Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/624/16-ц Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановська О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3, який помер в травні 2010 року та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 5,58 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області та належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 05.05.2004 року.

На обґрунтування вимог зазначив, що в травні 2010 року помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку. Відповідно до заповіту, посвідченого 07 грудня 2007 року секретарем Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області, позивач є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3, інших спадкоємців померлий не має. Після смерті ОСОБА_3 позивач у встановлений законом термін із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, оскільки вважав себе спадкоємцем, який фактично втупив у володіння та управління спадковим майном, через те, що у нього після смерті спадкодавця залишився заповіт та державний акт на право власності на земельну ділянку. Разом з тим, приватний нотаріус Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск ним строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 З урахуванням викладеного просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняв, у звязку з чим, відсутні підстави для задоволення позову про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у травні 2010 року (точної дати не встановлено) у лісі Фастівського району Київської області помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с.6).

Померлому ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 5.85 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЖТ № 085114, виданого Брусилівською райдержадміністрацією 05.05.2004 року (а.с.11).

07 грудня 2007 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все належне йому майно заповів ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно довідки № 379 від 31.10.2016р., виданої Хомутецькою сільською радою Брусилівського району Житомирської області, померлий ОСОБА_3 до смерті проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17), а позивач ОСОБА_2 за його особистими поясненнями, які підтверджуються копією його паспорту (а.с.3,4), проживав та був зареєстрований за іншою адресою, а саме: с. Вільшка Брусилівського району, вул. Л. Українки, 44.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України визначені дії спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, а саме подання ним до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Під час розгляду справи було встановлено, що на час відкриття спадщини, позивач постійно із спадкоємцем ОСОБА_3 не проживав. Заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців після його смерті до нотаріальної контори не подавав, а звернувся лише 06.09.2013р., що підтверджується копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру (а.с.9).

Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області від 06.09.2013 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через ненадання документів, які б підтверджували прийняття ним спадщини (а.с.8).

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.11.2013р. в задоволенні позову ОСОБА_2 до Хомутецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 відмовлено (а.с.28). Вказане рішення позивачем не оскаржувалось та набрало законної сили.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що діючим законодавством не передбачено можливості встановлення факту прийняття спадщини після смерті особи, яка померла після 01.01.2004 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неприйняття ОСОБА_2 у встановленому законом порядку спадщини після смерті ОСОБА_3, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді