Провадження № 2/537/11/2017
Справа № 537/3103/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2017 р. Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Степури А.А., за участю секретаря Грицькової Я.С., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_3, представника відповідача прокуратури Полтавської області -ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 750 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди , завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури.

На обґрунтування позову зазначив, що 14.09.2012 року заступником начальника СВ Крюківського РВ КМУ УМВС України в Полтавській області була порушена кримінальна справа відносно нього по факту збуту наркотичних засобів за ч.2 ст. 307 КК України. 15.09.2012 року була порушена ще одна кримінальна справа відносно нього за ч.2 ст. 307 КК України по факту незаконного придбання, виробництва, зберігання, перевезення з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу. Дані кримінальні справи були об»єднані в одне провадження. Зазначив, що 14.09.2012 року в його квартирі був проведений обшук та він був затриманий в порядку ст. 115 КПК України. 18.10.2012 року його (ОСОБА_1О.) було притягнуто в якості обвинуваченого за ч.2 ст. 307 КК України. 29.10.2012 року був складений відносно нього обвинувальний акт по обвинуваченню у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України . 22.05.2013 року він був звільнений з-під варти на підставі постанови Крюківського районного суду м. Кременчука. 26.12.2013 року постановою прокуратури м. Кременчука була змінена кваліфікація по кримінальному провадженню з ч.2 ст. 307 КК України на ч.1 ст. 309 КК України. Вказав, що 26.12.2013року йому (ОСОБА_1О.) оголошено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.06.2014 року він був визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.06.2014 року залишений без змін. Таким чином, він перебував під вартою з 14.09.2012 року по 22.05.2013 року . Під час арешту він зазнав приниження, оскільки йому не надходили з дому передачі, у зв»язку з тим, що в нього була лише матір, а вона не мала можливості це зробити у зв»язку з повною втратою зору. Окрім того, вказав, що за час кримінального переслідування він втратив здоров»я, можливість допомагати матері , також під час досудового слідства він неодноразово зазнавав фізичних тортур зі сторони працівників міліції, переніс нестерпний біль, приниження. Вказав, що внаслідок стресової ситуації та суттєвої зміни життєвого укладу виникли певні зміни в його характері та психоемоційному стані, він став пасивним, замкнутим, в відносинах з іншими людьми стала переважати недовіра , підвищена обережність та підозрілість, насторога у стосунках, нестійкий та знижений настрій, загальне зниження самооцінки та впевненості в собі . З урахуванням викладеного, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав та мотивів, викладених у позові та просили їх задовольнити.

Представник відповідача прокуратури Полтавської області в судовому засіданні просив відмовити позивачу у задоволенні позову , посилаючись на те, що позивач, обгрунтовуючи заподіяння моральної шкоди, посилався на втрачений час та зусилля, які необхідні для відновлення конституційного права, моральні страждання, що полягали у втраті душевного спокою, хвилюванні, втраті нормальних життєвих відносин та в постійному виправдовуванні перед абонентами. Проте, такі обґрунтування позивачем жодним доказом не підтверджені. Також, зазначив, що єдиною підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом є постановлення відносно нього виправдовувального вироку у зв»язку з недоведеністю обвинувачення.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнала , вважала його незаконними та необґрунтованим, у зв»язку з чим просила відмовити позивачу у задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного .

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

27.06.2014 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області був ухвалений виправдовувальний вирок відносно ОСОБА_1, згідно якого він визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України ( а.с.5-10).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 20.10.2014 року вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.06.2014 року відносно ОСОБА_1 залишений без змін.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Сам факт порушення кримінальної справи, пред'явлення обвинувачення, допити, тримання під вартою протягом тривалого часу, необхідність відстоювати свої права, а в подальшому ухвалення виправдовувального вироку у зв»яку з недоведеністю вини обвинуваченого , відповідно до закону, є підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, оскільки вважається незаконним притягненням особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно доч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною 2 статті 2 вказаного Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються і моральна шкода (ч. 5 стаття 3).

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 вищевказаного Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру ( стаття 4 ).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством ( ч. 2 ).

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом ( ч. 3 ).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми закону та встановлені обставини, тривалість страждань позивача в зв'язку з незаконним порушенням проти нього кримінальної справи за ч.2 ст. 307 КК України та дії якого були в подальшому перекваліфіковані на ч.1 ст. 309 КК України, і за вироком суду ОСОБА_1 визнаний невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину та виправданий за недоведеністю його вини, суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яка була йому заподіяна внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення його можливостей реалізовувати свої звички і бажання, неможливість надавати допомогу своєї матері, яка являється інвалідом 1 групи по зору, а також призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Так, обставини щодо спричинення моральної шкоди позивачеві підтверджені показами свідка ОСОБА_5, яка є матір»ю позивача та пояснила, що вона має інвалідність по зору. Її син ОСОБА_1 піклувався про неї, допомагав добиратися у разі потреби їй до лікарні. Після арешту сина вона перенесла великий стрес , внаслідок чого повністю втратила зір, у зв»язку з чим потребувала додаткової допомоги соціальних працівників.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона працює соціальним працівником та у час, коли ОСОБА_1 перебував під вартою, вона доглядала його матір ОСОБА_5, яка є інвалідом по зору, допомагала їй по господарству. Сам ОСОБА_1 після перебування під вартою змінився, став більш знервованим та неврівноваженим.

Спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується і висновками судово-психологічної експертизи № 1025 від 23.05.2016 року, із якої встановлено , що притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності є для нього психотравмувальною та йому завдані моральні страждання є суттєвими та є психологічною підставою для правового вирішення питання про відшкодування йому моральної шкоди , яка за висновками експертизи складає - 783 000 грн по критерію «незаконне притягнення до кримінальної відповідальності» та 2 724 840 грн. по критерію «незаконне утримання під вартою». ( а.с.89-100).

Проте, позивач та його представник в судовому засіданні , незважаючи на висновок судово-психологічної експертизи, просили задовольнити позовні вимоги у розмірі 750 000 грн .

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно врахувати положення ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, незаконного накладення арешту на майно, незаконного здійснення інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. В даному випадку такими діями є як незаконне кримінальне переслідування так і тримання під вартою.

Разом з тим, тримання під вартою найсуворіший запобіжний захід, який максимально обмежує права та свободи людини і громадянина, зокрема найважливіше право на свободу й особисту недоторканність. Застосування тримання під вартою як запобіжного заходу є найгострішим втручанням у сферу гарантованого Конституцією України права на свободу та особисту недоторканість.

Європейський суд з прав людини вказує, що взяття під варту це «такий серйозний захід, який виправданий лише тоді, коли інші, менш серйозні заходи, були розглянуті та визнані недостатніми для забезпечення інтересів людини і суспільства» (рішення ЄСПЛ «ОСОБА_7 проти ОСОБА_2» від 4 квітня 2000 р.).

Згідно абзацу першого статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, - кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Європейський суд з прав людини у справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» звернув увагу на окремі аспекти застосування національними судами п.5 ст. 5 Конвенції, відповідно до якого кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має право на відшкодування шкоди у судовому порядку, з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах.

До того ж Європейський суд з прав людини у своїх рішення по справах «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Кудла проти ОСОБА_2» від 26 жовтня 2000 року зауважив відсутність спеціальних правових інструментів, за допомогою яких заявник міг би оскаржити тривалість провадження.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки позивачем не у повній мірі доведено глибину його моральних страждань та суттєвість вимушених змін у його житті внаслідок перебування під слідством та судом, тому вимога про стягнення моральної шкоди у сумі 750 000 грн. є занадто перевищена, та не відповідає вимогам розумності і справедливості.

Суд вважає, що розмір моральної шкоди зазначений у висновку судово-психологічної експертизи - не є доведеним у заявленому розмірі, оскільки вказаний висновок, який базується на загальнонаукових психологічних методах та застосованих при тому спеціальних методиках, та оцінюється судом у сукупності із іншими дослідженими у суді доказами і не може мати перевагу перед іншими належними та допустимими доказами, а також, враховуючи, що даний висновок не є категоричним , а зазначені в ньому суми відшкодування шкоди орієнтовними.

Окрім того, позивач та його представник не змінювали позовні вимог після ознайомлення з висновком судово-психологічної експертизи.

З урахуванням викладеного, враховуючи характер і тривалість страждань позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вказаний розмір моральної шкоди у розмірі 150 000 грн. буде достатнім для відновлення немайнових втрат ОСОБА_1 і виходить з часу незаконного перебування ОСОБА_1 під кримінальним переслідуванням, а саме з 14.09.2012 року по 22.05.2013 року, що складає 9 місяців 8 днів, з розміру мінімальної заробітної плати, які відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» на час розгляду справи в суді січень 2017 року складає 3200 грн. ( 3200 грн. х 9 місяців = 28800 грн. та 8 днів х 107 грн. = 856 грн.) та враховує, що позивач протягом тривалого часу зазнав психологічних хвилювань внаслідок порушення відносно нього кримінальної справи , порушення його нормальних життєвих зв»язків, життя заходів щодо захисту своїх прав проти обвинувачення.

Згідно п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Оскільки, при зверненні до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду судовий збір не справляється, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем надана квитанція про сплату вартості судово-психологічної експертизи в розмірі 6930 грн.

З урахуванням викладеного , дані витрати слід стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 86,212, 213, 215,218 ЦПК України, суд,

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Полтавської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства задовольнити частково.

Стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів на користь ОСОБА_1 150 000 ( сто п»ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів судового слідства, прокуратури.

Стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів на користь ОСОБА_1 6 930 (шість тисяч дев»ятсот тридцять) грн. витрат, сплачених за проведення судово-психологічної експертизи.

В задоволені іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м.Кременчука протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Степура А.А.

Повний текст рішення виготовлено 30 січня 2017 року.