Справа № 202/5910/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 січня 2017 року Індустріальний районний суд міста ОСОБА_1 в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Герасименко В.А., представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що в період з 25 жовтня 1980 року по 24 грудня 2002 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_7. За час шлюбу 19 серпня 1999 року ними була придбана квартира АДРЕСА_2. Договір купівлі-продажу укладався ОСОБА_7, за яким було зареєстровано право власності на вказану квартиру. 31 січня 2012 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті спадкоємцями першої черги є його мати ОСОБА_6 та їх дочка ОСОБА_3, які кожна окремо отримали свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_2. В свою чергу вона звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надала.

Представник відповідача - ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову заперечувала, вважала, що права позивача міської радою жодним чином не порушені. Крім того, позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 25 жовтня 1980 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

19 серпня 1999 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_7 була придбана квартира АДРЕСА_3 загальною площею 37,4 кв.м.

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу 24 грудня 2002 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був розірваний.

31 січня 2012 року ОСОБА_7 помер (актовий запис про смерть № 150 від 02.02.2012 року).

З матеріалів спадкової справи № 288/2012, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняли його мати ОСОБА_6 і дочка ОСОБА_3 19 квітня 2016 року кожній з них нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4.

Право власності ОСОБА_6 і ОСОБА_3 на 1/4 частину вищевказаної квартири цього ж дня було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

6 вересня 2016 року позивач ОСОБА_5 звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, але постановою державного нотаріуса ОСОБА_8 у вчиненні даної нотаріальної дії їй було відмовлено з тих підстав, що на час смерті ОСОБА_7 шлюб між ними був розірваний.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб і сім'ю України (КпШС), який регулював правовідносини, що виникли до набрання чинності Сімейним кодексом України 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Отже, придбання майна в період шлюбу встановлювало презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною 1 статті 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічне положення закріплено й у статті 70 Сімейного кодексу України.

Приймаючи до уваги, що квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_7 у період шлюбу з ОСОБА_5, доказів, що така квартира є його особистою приватною власністю суду не надано, а також те, що після смерті ОСОБА_7 його спадкоємцям - ОСОБА_6 і ОСОБА_3 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину цієї квартири кожній та останні не заперечували проти визнання права власності на іншу 1/2 частину спірної квартири за ОСОБА_5, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Доводи представника відповідача ОСОБА_1 міської про не порушення міською радою прав позивача, а також обрання позивачем неналежного способу захисту, суд вважає необґрунтованими, оскільки в спірних правовідносинах у разі неприйняття спадщини спадкоємцями або відмови спадкоємців від її прийняття спадкове майно переходить у власність територіальної громади міста, у зв'язку з чим позивачем і був пред'явлений позов до міської ради. Крім того, заявлена позивачем вимога про визнання права власності відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, визначеним статтею 16 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста ОСОБА_1 протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко