Справа №265/5461/16-ц
Провадження №2/265/141/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарях - Азаровій А. О., Байрачній І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку спілкування з дитиною, треті особи: Служба у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та встановлення способу такого спілкування, посилаючись на те, що у 2013 році її син, ОСОБА_3, одружився із відповідачкою, у яких від шлюбу народився 12 лютого 2015 року син, ОСОБА_4, онук позивачки. Зараз ОСОБА_3 не мешкає разом із ОСОБА_2 Натомість відповідачка чинить позивачці перешкоди у спілкуванні із онуком, який мешкає разом із ОСОБА_2, безпідставно не надаючи змоги бачити ОСОБА_4, починаючи з грудня 2015 року. Так відповідачка не відповідає на телефонні дзвінки, не відчиняє двері свого житла. При цьому позивачка сумує без можливості бачити свого онука, який також не отримує турботу від своєї бабусі. Зазначала, що вона характеризується позитивно, має своє житло та багато вільного часу для проводження із онуком. Перелічене свідчить про необхідність звернення до суду для вирішення наявного спору, бо добровільно відповідачка не бажає надавати онука позивачці, як бабусі ОСОБА_4. Таким чином просила суд зобовязати ОСОБА_2 не перешкоджати у її спілкуванні із онуком, ОСОБА_4, 12 лютого 2015 р. н. Також просила суд визначити такий порядок спілкування позивачки із онуком, ОСОБА_4: до досягнення онуком трьох років - кожну суботу тижня з 10-00 год. до 12-00 год. за участі відповідачки, а після досягнення ОСОБА_4 трьох років - кожну суботу та неділю тижня з 10-00 год. до 12-00 год. без присутності матері та без обмеження місця зустрічей.

Позивачка, ОСОБА_1, у судовому засіданні, наполягаючи на задоволенні заявлених нею вимог, зазначала, що вона з самого одруження її сина, ОСОБА_3, із відповідачкою надавала допомогу родині сина, відносини були із ОСОБА_2 у неї нормальними, вона допомагала як матеріально, так й по господарству. Однак в подальшому відносини із відповідачкою погіршились. Так після народження ОСОБА_4 відповідачка безпідставно почала не давати їй бачитись із онуком, не давала змогу приходити до неї та онука. При цьому ОСОБА_2 казала, що позивачка не є членом родини відповідачки, тому не має права бачились із ОСОБА_4. Також відповідачка заборонила навіть дзвонити. Коли онуку виповнилось 1 рік, то вона взагалі майже не бачила онука. Лише за допомогою її сина, вона потайки від ОСОБА_2 на вулиці мала таку змогу. Через негаразди у подружньому житті ОСОБА_3 з літа 2016 року почав мешкати із нею, окремо від відповідачки та онука. З цього часу вона вже півроку позбавлена можливості бачити ОСОБА_4. При цьому вона не працює офіційно, має фінансовий достаток, свою квартиру та бажання опікуватися онуком. На підставі переліченого просила суд надати їй змогу спілкуватись із своїм єдиним онуком, ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник позивачки, яка діє на підставі договору, ОСОБА_5, підтримуючи заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, вказувала, що позивачка дуже турбувалась про свого єдиного онука, провідуючи його. Однак з грудня 2015 року відповідачка чомусь перестала надавати змогу позивачці бачитись із своїм онуком. Не приймає також ОСОБА_2 й жодної допомоги від позивачки. Таким чином з цього часу ОСОБА_1 має змогу бачити малолітнього ОСОБА_4 лише на вулиці, потайки від матері дитини, коли із своїм сином спілкується ОСОБА_3, син позивачки. Зазначала, що з літа 2016 року син ОСОБА_1 почав мешкати разом із нею через розлад шлюбних відносин із ОСОБА_2 У теперішній час онук, ОСОБА_4, перебуває на піклуванні у дідуся, батька відповідачки, бо остання вагітна та не може увесь час бути із малолітнім ОСОБА_4. В свою чергу позивачка має змогу піклуватися про онука, бо фактично не працює, має багато вільного часу та у неї у власності мається квартира. При цьому остання фінансово забезпечена, тому має змогу надавати онуку усе необхідне. Оскільки у теперішній час ОСОБА_3 перебуває за межами міста, то позивачка взагалі позбавлена можливості бачитись із онуком. Оскільки відповідачка не бажає добровільно вирішувати спір, то просила суд задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_2 в суді, не визнаючи позов ОСОБА_1, вказувала, що вона прожила із ОСОБА_3, сином позивачки, шість років, чотири з яких у шлюбі. Додавала, що у неї жодних конфліктів із чоловіком не було та не має. Натомість ОСОБА_3 постійно їй скаржився на свою матір, позивачку, яка не належним чином його доглядала та виховувала, тому у нього погані відносини із матірю, на яку він ображається. Додавала, що після одруження стосунки ОСОБА_3 із ОСОБА_1 не поліпшились, тому він сам не бажає, щоб його син, ОСОБА_4, спілкувався багато часу із бабусею, ОСОБА_1 Зазначала, що у неї із позивачкою були з самого початку знайомства нейтральні стосунки. Однак у подальшому вони погіршились через конфлікт між родинами, бо позивачка не приймала її як дружину, ОСОБА_3 Натомість бачитись із онуком їй ніхто не забороняв ніколи. Позивачка ж сама не виявляла необхідної уваги та бажання бачитись з ОСОБА_4. Не заперечувала, що її не влаштовувало, коли ОСОБА_1 приїздила без дзвінка до неї додому, що побачити онука. Підтвердила, що після конфлікту із позивачкою, який стався у неї в жовтні 2015 року, вона взагалі не бажає бачитись із ОСОБА_1, тому проти того, щоб її син без визначення часу спілкувався із позивачкою. Однак бачитись із онуком вона не забороняла нікому. Додавала також, що їй відомо про зустрічі позивачки із онуком, коли із ОСОБА_4 на вулиці прогулювався її чоловік, ОСОБА_3 Тепер дитина, починаючи з вересня 2016 року, відвідує дитячий садочок, доглядом за яким їй також допомагають тітка та її батько. Також вона із ОСОБА_3 чекають на народження другої спільної дитини. У теперішній час вона самостійно займається вихованням ОСОБА_4, тому вона як ніхто знає, як сину буде краще. Вважала, що бачитись з ОСОБА_4 один раз на місяць буде достатнім для його бабусі. Додавала, що усі вихідні дні не можна надавати бабусі для спілкування з онуком, бо в інші дні ОСОБА_4 відвідує садок. Просила відмови у позові.

Відповідно до письмових заперечень ОСОБА_2 вбачається, що вона, не визнаючи предявлені до неї вимоги щодо обмеження бабусі у спілкуванні з онуком вказувала, що між ОСОБА_1 та її сином, ОСОБА_3 останні роки склались неприязні стосунки, бо позивачка не підтримує свого сина, а також не цікавиться життям свого онука, сина ОСОБА_3 Натомість вона не чинить перешкоди позивачці у спілкуванні із онуком, бо жодним чином не обмежує ОСОБА_1 у цьому. Також вказувала, що ОСОБА_4 є немовлям, якому лише 1 рік, тому він потребує постійної материнської турботи, а бабусю він не сприймає через свій вік та відсутність спілкування із нею. На підставі цього зазначала, що ані вона, ані ОСОБА_3, як батьки малолітнього ОСОБА_4, не впевнені у доцільності спілкування позивачки із онуком, бо повинні в першу чергу слідувати за дотриманням інтересів свого сина. Таким чином вважала, що можливо встановити такий порядок спілкування позивачки із онуком, ОСОБА_4: 1 раз у місяць протягом 2-х годин у суботу або неділю за попереднім узгодженням із ОСОБА_2 та у її присутності.

Представник відповідачки, яка діє на підставі договору, ОСОБА_6, в судовому засіданні частково не визнаючи вимоги ОСОБА_1, вказувала, що ОСОБА_2 не проти того, щоб бабуся малолітнього ОСОБА_4 спілкувалась із ним, однак не у такому розмірі, як в своїх вимогах просить суд позивачка, оскільки хлопчик є немовлям, постійно привязаний до матері, потребує її турботи. При цьому бабусю ОСОБА_4 майже не бачив, тому не звик до неї. Крім того спілкування із ОСОБА_4 позивачки у присутності ОСОБА_2, який треба зараз народжувати іншу дитину, через негативні стосунки між сторонами може погано відобразиться на самопочутті відповідачки та не добре буде сприйнято самим ОСОБА_4. Тому на підставі інтересів дитини, відсутності стабільного спілкування бабусі із дитиною, необхідно визначити мінімальну кількість годин для побачень позивачки із онуком, ОСОБА_4, погоджуючись із запропонованим ОСОБА_2 у запереченнях порядком спілкування.

Третя особа, ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням вирішити спір у його відсутність за присутності його представника, адвоката ОСОБА_7 При цьому просив задовольнити заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги. На підставі письмових пояснень ОСОБА_3 останній також вказував, що позивачка бажає спілкуватися із онуком, приділяти йому якомога більше часу. Підтверджував, що протягом 2016 року ОСОБА_2 обмежила спілкування ОСОБА_1 із його сином, ОСОБА_4. У теперішній час він дійсно мешкає окремо від відповідачки протягом останніх шести місяців. Зазначав також, що він зі свого боку ніколи не перешкоджав позивачці у спілкуванні із онуком.

Представник ОСОБА_3, яка діє на підставі договору, ОСОБА_7, в судовому засіданні повністю підтримала позицію позивачки та думку ОСОБА_3, тому просила суд задовольнити позовні вимоги.

Представник Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_8, у судовому засіданні підтвердила висновок органу опіки та піклування щодо визначення порядку спілкування позивачки із її малолітнім онуком, ОСОБА_4.

Вислухавши пояснення учасників процесу, які зявились, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування.

За ст. 257 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

На підставі ч. 2 ст. 258 СК баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до суду без спеціальних на те повноважень.

Згідно із ст. 150 СК батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

На підставі ст. 263 СК спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом згідно із ст. 159 СК.

За ст. 159 СК, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

На підставі ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд встановив, що згідно із свідоцтвом про народження, виданим 7 листопада 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 183 від 3 березня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_4 народився 12 лютого 2015 року, батьками якого вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 9).

Факт того, що ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження 11 вересня 1987 року ОСОБА_3, актовий запис № 1969 від 16 жовтня 1987 року, матірю якого є позивачка, а також свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 346 від 21 жовтня 2005 року, внаслідок чого позивачці було змінено прізвище з «Ускова» на «Громозда» (а. с. 8, 16).

Позитивна характеристика позивачки, ОСОБА_1, за місцем мешкання підтверджується характеристикою ОСББ «Нахімова-90» за свідченнями сусідів (а. с. 88).

Відсутність перебування позивачки на обліку в міській психіатричній лікарні м. Маріуполя, а також міському наркологічному диспансері підтверджується довідками вказаних медичних закладів від 7 вересня 2016 року (а. с. 13, 14).

Належність на праві власності ОСОБА_1 двокімнатної АДРЕСА_1, де позивачка зареєстрована, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 8 серпня 2005 року, посвідченим нотаріально, реєстр № 1-900 (а. с. 87).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_9, вказувала, що вона добре знайома із позивачкою, яку знає декілька років, яку характеризує з позитивного боку. Сина позивачки, ОСОБА_3, вона знає з літа 2016 року. З слів ОСОБА_1 їй відомо, що у позивачки конфлікт із відповідачкою через те, що ОСОБА_2 не дає змогу бачитись із онуком, ОСОБА_4. Натомість позивачка має можливість та бажання проводити якомога більше часу із своїм онуком. Додавала, що ОСОБА_3 мешкає з літа 2016 року із позивачкою. При цьому з відповідачкою вона не знайома.

Свідок ОСОБА_10 в суді пояснила, що вона декілька років знає ОСОБА_1, яку характеризує позитивно. Зі слів позивачки їй відомо, що ОСОБА_1 відповідачка не надає змогу бачитись із єдиним онуком через конфлікт інтересів. Також зі слів ОСОБА_3, сина позивачки, їй відомо, що ОСОБА_2 забороняє бачитись як позивачці, так йому із ОСОБА_4. При цьому ОСОБА_3 не перешкоджає бачитись із онуком позивачці. Зазначала, що ОСОБА_2 вона не знає.

Свідок ОСОБА_11 в суді зазначала, що ОСОБА_3 їй приходиться племінником, а його син, ОСОБА_4, приходиться їй хресником. При цьому вона добре знайома з позивачкою та знає ОСОБА_2 Вказувала, що після хрещення вона лише пару разів бачилась із ОСОБА_4. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що ОСОБА_2 не дає змогу бачитись позивачці із онуком. Хоча ОСОБА_1 дуже бажає бачитись із онуком, опікуватись ним, маючи таку змогу. Однак причина відмови відповідачки надавати онука бабусі їй невідома. Вона також знає зі слів ОСОБА_3, що ОСОБА_2 декілька разів забороняла бачитись із малолітнім ОСОБА_4 як позивачки, так й ОСОБА_3 Вказувала, що відносини у ОСОБА_3 із своєю дружиною погіршились. Додавала, що з 12 вересня 2016 року ОСОБА_3 перебуває за межами країни. З того часу вона не спілкувалась із відповідачкою.

З висновку органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 20 січня 2017 року вбачається, що згідно із актом обстеження житлово-побутових умов проживання, складеним службою у справах дітей Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради 12 грудня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_2, де також мешкає ОСОБА_12. Квартира складається з двох кімнат, де маються гарні умови для проживання та необхідні речі.

Також з такого висновку органу опіки та піклування вбачається, що за повідомленнями районного центру соціальних служб для дітей сімей та молоді від 5 грудня 2016 року ОСОБА_2 мешкає у двокімнатній орендованій квартирі, де санітарно-побутові умови є задовільними. З матірю малолітньої дитини була проведена бесіда та встановлено, що відповідачка не проти спілкування бабусі з онуком, але щоб зустрічі відбувались у присутності матері, на її території та не частіше одного разу на місяць.

При цьому на підставі довідки з Пологового будинку № 2 міста Маріуполя та виписок з медичної карти вбачається, що ОСОБА_2, яка зараз на 36 тижні вагітності, перебувала на стаціонарному лікуванні у жіночій консультації Пологового будинку № 2 через ускладнення протікання вагітності з 29 серпня 2016 року по 9 вересня 2016 року та з 17 листопада 2016 року по 1 грудня 2016 року.

За висновком органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 20 січня 2017 року вбачається, що орган опіки та піклування клопотав перед судом про встановлення порядку та способу участі у вихованні онука ОСОБА_1 за наступним графіком: кожну суботу з 10-00 до 12-00 годин у присутності матері, а після досягнення дитиною трирічного віку: кожну суботу та неділю тижня з 10-00 до 12-00 без присутності матері.

Таким чином суд не погоджується із позицією відповідачки, що бачитись із онуком для ОСОБА_1 буде достатньо лише один раз на місяць, враховуючи наведене обгрунтування та висновки компетентного органу опіки та піклування.

На підставі пояснень допитаних в суді свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, враховуючи підтримку позовних вимог ОСОБА_1 з боку батька дитини, ОСОБА_3, суд вважає, що вимоги позивачки щодо усунення їй перешкод у спілкуванні із онуком, ОСОБА_4, з боку відповідачки, ОСОБА_2, зважаючи також на те, що позивачка фактично з осені 2016 року позбавлена можливості бачитись із ОСОБА_4, 2015 р. н., підлягають задоволенню.

Суд розглядом справи дійшов висновку, що позивачка, як бабуся малолітнього ОСОБА_4, прагне до спілкування із онуком, до участі у його вихованні та проводження з ним часу, тому з метою унеможливлення порушення прав бабусі дитини на реалізацію її прав по спілкуванню із ОСОБА_4, вважає можливим встановити порядок спілкування ОСОБА_1 із її онуком.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі позивача у вихованні малолітньої дитини суд враховує малолітній вік ОСОБА_4, 12 лютого 2015 р. н., прихильність дитини до своєї матері, ступінь спорідненості позивачки як з онуком, ОСОБА_4, так й з відповідачкою, з якою дитина постійно мешкає, зважаючи також на особливий режим харчування та відпочинку хлопчика через його малий вік.

Також судом враховуються позитивні характеристики ОСОБА_1, відсутність у неї шкідливих звичок, наявність власного житлового приміщення та необхідного вільного часу.

Таким чином суд з урахуванням наведеного погоджується із тим, що існує необхідність до досягнення дитиною трирічного віку спілкування бабусі із малолітнім ОСОБА_4 проводити виключно у присутності його матері.

Суд натоміть зазначає, що при досягненні ОСОБА_4 трирічного віку, зважаючи на рівень самостійності та зрілості дитини, можна не обмежувати спілкування із ним позивачку присутністю відповідачки або обмежувати місце зустрічі ОСОБА_1 із своїм онуком.

Натомість суд вважає, що вимоги позивачки, які були підтримані у висновку органу опіки та піклування про надання можливості ОСОБА_1 бачитись із ОСОБА_4 щотижня у суботу та неділю загалом 4 години, порушуватимуть права як ОСОБА_2, так й малолітнього ОСОБА_4, оскільки дитина відвідує дитячий садок та має лише два вільні від його відвідування дні на тиждень, які із ним мають першочергове право проводити батьки ОСОБА_13. Тому суд вважає за необхідне надати можливість ОСОБА_1 бачитись із онуком після досягнення ним трьох років не 4, а 3 години на тиждень, а також не у суботу та неділю, а лише в один із вихідних днів, що на думку суду буде виправданим.

Також суд вважає за необхідне при визначенні порядку спілкування бабусі з онуком враховувати стан здоровя малолітнього ОСОБА_4 у визначені судом часи зустрічей позивачки із ним.

Крім цього, враховуючи що сторони мають право самостійно визначати місце зустрічей ОСОБА_1 із онуком, то не можна їх обмежувати у цьому, однак в разі відсутності обопільної згоди, зважаючи на конфліктність стосунків сторін, то доцільним буде в такому випадку визначити місце для зустрічей позивачки із малолітнім ОСОБА_4 до досягнення ним трьох років саме місце мешкання дитини, а після цього суд вважає можливим не обмежувати місце зустрічі бабусі із онуком.

З урахуванням переліченого суд вважає можливим визначити порядок спілкування ОСОБА_1 із малолітнім ОСОБА_4, враховуючи висновок органу опіки та піклування, встановлені обставини справи та наведені судом мотиви, шляхом надання можливості позивачці спілкуватися із онуком до досягнення ним трирічного віку: щосуботи з 10-00 год. до 12-00 год., враховуючи стан здоровя дитини, у присутності ОСОБА_2 на узгодженій між сторонами території, а в разі відсутності такої згоди, то за місцем мешкання ОСОБА_4; а вже після досягнення дитиною трирічного віку: щотижня у суботу або у неділю з 10-00 год. до 13-00 год., враховуючи стан здоровя дитини, без присутності ОСОБА_2 та без обмеження місця зустрічі.

На підставі наведеного суд вважає необхідним для виконання рішення суду зобовязати відповідачку надавати позивачці ОСОБА_4 у визначений судом час для спілкування.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку спілкування з дитиною, треті особи: Служба у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, ОСОБА_3, задовольнити частково.

Визначити наступний порядок спілкування ОСОБА_1 із онуком, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1:

до досягнення дитиною трирічного віку - щосуботи з 10-00 год. до 12-00 год., враховуючи стан здоровя дитини, у присутності ОСОБА_2, а також на узгодженій між сторонами території, а в разі відсутності такої згоди за місцем мешкання ОСОБА_4;

після досягнення дитиною трирічного віку щотижня у суботу або у неділю з 10-00 год. до 13-00 год., враховуючи стан здоровя дитини, без присутності ОСОБА_2 та без обмеження місця зустрічі.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні із онуком, зобовязавши ОСОБА_2 надавати їй ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у встановлений судом час.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя