Справа № 720/2105/16-ц
Провадження № 2/720/178/17
25 січня 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Княгницька Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
- про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд,-
Позивач звернувся до суду з позовом, про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.03.2012 року по справі № 2-83/12 був задоволений цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за договором позики та стягнуто з відповідача суму боргу в розмірі 202944 грн. 05 коп.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.09.2013 року по справі № 2-1700/12 задоволено цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості по договору позики, стягнуто з останнього суму боргу в розмірі 168429 грн. 56 коп.

11.03.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права грошової вимоги за договором позики від 11.03.2011 року. Згідно умов даного договору ОСОБА_2 набув прав кредитора до ОСОБА_3

Ухвалами Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.06.2014 року та 13.08.2014 року, змінено стягувача ОСОБА_4 на ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 3350250 по справі № 2-83/12 та № 41696911 по справі № 2-1700/12.

Позивач вважає, що на момент звернення до суду з даним позовом сума боргу відповідачем не було повернуто, а тому з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення неповернутого грошового боргу по договору позики заборгованість перед позивачем складає - 359685 грн. 32 коп.

Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 359685 грн. 32 коп. ( триста пятдесят девять тисяч шістсот вісімдесят пять гривень тридцять дві копійок) та понесені судові витрати в розмірі - 3596,85 грн. ( три тисячі пятсот девяносто шість гривень вісімдесят пять копійок).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві, в подальшому направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи повторно не з'явився та не повідомив суд про причину своєї не явки.

У зв'язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України, справа підлягає розгляду в його відсутності із винесеним по справі заочного рішення.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядує цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням наведеного суд вважає, що факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_4, у власність грошових коштів за договором позики не потребує доведення, зокрема і не потребує повторного доведення факт прострочення виконання грошового зобовязання відповідачем ОСОБА_3 за договором позики.

Матеріалами справи судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.03.2012 року по цивільній справі № 2-83/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості по договору позики, позов задоволено та стягнуто з відповідача суму боргу в розмірі 200000 грн. та судові витрати в розмірі 18244 грн. 05 коп.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.09.2013 року по справі № 2-1700/12 задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості по договору позики в розмірі 164979 грн., разом із цією сумою стягнуто з відповідача й судові витрати в розмірі 3450 грн. 56 коп.

11.03.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір відступлення права грошової вимоги за договором позики від 11.03.2011 року. Згідно умов даного договору ОСОБА_2 набув прав кредитора до ОСОБА_3

Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.08.2014 року замінено стягувача ОСОБА_5 на ОСОБА_2, у виконавчому провадженні № 41696911 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1100/12, за правом грошової вимоги до ОСОБА_3

Як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.06.2014 року замінено стягувача ОСОБА_5 на ОСОБА_2, у виконавчому провадженні № 33510250 по примусовому виконанні рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці по цивільній справі № 2-83/12.

Постановами державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ серії ВП № 45156793 від 21.10.2014 року та серії ВП №4 5156138 від 21.10.2014 року було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1700/12 виданого 27.12.2013 року та виконавчому листу № 2-83/12 виданого 03.07.2012 року Шевченківським районним судом м. Чернівці, про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

З листа Чернівецького міського відділу ДВС Головного ТУЮ у Чернівецькій області за № 18845/15 від 24.11.2016 вбачається, що виконавчі провадження по виконавчих листів за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором кредиту перебувають на виконанні.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі статті 610-611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобовязання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що своїми свідомо - умисними протиправними діями відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе за договором позики обовязки своєчасного повернення грошових коштів починаючи з 11 березня 2014 року по 01 листопада 2016 року включно, цим самим порушив права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_2 як кредитора.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання, а у частині 1 цієї статті сказано, що - «боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання». У частині 2 цієї статті зазначено, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Саме лише прийняття судового рішення по цивільній справі про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Враховуючи, що на день звернення до суду та під час розгляду справи в суді відповідачем не виконано грошове зобовязання перед позивачем, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції та три процента річних є правомірним та підлягають задоволенню.

Використовуючи формулу: X х Z1/100 - X = розмір втрат від інфляції, відповідно до розрахунку викладений в листі Верховного суду України за № 62-97 від 03.04.1997 року щодо рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляцій при розгляді судових справ, суд вважає, що прострочення неповернутого грошового боргу починаючи з 11 березня 2014 року по 01 листопада 2016 року з одержанням втрат від інфляцій, по справі № 2/83/12 складає - 180443,56 грн., по справі № 2/1700/12 - 149755,71 грн., що в загальній сумі становить 330199 гривень 27 копійок,

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: сума відсотків = сума боргу х 3% : на 356 х прострочення днів, а отже сума трьох процентів річних починаючи з 11 березня 2014 року по 01 листопада 2016 року по справі № 2/83/12 складає 16113,20 грн., по справі № 2/1700/12 13372,85 грн., що в загальній сумі становить 29496 гривень 05 копійок.

Суд оцінюючи викладені докази, які доповнюють однин одного у сукупності з правовими нормами дійшов висновку, що сума інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання, а саме договору позики становить 359685 грн. 32 коп. ( триста пятдесят девять тисяч шістсот вісімдесят пять грн. тридцять дві коп..) а отже підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З квитанції № 5 від 29.11.2016 року вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 3596 грн. 85 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 509, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 359685 грн. 32 коп. ( триста пятдесят девять тисяч шістсот вісімдесят пять грн.).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 3596 грн. 85 коп. ( три тисячі пятсот девяносто шість грн.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

ОСОБА_3 має право протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду подати заяву про перегляд заочного рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.