РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

за участю секретаря Столярчук Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 20 листопада 1999 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований Володимир-Волинським відділом державної реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 315, та відповідно було видано свідоцтво про шлюб серії І-ЕГ № 031060. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити шлюбне прізвище ОСОБА_2.

Від спільного подружнього життя у них 25.01.2001 року народився син ОСОБА_3 .

Через несумісність характерів, спільне подружнє життя з відповідачем для неї стало нестерпимим. Відсутність почуттів одне до одного та відсутність спільних життєвих інтересів призводять до постійної напруженості в сім?ї. З листопада 2016 року позивач разом із відповідачем спільно не проживають та фактично не підтримують шлюбних відносин. Відповідач має іншу жінку , з якою має спільну дитину .За таких обставин подальше перебування у шлюбі з відповідачем суперечить життєвим інтересам та подальшому особистому життю позивача, а тому вона не має бажання перебувати із ним у шлюбі. Майнового та інших видів спору у них немає.

У судове засідання як позивач ОСОБА_1, так і відповідач ОСОБА_2 не зявились, однак окремо подали до суду письмові заяви, згідно яких позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задовольнити повністю та слухати справу у їх відсутність.

Дослідивши зібрані матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 листопада 1999 року Володимир-Волинським відділом державної реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 315. Дана обставина стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕГ № 031060.

Від спільного подружнього життя у них 25.01.2001 року народився син ОСОБА_3 .

Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

При цьому, відповідно до ч.ч.3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Згідно до вимог ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи та судового розгляду, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, майнового спору у них немає. Їх шлюб існує лише формально, а його збереження суперечить інтересам позивача. При цьому відповідач також наполягає на розірванні шлюбу.

Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати.

Керуючись ст.ст.10, 60, 174, 212-215 ЦПК України та на підставі ст. ст. 56, 104 ч. 2, 109-110, 112 ч.2 Сімейного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 20 листопада 1999 року Володимир-Волинським відділом державної реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 315 розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя /-/-підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_5