Справа № 199/5055/16-ц
18 січня 2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Богун О.О.
при секретарі Гуменюк О.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Відділ Формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Відділ Формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилаючись на те, що на підставі Договору дарування №2859 від 24.07.2013, позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Разом з нею в спірному домоволодінні зареєстровані відповідачі по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які на теперішній час проживають за межами України.
Однак в домоволодінні відповідачі зареєстровані, однак там не проживають, не користуються будинком, не несуть витрат на його утримання.
Батько позивача ОСОБА_3 та мати позивача ОСОБА_4 з 2001 року не проживають в зазначеному домоволодінні, оскільки з цього часу взагалі знаходяться за межі території України.
Відповідач по справі ОСОБА_2, чоловік позивача за вказаною адресою не проживає з 2012 року, оскільки теж перебуває за межами території України.
Тому позивач звернулася до суду та просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №1-А в будинку №2 по вулиці Казахстанській у місті Дніпро.
В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надавали заяв про розгляд справи за їх відсутності, не скористались правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування №2859 від 24.07.2013, позивач є власником квартири АДРЕСА_1.
Разом з нею в спірному домоволодінні зареєстровані відповідачі по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які на теперішній час проживають за межами України.
Однак в домоволодінні відповідачі зареєстровані, однак там не проживають, не користуються будинком, не несуть витрат на його утримання.
Батько позивача ОСОБА_3 та мати позивача ОСОБА_4 з 2001 року не проживають в зазначеному домоволодінні, оскільки з цього часу взагалі знаходяться за межі території України.
Відповідач по справі ОСОБА_2, чоловік позивача за вказаною адресою не проживає з 2012 року, оскільки теж перебуває за межами території України.
В квартирі АДРЕСА_1 відповідачі не мешкають без поважних причин, особистих речей в ньому не мають, оплату комунальних послуг не здійснюють, що підтверджується наданими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.
Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).
З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки відповідачі втратили право користування спірним житлом.
З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, 222, 88 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Відділ Формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №1-А в будинку №2 по вулиці Казахстанській у місті Дніпро.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.