Справа № 450/420/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/176/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді - Мікуш Ю.Р.

Суддів : Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

Секретар - Іванова О.І.

З участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним та відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 29 624, 35 доларів США ( двадцять дев»ять тисяч шістсот двадцять чотири долари США 35 центів) та 317 345,77 грн. ( триста сімнадцять тисяч триста сорок п»ять гривень 77 коп.) відсотки за користування коштами. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 7800 євро ( сім тисяч вісімсот євро) та 89 722,77 грн. (вісімдесят дев»ять тисяч сімсот двадцять дві гривні 77 коп. ) відсотки за користування коштами. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначають, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які суд вважав встановленими є недоведеними, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. Вважають, що рішення суду базується на припущеннях, а тому підлягає скасуванню.

Вказують на пропущення строку позовної давності. Зазначають, що кожна розписка відповідача ОСОБА_5 є окремим правочином, не об»єднані між собою єдиним умислом і по своїй суті є односторонніми правочинами ОСОБА_2 щодо передачі коштів ОСОБА_5 Розписки були складені відповідачем внаслідок факту передачі позивачем коштів в добровільному порядку, відповідно в них відсутні вказівки на необхідність повернення отриманих сум.

Судом при ухваленні рішення не враховано, що позивач ОСОБА_2 не ствердив своє право на звернення до суду із заявленим позовом про стягнення коштів, адже в ході дачі пояснень ним зазначено, що кошти не належали йому особисто, а були передані йому третіми особами - членами БО «Піклувальна Рада». Позивачем не доведено, які суми були передані йому третіми особами, хто саме їх йому передав, а також уповноваження ОСОБА_2 третіми особами, яким належали кошти, на стягнення їх з відповідача ОСОБА_5 Із врахуванням вище зазначеного вважають, що права позивача не порушені.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_4 у апеляційній скарзі вказують на те, що суд першої інстанції помилково вважав, що між сторонами виникли відносини договору позики, адже така позиція суперечить положенням цивільного законодавства, матеріалам справи та практиці Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та Верховного Суду України. Зазначають, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов»язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов»язанням їх повернення та дати отримання коштів. Із розписок, які є в матеріалах справи такого не вбачається, тому до правовідносин, що виникли суд помилково застосував норми матеріального права, що регулюють відносини позики.

Просять скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач по справі ОСОБА_6 в судове засідання не з»явився, хоч належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, що підтверджується поштовим повідомленням долученим до справи. Відповідно до статті 305 частина 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 згідно розписок в загальній сумі 38 000 доларів США для представлення інтересів членів Благодійної організації «Піклувальна рада», якими на загальних зборах було прийнято рішення про створення садівничого товариства «Благодійна рада» по передачі земельної ділянки, що належала ОСОБА_6, членам БО «Благодійна рада» та зміни її цільового призначення.

Згідно заяви відповідача ОСОБА_6 від 10.03.2010 року та від 10.06.2010 року до голови Пустомитівської райдержадміністрації, останній просив припинити його право власності на земельну ділянку та передати її у землі запасу з подальшою передачею у власність членам товариства БО «Піклувальна рада». В свою чергу БО «Піклувальна рада звернулась до із заявою 10.03.2010 року до голови Пустомитівської райдержадміністрації з проханням надати її членам земельну ділянку, яка належала ОСОБА_6 у власність, а Оброшинська сільська рада листом від 10.06.2010 року не заперечувала щодо такої передачі.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами по справі виникли зобов»язальні відносини, які відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

20.04.2011 року відповідач ОСОБА_6 звернувся до голови Пустомитівської РДА із заявою про скасування його заяви про відмову від земельної ділянки в користь БО «Благодійна Рада» та повернення йому всіх його правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Вирішуючи спір по справі та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції вважав, що між сторонами по справі виникли відносини, які випливають із договору позики. Однак, із висновками суду першої інстанції колегія суддів Апеляційного суду не погоджується та вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються статтею 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Відповідно до статті 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно) зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Приписами частини другої статті 1212 ЦК визначено, що положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Із матеріалів справи встановлено, що в період з лютого по червень 2010 року позивач ОСОБА_2 діючи в інтересах та на підставі доручення товариства БО «Піклувальна Рада» надав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 38 000,00 доларів США. Про отримані кошти відповідач ОСОБА_5 надав письмові розписки. За отримані кошти відповідач ОСОБА_5 зобов»язався виготовити та оформити документи на володіння земельними ділянками і зміну їх цільового призначення для членів садівничого товариства БО « Піклувальна Рада» та оплатити вартість земельної ділянки її власнику ОСОБА_6 Також були затрачені кошти в сумі 13 932,81 грн. садівничим товариством «Піклувальна Рада» на виготовлення проектної технічної документації та проведення інженерно-пошукових робіт щодо земельної ділянки в с.Оброшино Пустомитівського району Львівської області, яку повинен був передати у власність товариства ОСОБА_6

В порушення взятих на себе зобов»язань, відповідач ОСОБА_5 відмовився вчиняти дії щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що належала ОСОБА_6, який в свою чергу скасував свою відмову від земельної ділянки в користь БО «Благодійна рада» та поставив питання про повернення йому всіх правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги визнав частково та пояснив, що отримав від ОСОБА_5 7 800 євро за те, що він відмовиться від земельних ділянок в користь БО « Піклувальна Рада». Після того як йому стало відомо, що земельні ділянки неможливо переоформити на БО «Піклувальна рада» поставив вимогу про повернення йому правовстановлюючих документів, але гроші в сумі 7 800,00 євро не повернув.

Колегія суддів вважає, що безпідставно отримані кошти відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягають поверненню.

При цьому колегія суддів, виходячи із змісту ст.ст.524,533 ЦК зазначає, що зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Станом на 17 березня 2017 року НБУ встановлено такий курс долара по відношенню до гривні: 1(Один) долар США = 26, 97 грн. Сума 29624,35 долари США, що підлягає поверненню з відповідача ОСОБА_5 = 798968, 72 грн.

Станом на 17 березня 2017 року НБУ встановлено такий курс євро по відношенню до гривні: 1 (один) євро = 28,93 грн. Сума 7800,00 євро, що підлягає поверненню з відповідача ОСОБА_6 = 225654 грн.

Щодо стягнення відсотків за користування грошовими коштами, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції та приходить до висновку, що при безпідставному набутті майна ( коштів) відсотки не стягуються.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду слід змінити .

Відповідно до статті 309 ч.1 п.п.3, 4 ЦК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3, 4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, - колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 29 624,35 долари США (двадцять дев»ять тисяч шістсот двадцять чотири долари 35 центів), що по курсу НБУ становить 798 968, 72 грн. (сімсот дев»яносто вісім тисяч дев»ятсот шістдесят вісім гривень 72 коп.).

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 7 800 євро (сім тисяч вісімсот євро), що відповідає сумі 225 654 грн. по курсу НБУ (двісті двадцять п»ять тисяч шістсот п»ятдесят чотири грн.).

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року в частині стягнення судового збору залишити без змін.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_8