АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №639/3577/15-ц Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/790/437/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.17 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Малінська С.М.,

суддів колегії : Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення виконкому Жовтневої районної ради, свідоцтва про право власності на житло та скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідачів, у якому просить визнати недійсним рішення виконкому Жовтневої районної ради від 06.11.2007 року, № 76-9, яким ОСОБА_5 були виділені на сім'ю 2 особи, в якості підсобних, з правом приватизації, приміщення суміжної квартири №2, яка складалась з кімнати площею 15,5 кв.м, кухні - 12,27 кв.м, веранди - 8,2 кв.м; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний номер 6-08-294371П1 від 17.06.2008 року, видане ОСОБА_5, ОСОБА_6 про приватизацію квартири АДРЕСА_1, площею 85,1 кв.м; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 на приміщення квартири АДРЕСА_1, площею 85,1 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що по АДРЕСА_8 розташований багатоквартирний будинок №11, який на теперішній час складається з трьох квартир № № 1,3,4. Рішенням від 01.11.1988 року № 179-49 виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області будинок №11 по АДРЕСА_8 визнаний ветхим з процентом фізичного зносу 65,5%. На підставі договору дарування позивач є власником однокімнатної квартири №3 в даному будинку, загальною площею 38,2 кв.м. Квартира обладнана пічним опаленням. Власником квартири №1 даного будинку є відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 Дана квартира була також однокімнатною, однак її площа була збільшена та вона стала двокімнатною на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради від 06.11.2007 року № 76-9, яким ОСОБА_5 були виділені на сім'ю 2 особи, в якості підсобних, з правом приватизації, приміщення суміжної квартири № 2.

Позивач вважає, що відповідачі незаконно отримали право на розширення житлової площі, оскільки незаконно були поставлені на квартирний облік і незаконно отримали в якості розширення приміщення квартири № 2. На думку позивача, відповідно до вимог чинного житлового законодавства не передбачено надання громадянам житлових приміщень для використання їх в якості підсобних, що додатково свідчить про незаконність покращення житлових умов ОСОБА_5 за рахунок квартири № 2.

За таких обставин, ОСОБА_4 вважає незаконним рішення виконкому Жовтневої райради від 06.11.2007 року №76-9 про виділення ОСОБА_5 на сім*ю 2 особи, в якості підсобних, з правом приватизації, приміщення суміжної квартири №2 та просить його скасувати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_4 до Харківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення виконкому Жовтневої районної ради, свідоцтва про право власності на житло та скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, представником позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким визнати недійсним рішення Виконкому Жовтневої районної ради, свідоцтво про право власності на житло, скасувати державну реєстрацію права власності на приміщення квартири АДРЕСА_2 площею 85,1 кв. м.; стягнути з відповідача судові витрати.

Апелянт вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на ч. 1 ст. 39, ст. 42, ст. 50, ст. 51 Житлового кодексу УРСР, вважає, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 незаконно отримали право на розширення житлової площі, так як ОСОБА_5 незаконно був поставлений на облік без додержання процедури взяття на облік і незаконно отримав у якості розширення приміщення квартири № 2, яка була розташована за адресою: АДРЕСА_8 так як покращення житлових умов за рахунок аварійних приміщень заборонено.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, на підставі договору дарування квартири від 10.10.2013 року, ОСОБА_4 на праві власності належить квартира № 3, що розташована за адресою: АДРЕСА_8. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. (т.1 а.с.6-8).

Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради від 01.11.1988 року № 179-49 було визнано будинок № 11, літ. «А» по АДРЕСА_8 ветхім, знос становить 65,5%. ( т.1 а.с. 15).

Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради від 06.11.2007р. №76-9 було надано гр. ОСОБА_5 на сім'ю у дві особи вільну суміжну квартиру №2 (кімната площею 15,5 кв.м., кухня - 12,27 кв.м., веранда - 8,2 кв.м.) у будинку АДРЕСА_8 під підсобне приміщення з правом приватизації. ( т.1 а.с. 9).

13.06.2008 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на квартиру № 1 в житловому будинку № 11 по АДРЕСА_8, відповідно до якого зазначена квартира складається з однієї житлової кімнати площею 20,1 кв.м., кухні 9,3 кв.м., сіни -14,4 кв.м., вбудованої шафи 5,3 кв.м., та підсобних приміщень №6-8 загальною площею 36,0 кв.м. ( т.1 а.с. 12-14).

17.06.2008 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради згідно з розпорядженням від 17.06.2008р. № 3378П було видане свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний номер 6-08-294371П, відповідно до якого гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійсно мають на праві спільної власності квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 по 1/2 частині кожен. Загальна площа квартири становить 85,1 кв.м. ( т.1 а.с. 10-11)

Відповідно до ст. 54 Житлового кодексу України, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення.

Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для наданняодній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного майна», приватизація державного майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Стаття 5 зазначеного Закону зазначає, що до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації належить, у тому числі, окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких це майно розташовано.

Представник позивача в судовому засіданні першої інстанції зазначив про те, що рішення виконкому від 06.11.2007 року про виділення ОСОБА_5 приміщення квартири АДРЕСА_8 є незаконним, оскільки відповідач незаконно був поставлений на квартирний облік, а тому незаконно отримав в якості розширення дане приміщення квартири. Також вказав, що дане приміщення є ветхим, а тому не може бути надано для покращення житлових умов. З цих підстав він просив суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради від 06.11.2007р. №76-9 та свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний номер 6-08-294371П від 17.06.2008 року.

Суд першої інстанції не погодився з такою позицією представника позивача, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.02.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_5 перебував на квартирному обліку, та потребував поліпшення житлових умов, також суд врахував той факт, що будинок ветхий і повторному заселенню не підлягав і прийшов до висновку про правомірність надання гр. ОСОБА_5 у найм вільної суміжної квартири №2 по АДРЕСА_8 під підсобне приміщення з правом приватизації.

Крім того, даним рішенням було встановлено, що будь-яких обмежень щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 станом на 17.06.2008р. встановлено не було, тому суд прийшов до висновку про правомірність передачі гр. ОСОБА_5, ОСОБА_6 у власність зазначеної квартири.

Вищезазначеним рішенням суд відмовив у задоволені позову ОСОБА_4 в частині визнання незаконним та скасуванні рішення виконавчого комітету № 76-9 від 06.11.2007 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло №6-8-94371П1 від 17 червня 2008 року. ( т.1 а.с. 133-136; 137-140).

Обставини, на які посилається позивач ОСОБА_4 встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому не потребують доказуванню при розгляді даної справи, відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_4 в даній частині, суд також виходив з того, що остання всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надала суду доказів стосовно того, що колишня квартира АДРЕСА_4 на день приватизації, тобто станом на 17.06.2008 року, перебувала в аварійному стані.

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Судом було також встановлено, що позивач ніколи не була власником приміщень колишньої квартири АДРЕСА_5, а тому суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Харкові ради № 76-9 від 06.11.2007 року не порушує право власності ОСОБА_4, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивач просив суд скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 на приміщення АДРЕСА_6, площею 85,1 кв.м.

Як було встановлено судом раніше, на підставі свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний номер 6-08-294371П від 17.06.2008 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить кожному по 1/2 частині квартири .№1 буд. №11 по АДРЕСА_8, площею 85,1 кв.м.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на законних підставах набули у власність вищезазначене житлове приміщення, а тому підстави для скасування державної реєстрації у суду відсутні.

Крім того, відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_4 в повному обсязі, суд виходив з положень ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як було зазначено у рішенні суду, право власності на квартиру АДРЕСА_7 позивач ОСОБА_4 отримала 10.10.2013 року на підставі договору дарування квартири.

Власником приміщень колишньої квартири №2 вищевказаного будинку, ОСОБА_4 ніколи не була, тому суд вважає, що позивач ОСОБА_4 не довела, що діями відповідачів та оспорюваними нею рішеннями органу місцевого самоврядування та органу приватизації порушені, невизнані або оспорені її законні права, свободи чи інтереси.

Даючи оцінку вищезазначеному, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволені позову ОСОБА_4 у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.02.2014 року по справі № 2-2208/11 встановлено, що оскільки ОСОБА_5 перебував на квартирному обліку та потребував поліпшення житлових умов, а також враховуючи той факт, що будинок ветхий і повторному заселенню не підлягав, суд дійшов висновку про правомірність надання ОСОБА_5 у найм вільної суміжної квартри АДРЕСА_8 в м.Харкові під підсобне приміщення з правом приватизації. Оскільки будь-яких обмежень щодо приватизації квартири АДРЕСА_8 станом на 17.06.2008 року встановлено не було , суд прийшов до висновку пр. оправомірність передачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у власність зазначеної квартири та відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло № 6-8-94371П1 від 17 червня 2008 року, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради.

Апеляційний суд Харківської області в ухвалі від 26.06.2014 року по справі № 2-2208/11 з висновками суду першої інстанції погодився та встановив, що матеріали справи не містять доказів того, що на час вирішення питання про передачу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 колишньої квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_7 та ОСОБА_4 мали право власності, право користування або ж фактично користувалися спірними приміщеннями чи існували законні підстави для отримання цих приміщень.

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на квартирному обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов не перебували, до органів місцевого самоврядування з приводу надання їм у користування спірних приміщень не звертались.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.02.2014 року по справі № 2-2208/11 стосовно визнання недійсним рішення виконкому Жовтневої районної ради, свідоцтва про право власності на житло та скасування державної реєстрації права власності, не потребують доказуванню.

За таких обставин, колегія суддів проходить до висновку, що рішення суду є законним і обгрунтованим, підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти діб з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді :