АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/751/17 Справа № 200/9208/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Дніпро

19 січня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Застройщик» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсат», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника відповідача ОСОБА_2

на ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2016 року заява представника позивача про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Застройщик» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Интерсат», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним - задоволена.

Накладено арешт на нерухоме майно - магазин літ.Л-1, торгівельні павільйони літ.Л1-1, Л2-1, ЛЗ-1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб відчужувати, у тому числі продавати, обмінювати, дарувати, передавати у заставу (іпотеку), вчиняти інші дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна - магазину літ.Л-1, торгівельних павільйонів літ.Л1-1, Л2-1, ЛЗ-1, розташованих за адресою: м. Дніпро, вул.Чкалова, 21 (а.с.11).

З даною ухвалою не погодилася ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність ухвали судді, порушення норм процесуального права, апелянт ставить питання про її скасування (а.с.13-16).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Застройщик» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерсат», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним (а.с. 1-4).

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2016 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Застройщик» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Интерсат», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним (а.с. 11).

Приймаючи ухвалу про задоволення заяви, суддя 1 інстанції виходив із того, що невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому вважав за необхідне з метою забезпечення позовних вимог накласти арешт на нерухоме майно - магазин літ.Л-1, торгівельні павільйони літ.Л1-1, Л2-1, ЛЗ-1, розташовані за адресою м. Дніпро, вул. Чкалова, 21, а також заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб відчужувати, у тому числі продавати, обмінювати, дарувати, передавати у заставу (іпотеку), вчиняти інші дії, спрямовані на відчуження цього нерухомого майна.

Згідно п. п. 1, 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу, та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку із якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», зазначено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Пунктом 4 цієї ж Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 7 даної Постанови, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

В матеріалах справи наявне клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Застройщик» про забезпечення позову, у якому викладено зміст ст. 151-152 ЦПК України, а також обґрунтування необхідності забезпечення позову та його виду.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суддя 1 інстанції зазначив причини, у зв'язку із якими потрібно забезпечити позов, а також обґрунтування того, що існує ризик відчуження спірного майна, що є предметом спору, та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В позовній заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Застройщик» зазначені вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - магазину літ.Л-1, торгівельних павільйонів літ.Л1-1, Л2-1, ЛЗ-1, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 а також про

витребування цього майна із незаконного володіння відповідача і суддею вирішено питання щодо забезпечення позову відносно саме цього майна.

Отже, суддя пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза того, що невжиття заходів може утруднити виконання рішення суду, а тому дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності забезпечити позов.

Однак, із ухвали судді вбачається, що вона фактично не має обґрунтування у необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, суддею не враховано, що відповідно до п.5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, і що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт - позивачем належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності, та може утруднити чи зробити неможливим користування цим майном.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги необхідність у забезпеченні позову, та виходячи з відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, та враховуючи інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням такого виду забезпечення позову як арешт, при виконанні якого може бути обмежено право користування майном або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам, колегія суддів вважає, що достатнім для забезпечення позову буде лише застосована судом заборона ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб відчужувати, у тому числі продавати, обмінювати, дарувати, передавати у заставу (іпотеку), вчиняти інші дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна - магазину літ.Л-1, торгівельних павільйонів літ.Л1-1, Л2-1, ЛЗ-1, розташованих за адресою: АДРЕСА_1

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, згідно п. п. 1,2 ч.1 ст. 312 ЦПК України ухвалу судді в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно скасувати та відмовити у цій частині у задоволенні заяви, з вищезазначених підстав, при цьому залишивши без змін ухвалу в частині заборони вчиняти певні дії, що буде достатнім засобом для забезпечення даного позову.

Керуючись п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2016 року в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно скасувати та відмовити у цій частині у задоволенні заяви.

В іншій частині ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2016 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника відповідача ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: