Справа №478/1456/16-ц 25.05.2017 25.05.2017 25.05.2017
Провадження №22-ц/784/207/17
Провадження № 22ц/784/207/17 Суддя першої інстанції Сябренко І.П.
Справа № 478/1456/16-ц Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем Лептугою С.С.,

за участю представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» (надалі ТОВ «Ватутіна») про визнання договору оренди землі недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

7 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Ватутіна» про визнання договору оренди недійсним.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 9,3 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області.

10 червня 2013 року між нею та ПП «Агротех», було зареєстровано договір оренди, відповідно до умов якого вона передала в оренду ПП «Агротех» земельну ділянку строком до 31 грудня 2017 року.

20 травня 2016 року договір оренди було розірвано за взаємною згодою сторін.

У травні 2016 року, отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вона довідалася, що 23 травня 2016 року проведено державну реєстрацію права оренди, належної їй на праві власності земельної ділянки, з іншим орендарем ТОВ «Ватутіна».

Проте, своєї згоди на укладення договору оренди з ТОВ «Ватутіна» вона не надавала, договір не підписувала.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 25 квітня 2016 року, укладений між нею та ТОВ «Ватутіна».

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 9,30 га., укладений 25 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Ватутіна». Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Ватутіна» просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне та необєктивне дослідження доказів. Зокрема, судом не враховано, що висновок експерта є неналежним доказом, оскільки експертиза проведена з порушенням вимог Інструкції щодо проведення експертиз.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі (далі Закон) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 18, 20 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №025938 від 22 червня 2004 року, є власником земельної ділянки площею 9,3 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області (а.с.11).

Згідно договору оренди землі від 25 квітня 2016 року, власник земельної ділянки ОСОБА_3 передала її в оренду ТОВ «Ватутіна» строком на 10 років (а.с. 62).

23 травня 2016 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було проведено державну реєстрацію права оренди за договором оренди землі від 25 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Ватутіна».

Згідно висновку почеркознавчої експертизи від 28 вересня 2016 року № 1906, підпис від імені «Орендодавця» ОСОБА_3 у договорі оренди землі від 25 квітня 2016 року, укладеного між «Орендодавцем» ОСОБА_3 та «Орендарем» ТОВ «Ватутіна», виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 94-99).

Така експертиза була проведена Київською незалежною судово-експертною установою.

Згідно з висновком цієї установи проведення експертизи було доручено експерту ОСОБА_5

Однак, вказаний висновок не можна вважати належним доказом, оскільки зазначений фахівець згідно з Державним реєстром атестованих судових експертів мав свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, яке діяло до 30 березня 2016 року, і було визнано недійсним 6 червня 2012 року у звязку зі звільненням ОСОБА_5 з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; проведення експертизи було здійснено по копії, що протирічить п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та п.1.1 Розділу «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року з наступними змінами; вказана експертиза згідно з ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» могла бути проведена виключно державними спеціалізованими установами, оскільки почеркознавча експертиза відноситься до криміналістичних. Київська незалежна судово-експертна установа не є державною спеціалізованою установою, що здійснює судово-експертну діяльність.

Між тим, в суді апеляційної інстанції представник позивача заявила клопотання про проведення повторної почеркознавчої експертизи на предмет дослідження підпису орендодавця на спірному договорі оренди, яке колегією суддів було задоволено. Проведення експертизи доручено Миколаївському науково-дослідному експертно - криміналістичному центру МВС України та обєктом дослідження визначено оригінал оспорюваного договору оренди землі від 25 квітня 2016 року, наданого районною державною адміністрацією.

За даними висновку експерта № 211 від 5 травня 2017 року підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 25 квітня 2016 року, укладеного між «Орендодавцем» ОСОБА_3 та «Орендарем» ТОВ «Ватутіна», виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 248-251).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивачки, підписаний не нею, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_3, а тому суд дійшов правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат на проведення експертизи в апеляційному суді у розмірі 900 грн. 48 коп.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» відхилити, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» на користь ОСОБА_3 900 грн. 48 коп. судових витрат.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_6