АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Варенко О.П.,

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулися з позовними вимогами до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" посилалися на те, що 19 червня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір №MRC0AK22840049, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 11 849 доларів США, зі сплатою за користування грошима 0,96% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 16 червня 2011 року. У забезпечення належного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №MRC0AK22840049 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 19 червня 2006 року було укладено договір поруки №MRC0AK22840049/1. У забезпечення належного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №MRC0AK22840049 між ПАТ КБ ПриватБанк та ПАТ "Акцент-Банк" 20 жовтня 2010 року було укладено договір поруки №167, відповідно до умов якого розмір відповідальності останнього перед кредитором обмежується 10 000 грн. Оскільки ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, які випливають із кредитного договору не виконував, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 та ПАТ "Акцент-Банк" несуть з позичальником відповідальність перед банком, як солідарні боржники, ПАТ КБ "ПриватБанк" просив стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №MRC0AK22840049, яка станом на 02 жовтня 2012 року становить 12 632,48 доларів США та складається із: 4 305, 65 доларів США заборгованість за кредитом; 3 439,02 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 244,04 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 4 895, 33 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, та стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ "Акцент-Банк" суму в розмірі 10 000 грн. за договором поруки №167.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрито.

Не погодившись з ухваленим рішенням ПАТ КБ "ПриватБанк" подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просили рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк".

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 19 червня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №МКК7SЕ00000183 у вигляді не поновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 11 849 доларів США, зі сплатою за користування грошима 0,96% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16 червня 2011 року (т.1 а.с.9-10).

У забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №МКК7SЕ00000183, між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 19 червня 2006 року було укладено договір поруки №MRC0AK22840049/1 (т.1 а.с.11).

У забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №MRC0AK22840049 між ПАТ КБ ПриватБанк та ПАТ "Акцент-Банк" 20 жовтня 2010 року було укладено договір поруки №167, відповідно до умов якого розмір відповідальності останнього перед кредитором обмежується 10 000 грн. (т.1 а.с.6, 7).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 03 квітня 2008 року позовні вимоги ЗАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ ПриватБанк суму заборгованості за договором кредиту в розмірі 21 034 грн. 76 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 238 грн. 92 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 149 грн. 58 коп., пеню за порушення виконання зобовязання в розмірі 311 грн. 53 коп. та вирішено питання судових витрат (т.1 а.с.41).

Із вказаного рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя вбачається що заборгованість із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була стягнута на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» за вищезазначеним кредитним договором №МКК7SЕ00000183 від 19 червня 2006 року.

З матеріалів справи вбачається рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 03 квітня 2008 року до теперішнього часу не виконано (т.1 а.с.142, 268).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ "ПриватБанк", заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №MRC0AK22840049 від 19 червня 2006 року станом на 02 жовтня 2012 року становить 12 632, 48 доларів США та складається із: 4 305, 65 доларів США заборгованість за кредитом; 3 439, 02 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 244, 04 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 4 895, 33 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (т.1 а.с.4, 5).

Останню проплату за кредитним договором ОСОБА_2 було здійснено 16 листопада 2007 року (т.1 а.с.4, 148).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до суді із заявою про застосування строків позовної давності до вимог заявлених ПАТ КБ "ПриватБанк" (т.1 а.с.42, 43).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції посилався на пропуск банком строку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України, однак, повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, з аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що у разі невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність щодо повернення суми кредиту та сплати неустойки породженою у наслідок невиконання взятих на себе зобовязань.

З матеріалів справи вбачається 19 червня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №МКК7SЕ00000183 у вигляді не поновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 11 849 доларів США, зі сплатою за користування грошима 0,96% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 16 червня 2011 року (т.1 а.с.9-10).

У забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №МКК7SЕ00000183, між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 19 червня 2006 року було укладено договір поруки №MRC0AK22840049/1 (т.1 а.с.11).

В п.12 вказаного договору поруки визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (пяти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Крім того, у забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №MRC0AK22840049 між ПАТ КБ ПриватБанк та ПАТ "Акцент-Банк" 20 жовтня 2010 року було укладено договір поруки №167, відповідно до умов якого розмір відповідальності останнього перед кредитором обмежується 10 000 грн. (т.1 а.с.6, 7).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 03 квітня 2008 року позовні вимоги ЗАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ ПриватБанк суму заборгованості за договором кредиту в розмірі 21 034 грн. 76 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 238 грн. 92 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 149 грн. 58 коп., пеню за порушення виконання зобовязання в розмірі 311 грн. 53 коп. та вирішено питання судових витрат (т.1 а.с.41).

Із вказаного рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя вбачається що заборгованість із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була стягнута на користь ЗАТ КБ ПриватБанк за вищезазначеним кредитним договором №МКК7SЕ00000183 від 19 червня 2006 року.

З матеріалів справи вбачається рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 03 квітня 2008 року до теперішнього часу не виконано (т.1 а.с.142, 268).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ "ПриватБанк", заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №MRC0AK22840049 від 19 червня 2006 року станом на 02 жовтня 2012 року становить 12 632, 48 доларів США та складається із: 4 305, 65 доларів США заборгованість за кредитом; 3 439, 02 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 244, 04 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 4 895, 33 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (т.1 а.с.4, 5).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт того, що у ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «Приватбанк» існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується.

Із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, останню проплату за кредитним договором ОСОБА_2 було здійснено 16 листопада 2007 року (т.1 а.с.4, 148).

В суді першої інстанції ОСОБА_2 звернувся із заявою про застосування строків позовної давності до позовних вимог, заявлених ПАТ КБ "ПриватБанк" у даній справі (т.1 а.с.42, 43).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

ОСОБА_2 змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з кредитного договору №MRC0AK22840049, а саме п.1.1, погашення отриманого кредиту та процентів по ньому здійснюється самостійними частинами у розмірі 291, 28 доларів США (т.1 а.с.9, 10).

Отже, умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку. Таким чином, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, у звязку з чим вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, а саме у мажах строку позовної давності.

Так як умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами в період з 24 по 28 число кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Крім того, необхідно зауважити, що відповідно до Глави 50 ЦК України припинення основного зобовязання тягне за собою припинення і похідних від нього зобовязань, у звязку з чим застосування строку позовної давності до вимог повязаних з виконанням кредитного договору тягне за собою і відсутність підстав для покладення відповідальності на поручителя в межах пропущеного строку позовної давності.

Виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти та комісію за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима, а комісія є платою за обслуговування кредиту.

Слід зазначити, посилання суду першої інстанції на відсутність підстав для стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, так як зверненням ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", до Жовтневого районного суду м.Маріуполя з позовом про стягнення заборгованості змінило дату виконання зобовязань за кредитним договором, є помилковим, оскільки як вбачається зі змісту вказаного судового рішення судом було розглянуто і вирішено вимоги банку на час ухвалення судового рішення щодо стягнення саме поточної суми заборгованості за кредитом, а не про дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості.

З матеріалів справи вбачається ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовними вимогами до поручителя ОСОБА_3 (т.1 а.с.2, 3).

Відповідно до договору поруки №MRC0AK22840049/1 від 19 червня 2006 року, його було укладено між ЗАТ КБ "ПриватБанк"та ОСОБА_4. Останнім при укладенні вказаного договору було надано паспорт серії ВН номер 004081, виданий Іллічівськом РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 03 березня 2004 року, ІПН НОМЕР_1, що на прізвище - ОСОБА_3 (т.1 а.с.11).

Банком були надані пояснення стосовно того, що в договорі поруки було помилково зазначено прізвище поручителя ОСОБА_4, тоді як правильно прізвище ОСОБА_3 та в договорі поруки зазначені серія та номер паспорта, ІПН саме ОСОБА_3 (т.2 а.с.29-32).

Отже, договір поруки №MRC0AK22840049/1 від 19 червня 2006 року було укладено саме із ОСОБА_3, а тому наявні всі підстави для визначення його солідарним відповідачем із ОСОБА_2

З урахуванням того, що строк дії кредитного договору визначено з 19 червня 2006 року по 16 червня 2011 року, а ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у грудні 2012 року та просив стягнути заборгованість станом на жовтень 2012 року, приймаючи до уваги, що останні перед кредитором несуть солідарну відповідальність, та ОСОБА_2 було подано до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності у даній справі, із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь банку підлягає стягненню заборгованість в межах трирічного строку позовної давності (за період з жовтня 2009 року по жовтень 2012 року) за кредитним договором №MRC0AK22840049 від 19 червня 2006 року, яка становить: за тілом кредиту 4 305, 65 доларів США; за процентами за користування кредитом 2 405, 21 доларів США; за комісією 592, 24 доларів США.

Стосовно вимог ПАТ КБ "ПриватБанк"про стягнення пені в іноземній валюті слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Проте, фінансові санкції за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені можуть бути застосовані лише у випадках прострочення грошового зобовязання у гривні.

Отже, стягненню підлягає пеня в національній валюті.

Згідно ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає солідарному стягненню пеня в межах річного строку позовної давності, визначеного цивільним процесуальним законодавством, в еквіваленті на грошову одиницю України гривню, станом на час звернення банку до суду з позовними вимогами - в розмірі 7 121 грн. 92 коп. (а.с.1, 2, 5).

Стосовно висновків суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент Банк» слід зазначити, відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745ц15.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням того, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, приймаючи до уваги, що витрати понесені позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" за подачу позовної заяви та апеляційної скарги підтвердженні платіжними дорученнями, із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1 165 грн. 23 коп. з кожного (т.1 а.с.17, 85).

ОСОБА_2 таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3Г з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3Г

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити частково.

РішенняІндустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №MRC0AK22840049 від 19 червня 2006 року, укладеним між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 4 305, 65 доларів США; заборгованості по процентами за користування кредитом 2 405, 21 доларів США; заборгованості за комісією 592, 24 доларів США, пені в розмірі 7 121 грн. 92 коп.

В іншій частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір по 1 165 грн. 23 коп. з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді