АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Васильєва Н.П.
№22-ц/796/3684/2017 Доповідач Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.,

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача Державної казначейської служби України - Олешки ОлексіяМиколайовича та представника відповідача Головного Управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного Управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області, Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з держави Україна зa рахунок державного бюджету України 800 000 грн. моральної шкоди.

В мотивування вимог посилався на те, що 17 вересня 2002 року слідчим ОВС слідчого відділу податкової інспекції в місті Севастополі підполковником міліції Васіним В.І. винесено постанову про порушення кримінальної справи номер 425048 за ознаками злочину ч.2 ст.209 КК України відносно посадових осіб ВАТ «Севастопольський маяк».

Останньою постановою Гагарінського районного суду міста Севастополя від 18 червня 2012 року кримінальна справа відносно нього була закрита у зв'язку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд - скасовано.

Таким чином, він перебував під слідством та судом з 17.09.2002 року по 18.06.2012 року.

Вважає, що він на протязі майже 10 років був підданий необґрунтованому та незаконному кримінальному переслідуванню. Строк розгляду кримінальної справи судом перевищує всі розумні межі, відповідно, порушено його право на справедливий судовий розгляд у розумний термін. Перешкод для проведення судового слідства з його боку, як обвинуваченого/підсудного, не здійснювалося, він з'являвся на усі слідчі дії та на всі судові засідання.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 за рахунок коштів державного бюджету України моральну шкоду в сумі 250000,00 гривень. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача Державної казначейської служби України - Олешка О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що головною рисою, на підставі якої у громадянина з'являється право на відшкодування за рахунок Державного бюджету України шкоди, завданої незаконними діями органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства дізнання, прокуратури та суду є незаконність цих дій. Оскільки дії державних органів не визнані незаконними та/або не є доведеними, що вони були незаконними, то і шкода не підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.

Крім того, з оскаржуваного судового рішення не вбачається обґрунтованих мотивів суду щодо відшкодування шкоди ОСОБА_3 в зазначеному розмірі.

Оскільки право ОСОБА_3 на відшкодування шкоди є наслідком незаконності у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, про що зазначається у ч. 1 ст. 2 Закону, тому й відшкодування шкоди повинно відбуватися в розмірах і порядку, передбачених цим Законом.

У зв'язку з чим не зрозуміло з яких міркувань виходив суд, оцінюючи моральну шкоду у розмірі 250000,00 грн., завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та не зазначено жодного доказу, котрий це підтвердив.

Вважає, що у разі залишення в силі рішення першої інстанції, стягнення коштів з Казначейства за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 250000,00 грн. призведе до економічно-необґрунтованих збитків Державного бюджету України.

Також не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача Головного Управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Вказує на те, що в рішенні відсутні підтвердження того, що позивачу незаконними діями органів досудового слідства і суду були нанесені моральні страждання, відомості що він не міг нормально існувати, що був обмежений у своїх правах, не мав можливості для нормального активного громадського життя. Також відсутні докази про обмеження його прав, свободи пересування, та обмеження його права власності.

Крім того, позивачем було пропущено строк позовної давності.

Кримінальна справа відносно позивача припинена у зв'язку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та представник Генеральної прокуратури України - ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду у справі залишити без зміни.

Державна казначейська служба України та Головне Управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що внаслідок незаконного застосування запобіжного заходу, притягнення до кримінальної відповідальності та засудження позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі постанови про закриття кримінальної справи у зв'язку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення.

Визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі 250 тис. грн., суд виходив з того, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожний місяць перебування під слідством чи судом на час постановлення рішення суду.

Проте, в повній мірі зазначеним вимогам рішення суду не відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 17 вересня 2002 року слідчим ОВС слідчого відділу податкової інспекції в місті Севастополі підполковником міліції Васіним В.І. винесено постанову про порушення кримінальної справи номер 425048 за ознаками злочину ч.2 ст.209 КК України відносно посадових осіб ВАТ «Севастопольський маяк». Позивач був в числі підозрюваних осіб. Обвинувачення за ч.2 ст. 209 КК України йому не пред'являлося. (т.1 а.с.7)

03 березня 2003 року в цій справі відносно ОСОБА_3 було винесено постанову про порушення кримінальної справи за ч.2 ст.367 КК України. За цим обвинуваченням він був відданий суду.

Справу було направлено до Гагарінського районного суду міста Севастополя в червні 2003 року по закінченню 9 місяців досудового слідства.

14 вересня 2005 року Гагарінським районним судом міста Севастополя справу направлено прокурору для проведення додаткового розслідування, яка після цього знову була направлена до суду з обвинувальним висновком. (т.1а.с.17-18зв)

26 лютого 2008 року Гагарінським районним судом міста Севастополя було винесено обвинувальний вирок, згідно якого, позивач був засуджений за ч. 2 ст. 367 КК України до 2 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 2 роки, без штрафу. Відповідно до статті 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік та 6 місяців з покладенням обов'язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України (т.1а.с.19-32зв)

Ухвалою Апеляційного суду міста Севастополя від 10 лютого 2009 року вирок було скасовано та направлено на новий судовий розгляд. Ще через 2 роки 02 лютого 2011 року Гагарінський районний суд міста Севастополя постановив виправдувальний вирок. Ухвалою Апеляційного суду міста Севастополя від 20 грудня 2011 року вирок було скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції у зв'язку із процедурними (процесуальними) недоліками, які було допущено під час розгляду справи у суді першої інстанції. (т.1а.с.33-38)

18 червня 2012 року Гагарінським районним судом міста Севастополя винесено постанову, якою кримінальна справа відносно нього була закрита у зв'язку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення. (т. 1 а.с.51-52)

Отже, з моменту винесення постанови про порушення кримінальної справи і до винесення постанови про закриття кримінальної справи пройшло майже 10 років.

Протягом цього часу щодо ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що передбачено п.1 ч.1 ст. 149 КПК.

Згідно ст. 213 КПК України, що був чинним на час винесення судом постанови про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою прокурора підтримувати державне обвинувачення, реабіліуючі підстави - це такі, в силу яких особа визнається невинною у вчиненні злочину, добропорядною та реабілітованою, або які вказують, що злочину не було. Реабілітуючі підстави звільнення особи від відповідальності вказані в п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 6 КПК України.

Сюди належать: відсутність події злочину, відсутність складу злочину, в тому числі наявність необхідної оборони або крайньої необхідності; недосягнення особою до моменту вчинення суспільно небезпечного діяння віку, при досягненні якого можлива кримінальна відповідальність.

Рішення про закриття справи за цими обставинами уповноважені приймати слідчі чи органи дізнання самостійно. Згоди суду чи санкції прокурора закон не вимагає.

При закритті кримінальної справи за реабілітуючими підставами слід роз'яснити обвинуваченому про право на відшкодування заподіяної йому моральної та матеріальної шкоди безпідставним притягненням до відповідальності, реабілітацію в повному обсязі відповідно до Закону України від 1.12.1994 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Таким чином, позивач у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки кримінальну справу відносно ОСОБА_3 було закрито з реабілітуючи підстав - відсутність складу злочину.

При здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту I статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, визначаючи межі перебігу таких строків, слід виходити з такого.

В кримінальному провадженні враховується як період досудового розслідування, так і період судового розгляду і апеляційного провадження. При цьому перебіг строків у кримінальному провадженні починається з часу, коли особі повідомлено про підозру або з моменту затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, а закінчується у момент, коли вирок набрав законної сили або кримінальне провадження закрито в цілому чи щодо конкретної особи.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент початку досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудових розслідувань, що об'єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності.

Оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов'язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо).

Оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід враховувати послідовність та своєчасність здійснення процесуальних дій; наявність періодів бездіяльності (неактивності), причини якої мають з'ясовуватись у кожному конкретному випадку. (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).

Дослідивши матеріали справи судова колегія приходить до висновку про невиправдані строки розгляду кримінального провадження відносно позивача ОСОБА_3

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розміром моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 p. у справі № 6-2203цс15 та від 31.08.2011 року.

Проте суд першої інстанції у справі, яка переглядається, не врахував, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 8 Закону України № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено з 1 грудня 2016 p. мінімальну заробітну плату на рівні 1 тис. 600 грн.

З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Оскільки ОСОБА_3 перебував під слідством та судом з 10.03.2003 року по 18.06.2012 року, тобто 110 повних місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди становить176000 грн. (мінімальна заробітна плата х кількість місяців).

За таких обставин рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення розміру присудженої моральної шкоди з 250 000 грн. до 176 000 грн.

Доводи представника відповідача Головного Управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області про те, що позивач пропустив строк позовної давності є безпідставними, оскільки постанова про закриття кримінального провадження була винесена 18.06.2012 року, а з позовом до суду ОСОБА_3 звернувся у травні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення в частині визначення розміру моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представника відповідача Державної казначейської служби України - Олешки Олексія Миколайовича та представника відповідача Головного Управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року змінити, зменшивши розмірі стягнутої з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральної шкоди з 250 000,00 грн. до 176000 грн. 00 коп.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді