Провадження № 2/127/126/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23.03.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Тронт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в жовтні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.03.2015 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США строком на 3 місяці, а відповідач зобов'язався повернути зазначену суму до 01.07.2015 року, про що написала письмову розписку. Відповідно до змісту розписки відповідач зобов'язаний повернути позичену суму до 01.07.2015 року. Однак свого зобов'язання відповідач не виконав, грошові кошти не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає.

Станом на 20.10.2016 року жодної суми не повернуто. 23.05.2016 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення боргу. Відповіді на вимогу або грошових коштів ОСОБА_1 не отримав.

03.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького відділу поліції з приводу протиправних дій ОСОБА_2 щодо неповернення боргу останньою.

03.09.2016 року ОСОБА_1 направлено лист Вінницького відділу поліції , в якому зазначено що з ОСОБА_2 проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість протиправної поведінки в подальшому та запропоновано звернутися до суду, так як в даному випадку вбачаються ознаки цивільно - правових відносин.

Просив стягнути із ОСОБА_2 3000,00 доларів США, що є еквівалентом 77000,00 грн., сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Фединяк Р.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

23.03.2015 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США строком на 3 місяці, а відповідач зобов'язався повернути зазначену суму до 01.07.2015 року, про що написала письмову розписку. Відповідно до змісту розписки відповідач зобов'язаний повернути позичену суму до 01.07.2015 року. Однак свого зобов'язання відповідач не виконав, грошові кошти не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає.

Станом на 20.10.2016 року жодної суми не повернуто. 23.05.2016 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення боргу. Відповіді на вимогу або грошових коштів ОСОБА_1 не отримав.

03.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького відділу поліції з приводу протиправних дій ОСОБА_2 щодо неповернення боргу останньою.

03.09.2016 року ОСОБА_1 направлено лист Вінницького відділу поліції , в якому зазначено що з ОСОБА_2 проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість протиправної поведінки в подальшому.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючи до суду з позовною заявою позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яку обраховував в національній валюті виходячи з офіційного курсу валют станом на 20.10.2016 року.

Однак Пленум Верховного Суду України у пункті 14 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N14 роз'яснив судам, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, суд вважає за необхідне визначити заборгованість відповідача перед позивачем в національній валюті виходячи з офіційного курсу валют станом на момент винесення рішення судом.

Згідно з офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення судом рішення, один долар США = 2691,9904.

Згідно з частино 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Факт неналежного виконання відповідачем умов договору позики знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи і є підставою, відповідно до змісту договору позики та вимог чинного законодавства, для задоволення позову, а саме стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 3000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на день розгляду справи 23.03.2017 року 1 долар США = 2691,9904 гривень, становить 80759,71 грн.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд оцінює докази наявні в справі, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно з'ясовує обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст. 213 ЦПК України.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо розподілу судових витрат, судом враховано наступне.

Як вбачається з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 770,00 грн., таким чином, стягненню підлягають з відповідача витрати позивача на сплату судового збору в сумі 770,00 грн. Також з відповідача слід стягнути 37,60 грн. на користь держави відповідно до суми задоволених вимог. Визначаючись з розміром витрат на правову допомогу, суд враховує, що позивач скористався допомогою адвоката, про що свідчить договір № 08/10/ф від 08.10.2016 року та сплатив за його послуги 5000 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 23.03.2017 року. Натомість, враховуючи положення Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовка позовної заяви, збирання доказів), а також час судових засідань суд вважає обґрунтованим та реальним розмір витрат на правову допомогу в цій цивільній справі 2000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 81, 88, 213-218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 за договором позики від 23.03.2015 року суму у розмірі 3000,00 доларів США, що еквівалентно 80759 (вісімдесят тисяч сімсот п'ятдесят дев'ять) гривень 71 копійка.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 770 (сімсот сімдесят) гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмір 37 (тридцять сім) гривень 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які не були присутні під час його проголошення в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Суддя