Справа № 204/8462/16-ц
Провадження № 4-с/204/5/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, державний виконавець Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, начальник Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, заінтересовані особи ОСОБА_2, державний виконавець Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, начальник Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на бездіяльність державного виконавця, якою просила:

-встановити відсутність через не постановлення такої судом ухвали про задоволення або ухвали про відмову в задоволенні її скарги на дії держвиконавця, поданої 05 квітня 2007 р. і зареєстрованої Красногвардійським районним судом за вхідним №9815 від 05 квітня 2007 р. у звязку з відсутністю належної за ст.387 ЦПК України ухвали визнати,

що виконавче провадження В10 №205/07 не завершене і не може бути завершене у встановлені законом спосіб і порядку раніше постановлення судом належної за ст.387 ЦПК України ухвали за скаргою від 05 квітня 2007 р. в зазначеному виконавчому провадженні;

-визнати протиправними дії начальника Красногвардійського ВДВС зі знищення виконавчого провадження В10 №205/07, документи щодо якого долучені судом до справи №2-25/06, раніше постановлення судом в порядку ст.387 ЦПК України ухвали про задоволення чи про відмову в задоволенні поданої 05 квітня 2007 р. її скарги на дії

державного виконавця в зазначеному виконавчому провадженні;

-визнати протиправною бездіяльність держвиконавця ОСОБА_3 та начальника Красногвардійського ВДВС ДМУЮ, яка полягає в тому, що вони не звернулись до суду з заявою про виправлення помилок у виконавчому листі, за яким відкрито виконавче провадження В10 №205/07 та не повернули цей виконавчий лист стягувачеві або до суду як виданий раніше набрання вказаним в ньому рішенням законної сили;

-визнати виконавче провадження В10 №205/07 таким, що триває до настання події набрання чинності ухвалою суду про задоволення чи про відмову в задоволенні моєї скарги на дії держвиконавця, поданої нею до суду 05 квітня 2007 р. і зареєстрованої судом за вх.№9815 від 05.04.2007 р.

В обґрунтування поданої скарги, заявник посилалася на те, що вона з серпня 1998 р. дотепер є єдиним законним володільцем квартири АДРЕСА_1, позовних вимог про правомірність її вселення до якої і з зазначенням в позові її адреси: АДРЕСА_2 ніхто ніколи не заявляв, жодного зустрічного позову до неї щодо користування цією квартирою не подавав. Тому, жодним судовим рішенням не встановлено порушення нею жодної норми матеріального права щодо її вселення і проживання в цій квартирі. Тому, вважає, відсутні підстави для винесення рішення та видачі виконавчого листа на задоволення зустрічного позову будь-якої особи до неї як жительки зазначеної квартири. Але, 03 квітня 2007 р. держвиконавець ОСОБА_3 повідомив, що було відкрито виконавче провадження В10 №205/07 за виконавчим листом, в якому зазначено таке: Красногвардійський районний суд розглянув 23 грудня 2005 р. зустрічний позов до неї якогось ОСОБА_2 Анатольєвича, який, як вбачається з виконавчого листа, повідомив суд, що ніби проживає з нею в одній квартирі АДРЕСА_3 та просить усунути йому перешкоди в користуванні цією квартирою і суд вирішив усунути цьому ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою 141 будинку 9 по вул.Кавалерійській з її боку, виселивши її з даної квартири. Наданий їй ОСОБА_3М в копії виконавчий лист, містить дату видачі 16 березня 2006 р., дату набрання рішенням сили 28 лютого 2007 р., тобто, з виконавчого листа вбачається, що спочатку видали виконавчий лист, а через рік рішення набрало сили. Тому, ОСОБА_3 і начальнику ВДВС належало звернутись до суду з заявою про виправлення помилок у виконавчому листі, а саме: дати видачі листа та/або дати набрання рішенням сили, або ж їм належало відмовити у відкритті провадження, оскільки виконавчий лист виданий раніше набрання законної сили рішенням. Також зазначила, що 05 квітня 2007 р. вона подала до вказаного у виконавчому листі Красногвардійського суду скаргу на відомі їй на той час дії держвиконавця (суду вх.№815 від 05.04.2007 р.), подання скарги зупинило виконавче провадження; зазначає, що суд досі не розглянув її скаргу, доказом чого є відсутність однієї з двох передбачених вичерпним переліком ст.387 ЦПК України ухвал, а саме: про задоволення скарги чи про відмову в задоволенні скарги, а також щодо судових витрат, тому, вважає, скарга ще не розглянута, виконавче провадження не завершене у встановлені законом спосіб і порядку, що дає їй підстави оскаржити дії субєктів оскарження зі знищення ними матеріалів виконавчого провадження В10 №205/07. Вважає, що таке знищення протиправне тому, що відбулось раніше винесення судом ухвали про задоволення чи ухвали про відмову в задоволенні її скарги, поданої 05 квітня 2007 р. (суду №9815), у звязку з чим, звернулась до суду із зазначеною скаргою.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Заінтересовані особи ОСОБА_2, державний виконавець Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, начальник Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до змісту ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження В10 №205/07 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16 березня 2006 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська по цивільній справі щодо усунення перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою №141 у будинку №9 по вул.Кавалерійській у м.Дніпропетровську з боку ОСОБА_1, яке було закінчено 10 квітня 2007 року на підставі п.8 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, у звязку з фактично повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно наказу Міністерства юстиції України №470/7 від 05.07.1999 р. Про затвердження Інструкції з діловодства в органах державної виконавчого служби (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 3.19 інструкції передбачено, що строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки.

Встановлено, що на даний час вищевказане виконавче провадження знищено, у звязку зі спливом трирічного строку зберігання завершених виконавчих проваджень.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Законом України «Про виконавче провадження» передбачені певні дії, які державний виконавець має право вчиняти в межах повноважень, наданих йому цим Законом.

Тобто, дії вчинені державним виконавцем в межах виконавчого провадження, є виконавчими діями. Усі інші дії, вчинені поза межами виконавчого провадження, не є виконавчими діями у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», а тому не можуть бути предметом оскарження у порядку ст.383 ЦПК України.

Предметом оскарження у даному випадку є дії державного виконавця, які були вчинені ним після закінчення виконавчого провадження та примусового виконання рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що дії, які оскаржуються скаржником, не є виконавчими діями або бездіяльністю державного виконавця у розумінні Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги заявлені скаржником не спрямовані на відновлення прав скаржника та настання реальних наслідків, а тому, відсутні підстави для задоволення скарги.

Вимоги заявника в частині визнання дій (бездіяльності) субєктів оскарження, задоволенню не підлягають за недоведеністю, оскільки на підтвердження протиправності, скаржником не надано суду жодного належного доказу.

Проте, згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин 1, 3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

На підтвердження обставин, зазначених у скарзі, ОСОБА_1 не надано суду жодного належного та допустимого доказу.

Інші посилання заявника є безпідставними, необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

За таких обставин, дослідивши матеріали, які наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не було доведено, що її права чи свободи було якимось чином порушено, обставини та твердження, зазначені скаржником в скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому, суд вважає, що в задоволенні скарги необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 210, 383-389 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, державний виконавець Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, начальник Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на бездіяльність державного виконавця - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачи протягом пяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Токар