Головуючий суду 1 інстанції - Москаленко В.В.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 425/1228/16-ц
Провадження № 22ц/782/868/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року січня «11» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Єрмаков Ю.В.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Рубіжанського міського суду Луганської області від 5 жовтня 2016 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Державного закладу «Луганський державний медичний університет» про стягнення заробітної плати, яка належала спадкодавцеві

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 5 жовтня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2 до Державного закладу «Луганський державний медичний університет» про стягнення заробітної плати, яка належала спадкодавцеві відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони не доведені і не ґрунтуються на законі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Так, у квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Державного закладу «Луганський державний медичний університет» на свою користь компенсацію за відпустку, невикористану її чоловіком ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно контракту № 780 від 10 квітня 2014 року Міністерство охорони здоров'я України призначило ОСОБА_3 на посаду ректора Державного закладу «Луганський державний медичний університет» строком з 10.04.2014 року по 10.04.2019 року.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_3, Наказом МОЗ України № 202-0 від 22.12.2014 року, контракт № 780 від 10 квітня 2014 року був припинений ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Восени 2014 року їй, від свого чоловіка ОСОБА_3 стало відомо про існування заборгованості за невикористану відпустку в сумі - 25500 гривень.

На момент смерті ОСОБА_3 заробітна плата за щорічну основну відпустку липень - серпень 2014 року, тривалістю 56 календарних днів, виплачена йому не була.

Сума заборгованості по заробітній платі щорічної основної відпустки за липень- серпень 2014 року відсутня, оскільки бухгалтерська документація знаходиться на тимчасово окупованій території України і отримати її немає можливості.

Оскільки вона є дружиною покійного ОСОБА_3, то має право на невиплачену заробітну плату, яка належала спадкодавцеві, а тому просила стягнути з відповідача на її користь не сплачену заробітну плату за щорічну основну відпустку за період липень-серпень 2014 року тривалістю 56 календарних днів у розмірі 25500 гривень.

У судовому засіданні представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог в якій зазначено, що на підставі діючого законодавства, професор, ректор ОСОБА_3 мав право на щорічну відпустку у 56 календарних днів. Цей факт підтверджується особовою карткою № 138 з ДЗ «ЛДМУ».

Згідно з зазначеною особовою карткою, за 2013 рік ОСОБА_3 не використав 5 календарних днів щорічної відпустки, а у 2014 році використав тільки 17 календарних днів щорічної відпустки.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не допрацював повний календарний рік, у 2014 році він мав право на відпустку строком у 54 календарних дні.

Отже, ОСОБА_3 має право на компенсацію за невикористану відпустку, а саме: за невикористані 37 календарних днів відпустки за 2014 рік та 5 днів за 2013 рік, а всього 42 календарних дні.

Згідно останнього звіту Пенсійного фонду України, сума нарахувань за останню щорічну основну відпустку тривалістю 17 календарних днів, яку було оформлено згідно Наказу № 02/281 від 05.06.2014, склала 7 487 гривень 65 копійок, виплата відпускних за один день склала 440 гривень 45 копійок (нараховано).

Просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку ОСОБА_3 тривалістю 42 календарних дні у розмірі 18498 гривень 90 копійок.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік позивача, ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть - а.с.21; копія свідоцтва про одруження - а.с. 33).

Позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину(а.с.43).

ОСОБА_3 з 10.04.2014 року обіймав посаду ректора Державного закладу «Луганський державний медичний університет» за контрактом (контракт а.с. 8-16).

У зв'язку з хворобою ректора Державного закладу «Луганський державний медичний університет» ОСОБА_3, виконання обов'язків ректора було покладено на проректора з науково-педагогічної роботи університету професора ОСОБА_4 (наказ-а.с.17).

Наказом від 22.12.2014 р.(а.с.18) було припинено роботу ОСОБА_3 на посаді ректора в зв'язку зі смертю.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України № 875 від 21.11.2014 р. а.с.87) встановлено, що до завершення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей Луганський державний медичний університет тимчасово проводить свою діяльність за адресою: м. Рубіжне, вул.Будівельників,12.

Відповідно до службової записки начальника відділу кадрів Державного закладу «Луганський державний медичний університет» (а.с.88) ОСОБА_3 в списках працюючих за новою юридичною адресою ДЗ"ЛДМУ" не значиться.

ОСОБА_3 перемістився з окупованої території в місто Сватове Луганської області 10.12.2014р., що підтверджується довідкою № 930002265 від 10.12.2014р., виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Сватівського району Луганської області (а.с.44).

Відповідно до звіту про суми заробітної плати Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_3.(а.с.82,83) ОСОБА_3 було нараховано в червні 2014 р. відпускні в сумі - 4494,5 грн. за липень 2014 р., та відпускні в сумі 3083,15 грн. за червень 2014р.

14.03.2015 року Старобільським РВ ГУМВС розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000333 за заявою Державного закладу «Луганський державний медичний університет» щодо заволодіння невідомими особами матеріальними цінностями, що знаходилися в будівлі закладу за адресом м. Луганськ, кв. 50-річчя Оборони Луганська, буд. 1-Г.

Згідно до Наказу «Про відпустку» від 14.07.2014 року № 02/344, ОСОБА_3 було надано щорічну відпустку за 2014 рік на 32 календарних дня з 15.07.2014 року по 15.08.2014 року та відпустку без збереження заробітної плати з 16.08.2014 року по 31.08.2014 року (а.с. 169).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів того, що ОСОБА_3 мав 37 календарних днів невикористаної відпустки за 2014 рік та 5 днів невикористаної відпустки за 2013 рік, а також, що позивачем не надано і доказів того, що він займався педагогічною роботою обсягом не менше 1/3 відповідної річної норми.

При цьому, суд зазначив, що із поданих представником позивача штатного розпису на 2014р. та табелів обліку використання робочого часу на кафедрі ортопедії, травматології та ЛФК за січень 2014р. - липень 2014 р. не вбачається, що ректор ОСОБА_3 займався педагогічною роботою обсягом 1/3 відповідної річної норми, а також, що розрахунок середньоденної оплати відпускних, зроблений позивачем на підставі даних Пенсійного фонду про нарахування відпускних за червень, липень 2014 року не є вірним оскільки такий розрахунок повинен відповідати постанові Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки», керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам надається щорічна основна відпустка тривалістю до 56 календарних днів у порядку, затверджуваному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 346 від 14 квітня 1997 року «Про затвердження порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 робочих днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти» керівним, педагогічним, науковим і науково-педагогічним працівникам навчальних закладів та навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів щорічна основна відпустка повної тривалості, визначеної в додатку до цього Порядку, у перший та наступні роки надається у період літніх канікул незалежно від часу прийняття їх на роботу.

Відповідно до п. 1 ст. IV вказаного Додатку мають право на щорічну відпустку тривалістю 56 днів -ректор, директор, завідувач, директор (завідувач) філіалу; проректор (заступник директора), діяльність якого безпосередньо пов'язана з навчально-виховним або науковим процесом; вчений секретар, декан факультету, завідувач: відділення, аспірантури (інтернатури, ординатури), докторантури, виробничої практики, що одночасно виконують в цьому вищому навчальному закладі, закладі післядипломної освіти, професійно-технічному навчальному закладі педагогічну роботу обсягом не менш як 1/3 відповідної річної норми.

Відповідно до постанови Держкомстату СРСР від 28 грудня 1989 року № 241 «Про затвердження форм первинної облікової документації для підприємств та організацій» первинним документом, який підтверджує виконання працівником посадових обов'язків є табель обліку робочого часу працівників.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» про початок антитерористичної операції на сході України, в тому числі на території Луганської області.

Постановою Національного банку України «Про призупинення здійснення фінансових операцій від № 466 від 6 серпня 2014 року банками України призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-УІІІ «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» та постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», м. Луганськ визнано тимчасово окупованою територією.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком зазначеного переліку, м. Луганськ відноситься до населених пунктів на території яких здійснюється антитерористична операція.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України визначено, що при виконанні місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у цій сфері, є Державна казначейська служба України, яка здійснює свою діяльність згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 № 460.

Державною казначейською службою України (лист від 29.10.2014 року № 14-08/3424-23840) на виконання статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», постанови Правління Національного банку України від 06.08.2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій», 06.08.2014 року призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів та території, яка не контролюється українською владою.

Тимчасовим порядком фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 (із змінами) (далі - Тимчасовий порядок), передбачено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до ч.2 п.4 Тимчасового порядку, переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).

Пізніше постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2015 року № 109, від 08 квітня 2015 року № 239 у пункт 3 постанови № 595 були внесені зміни, згідно з якими переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

У зв'язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції та на виконання п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 наказом Міністерства охорони здоров'я України № 875 від 21.11.2014 р. місцем знаходження Державного закладу «Луганський державний медичний університет» було визначено: м. Рубіжне, вул.Будівельників,12.

Відповідно до п. 8 Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879, підприємства, що знаходяться на тимчасово окупованій території та/або на території проведення антитерористичної операції (або їх структурні підрозділи (відокремлене майно) перебувають на зазначених територіях), проводять інвентаризацію у випадках, обов'язкових для її проведення, тоді, коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов'язання та власний капітал цих підприємств. Зазначені підприємства зобов'язані провести інвентаризацію станом на 01 число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 59 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зі справи вбачається, що вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку, яка належала ОСОБА_3 позивач обґрунтувала тим, що останній за життя повідомив їй про існування такої заборгованості, а також, підтверджувала свої вимоги особовою карткою на ім'я ОСОБА_3, листуванням між університетом та МОЗ України.

Разом з тим, на підтвердження цих доводів належних, допустимих та переконливих доказів позивач суду не надав.

Як встановлено по справі первинні документи та регістри бухгалтерського обліку за спірний період знаходяться на тимчасово окупованій території.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів існування у Державного закладу «Луганський державний медичний університет» заборгованості перед ОСОБА_3 по виплаті сум за невикористану відпустку

В апеляційному суді представник позивача не навів ніяких нових обставин та не надав нових доказів, які давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення суду, у справі не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах апеляційного оскарження на підставі доказів наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 5 жовтня 2016 року ~ залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді: І.О. Дронська

Ю.В. Єрмаков