АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

30 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року,

встановила:

22.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі Ѕ частини з усіх видів її заробітку (доходу) або тверду грошову суму, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2006 року по 08 червня 2015 року.

Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2, які з 18 червня 2015 року проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Відповідач з цього часу проживає окремо, за своїм матеріальним становищем має можливість сплачувати аліменти. Угоди про сплату аліментів в добровільному порядку між ними не досягнуто.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини від її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 лютого 2017 року і до досягненням сином ОСОБА_4 повноліття, а потім - в розмірі 1/4 частини від її заробітку/доходу щомісячно до повноліття дочки ОСОБА_5., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що в судовому засіданні позивач визнав, що відповідач бере участь в утриманні дітей: купує їм одяг, продукти харчування, проводить з ними час, займається їх вихованням, створює додаткові умови для їх розумового, фізичного та соціального розвитку, відповідач влаштувала сина до футбольної секції. Зазначив, що підставою звернення до суду з позовом слугувало лише те, що позивач не отримує від відповідача коштів в готівковій формі, які необхідні останньому для виконання кредитних зобов'язань.

При вирішенні спору судом першої інстанції не було взято до уваги стан здоров'я матері відповідача, яка є інвалідом другої групи та перебуває на утриманні відповідача; відмовлено у допиті свідків, які могли б повідомити про відомі їм факти участі відповідача у вихованні та утриманні дітей.

Доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків позивачем надано не було.

На підтвердження участі відповідача в утриманні дітей остання надала суду першої інстанції копії фіскальних чеків на 26 аркушах на загальну суму більше 15 000 грн., в яких відображено витрати на потреби дітей, придбання їм одягу, продуктів харчування, ліків, речей особистої гігієни, шкільного приладдя тощо.

Зазначив, що відповідач забезпечує дітей також кишеньковими грошима для оплати навчання, відвідування комплексної дитячо-юнацької спортивної школи "Чемпіон", заняття в якій фінансуються відповідачем.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач проживає окремо, працює, має регулярний дохід, частково приймає участь в утриманні та вихованні дітей шляхом надання їм продуктів харчування, забезпечення одягом, сприянні в отриманні додаткової освіти, проведення дозвілля. Заперечення відповідача проти позову, на думку суду першої інстанції, спрямовані на уникнення від виконання своїх обов'язків.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив спір згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2006 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4, 5).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Однією з підстав для розірвання шлюбу слугувало те, що позивач застосовував по відношенню до відповідача фізичну силу (а.с. 8).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо.

Як пояснила відповідач в судовому засіданні, після розірвання шлюбу вона позбавлена можливості проживати разом з дітьми в квартирі, що належить позивачу. За відсутності можливості проживати за місцем своєї реєстрації, вона проживає у квартирі подруги, яка знаходиться у том ж під'їзді, що і квартира позивача. У відсутність позивача вона кожного дня приходить до дітей, годує їх. У разі неможливості потрапити до квартири, вона передає дітям їжу, або знаходить іншу можливість їх нагодувати. Вона також забезпечує дітей матеріально, купує їм речі, необхідні ліки, одяг, забезпечує їх перебування у спортивних гуртках. Оскільки позивач має невиконані кредитні зобов'язання, вона не погоджується надавати йому готівкові кошти, які можуть бути витрачені ним на особисті потреби, а не на утримання дітей.

На підтвердження обставин надання дітям матеріальної допомоги відповідачем надано копії фіскальних чеків на 26 аркушах (а.с.18-43).

Проти тієї обставини, що відповідач забезпечує дітей одягом, купує їм продукти харчування не заперечував і сам позивач в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до довідки Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи "Чемпіон" від 30.01.2017 р. №03, ОСОБА_4, 2005 рокународження, навчається з 01.09.2012 р. у відділенні футбол, приймає активну участь в навчально-тренувальних зборах, турнірах з футболу та Чемпіонатах м. Києва (а.с.44).

Доказів того, що навчання дитини у спортивній школі не потребує додаткового матеріального забезпечення, або доказів несення витрат за таке навчання позивач суду не надавав.

Матеріали справи не містять доказів позивача щодо його участі в утриманні дітей, в чому вона полягає.

Окреме проживання матері і дітей не є безумовною обставиною для висновку про наявність підстав для стягнення аліментів.

Вказаним обставинам судом першої інстанції належної оцінки надано не було.

При вирішенні спору судом першої інстанції не враховано і ту обставину, що мати відповідача за станом свого здоров'я також потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до виписки №25375 із медичної карти стаціонарного хворого від 09.10.2015 р., мати відповідача ОСОБА_6 23.09.2015 р. була госпіталізована до Київської міської лікарні швидкої медичної допомоги. Повний діагноз: С-r сигмоподібної кишки (помірнодиференційована аденокарценома) Т4N1Mх ІІІ кл гр., з проростанням в парієтальну очеревину, лівий яєчник. Обтураційна товстокишкова непрохідність. ІХС, атеросклеротичний коронарокардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., СН-ІІА. Після проведеної операції виписано під нагляд хірурга, онколога (а.с.45).

З 21.01.2016 р. ОСОБА_6 є інвалідом другої групи (а.с.46).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.1 цього Кодексу завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст.180 СК України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Позивач суду не довів, що він несе витрати на утримання дітей у більшому розмірі, ніж це робить відповідач, а ненадання такої допомоги у грошовому виразі порушує його права.

Не довів позивач і ту обставину, що за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дітям у більшому розмірі, ніж це робить на даний час.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог з огляду на відсутність доказів порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача та неповнолітніх дітей.

Допущенні судом першої інстанції порушення норм процесуального права в частині невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 317, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №753/23718/16

Апеляційне провадження №22-ц/796/4727/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.