Справа №489/1463/16-ц 02.02.2017 02.02.2017 02.02.2017
Провадження №22-ц/784/287/17
справа № 489/1463/16-ц
провадження № 22ц-784/287/2017 Головуючий у першій інстанції: Губницький Д.Г.
категорія 27 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

02 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Кушнірової Т.Б.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: відповідачки ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2016 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про виселення,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення.

Позивач зазначав, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2012 року звернуто стягнення на іпотечне майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, укладеному між банком та ОСОБА_5 4 липня 2007 року.

Посилаючись на те, що відповідачі в добровільному порядку не звільняють спірну квартиру, позивач просив суд виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 4 липня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №CVX0GA00000068, за яким банк надав останньому кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 52000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 0,92,% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % на місяць від суми кредиту в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту, згідно п.3.11. та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору, на строк до 3 липня 2017 року.

5 липня 2007 року з ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за яким останні передали в іпотеку банку належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1. Однак, позичальник порушував кредитні зобов'язання, у зв'язку із чим станом на 10 лютого 2012 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 115728,77 доларів США., тому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося із позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2012 року постановлено в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, укладеному між банком та ОСОБА_5 4 липня 2007 року, звернути стягнення на іпотечне майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачам.

Банк поставив питання про виселення відповідачів та інших осіб які там проживають, зі спірної квартири.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 1322 ЖК УРСР.

Встановивши, що в іпотеку була передана квартира, придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для виселення відповідачів без надання іншого постійного житлового приміщення.

Зазначений висновок відповідає обставинам справи, вимогам матеріального права та правовій позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-1141цс16.

Доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПРИВАТБАНК" відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

Т.Б. Кушнірова