Справа № 161/4151/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/157/17 Категорія: 40 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Подолюка В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар Вергун Т. С.,

з участю представника відповідача Крючевської В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Луцької міської ради Волинської області, в. о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради Маслюка Ю. О. про захист порушеного права, спростування недостовірної інформації, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Луцької міської ради Волинської області, в. о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю (далі ДАБК) Луцької міської ради Маслюка Ю. О. про захист порушеного права, спростування недостовірної інформації, зобов'язання вчинити дії відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача Луцької міської ради Крючевська В.С. апеляційну скаргу заперечила та просила її відхилити. Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Луцької міської ради, в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради Маслюка Ю.О. про захист порушеного права, спростування недостовірної інформації, зобов'язання вчинити дії, шляхом визнання недостовірною інформації про виконання позивачем у 2010 році будівельних робіт, що належать до І-ІІІ категорій складності та про порушення при цьому п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», поширену відповідачем у постанові № 11 в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради Маслюка Ю.О. від 19 лютого 2016 року та головним спеціалістом відділу Літвицькою С.І. в акті від 16.02.2016 року та у приписі від 19.02.2016 року.

Просила, крім того, відкликати припис з недостовірною інформацією від 19.02.2016 року про усунення порушень ст. 25 Закону України «Про основи містобудування» під час будівництва площадки біля квартири на АДРЕСА_1.

Спростувати поширену в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради Маслюком Ю.О. у постанові № 11 від 19.02.2016 року, та головним спеціалістом відділу Літвицькою С.І. в акті від 16.02.2016 року та у приписі від 19.02.2016 року недостовірну інформацію про ніби-то виконання позивачем у 2010 році будівельних робіт, що належать до І-ІІІ категорій складності та про порушення при цьому п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», шляхом направлення позивачу рекомендованою кореспонденцією відповідного листа.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 не довела, що у 2010 році вона виконала будівельні роботи під час будівництва площадки біля квартири на АДРЕСА_1, що належать до І-ІІІ категорій складності відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 25 ЗУ «Про основи містобудування», а тому вважав, що законних підстав визнавати недостовірною інформацію про виконання позивачем у 2010 році будівельних робіт, що належать до І-ІІІ категорій складності та про порушення при цьому п. 2 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначену відповідачем у постанові № 11 в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради Маслюка Ю.О. від 19 лютого 2016 року та головним спеціалістом відділу Літвицькою С.І. в акті від 16.02.2016 року та у приписі від 19.02.2016 року, немає.

Судом встановлено, що постановою в.о. начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Маслюка Ю.О. від 19.02.2016 року ОСОБА_3 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП за проведення у 2010 році будівельних робіт без проектної документації та дозвільних документів, тобто у порушенні ст. 25 Закону України «Про основи містобудування», однак постановою Луцького міськрайонного суду від 19 липня 2016 року, що набрала законної сили, постанова в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради Маслюка Ю.О. у справі про адміністративне правопорушення № 11 від 19.02.2016 року відносно ОСОБА_3 за ст. 96 ч. 1 КУпАП, скасовано.

Згідно ч. з ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто, такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її упресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв»язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах. В електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

В абзаці 1 п. 17 даної постанови зазначено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішення про накладення адміністративного стягнення, для яких законо установлено інший порядок оскарження.

Позивач ОСОБА_3 у своїх доводах, викладених в апеляційній скарзі, зазначає, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2016 року була скасована постанова відділу ДАБК від 19 лютого 2016 року, що є підтвердженням недостовірності інформації щодо проведення нею будівельних робіт, яка викладена в акті, приписі та постанові.

Разом з тим такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки постанова відділу ДАБК була скасована з підстав неправильного застосування відповідачем Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки станом на 2010 рік зазначений Закон не був прийнятий. Дана постанова від 19 липня 2016 року не містять даних щодо недостовірності фактів, які були викладені в акті та приписі.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом покладено на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу ОСОБА_3 у задоволенні позову, а доводи в апеляційній скарзі є власне тлумачення особою, що подала апеляційну скаргу, норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, які були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді