. виконавчим комітетом Снятинської міської ради винесено рішення №14, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення в архітектурно-планувальному бюро районної архітектури матеріалів попереднього погодження капітального ремонту з добудовою до квартири АДРЕСА_1.

30.07.2002 р. виконавчим комітетом Снятинської міської ради винесено рішення №70, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на здійснення добудови до квартири АДРЕСА_3 спальні та кухні.

Після отримання попередніх дозвільних документів сторонами було розпочато будівництво добудови до квартири АДРЕСА_2.

Після розірвання шлюбу між сторонами, згідно Рішення Снятинського районного суду від 12.08.2014 р. за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №457, встановлено, що Вартість робіт по спорудженню приміщень, що були добудовані до квартири АДРЕСА_5, з урахуванням опосередкованої вартості матеріалів, виробів та конструктивних елементів, станом на дату проведення експертизи становить - 142101,77 грн. (сто сорок дві тисячі числі прямі витрати - 127873,96 грн. та загальновиробничі витрати 14227,81 грн., вартість використаних матеріалів виробів та конструкцій, що враховані у вартості прямих витрат 99366,67 грн.

Відповдіно до п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно із ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя згідно із ч.1 ст.61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У ст.62 СК України зазначено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. А також, якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України, зокрема із ч.3 ст.331 ЦК України вбачається, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У ст.70 СК України зазначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Та відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже на підставі викладеного, суд вважає, що будівельні матеріали, придбані подружжям за час перебування у шлюбі є обєктом права спільної суміжної власності подружжя, частки яких у чоловіка та дружини є рівними, а тому суд приходить до висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі добудови (кімнати та кухні) до квартири АДРЕСА_4, вартість яких відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №457 становить 142101,77 грн. / 2 = 71050,88 грн.

Відповідно до ч.2 ст.86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Якщо клопотання про проведення експертизи заявлено обома сторонами, витрати на її оплату несуть обидві сторони порівну. Тому суд, врахувавши, що відповідач, надавши згоду на відшкодування 1/2 витрат на проведення судової експертизи, вважає, що клопотання про проведення експертизи, заявлене позивачкою та визнане відповідачем, а отже вважається таким, що заявлене обома сторонами, а тому витрати на її оплату несуть обидві сторони. Таким чином із відповідача слід стягнути у користь позивачки 1/2 витрат на проведення судової експертизи, що відповідно до рахунку №23 від 16.02.2016 р. СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» за проведення експертизи становить 3374,00 грн. / 2 = 1687,00 грн.

Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що згідно Закону України «Про судовий збір» станом на 01.12.2015р. ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3654 грн.), розмір судового збору становить 710,51 грн. (1 відсоток від 71050,88 грн.).

Тому, врахувавши, що позов в основній вимозі, а саме визнання права власності на 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі добудови (кімнати та кухні) до квартири задоволено повністю, а до часткового задоволення підлягає лише відшкодування витрат на проведення експертизи, які є видом судових витрат та не входять до ціни позову, суд вважає, що до стягнення із відповідача у користь держави підлягає сума судового збору у розмірі 710,50 грн. 243,60 грн. сплачених позивачкою при подачі позову = 466,91 грн., та до стягнення із відповідача у користь позивачки підлягає сума сплаченого нею при подачі позову судового збору у розмірі 243,60 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 60-63, 68-71 СК України, ст.331 ЦК України, ст.ст. 61, 86, 88, 197, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі добудови (кімнати та кухні) до квартири АДРЕСА_4, вартістю 71050,88 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 1687,00 грн. витрат на проведення експертизи та 243,60 грн. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 466,91 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Сегін І.Р.