Справа № 628/4179/16-ц
Провадження № 2/628/171/17
31 січня 2017 року Купянський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Цендра Н.В.,
за участю: секретаря - Кравцової В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Купянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: виконком Курилівської сільської ради Куп'янського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -
ОСОБА_1 звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він являється власником житлового будинку за адресою: Харківська область, Куп'янський район, с. Новоосиново, вул. Лісна, 32 на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач була зареєстрована у будинку позивача на прохання сина, однак в будинку не мешкає з моменту своєї реєстрації, за комунальні послуги не платить, речей особистих у будинку не має. На даний час місце мешкання відповідача позивачу невідоме. Реєстрації місця проживання відповідача у будинку перешкоджає позивачу у повній мірі скористатися своїм особистим майном. У звязку з вищевикладеним позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування будинком.
Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що відповідач ОСОБА_2 колишня співмешканка його сина, їй потрібна була прописка для влаштування на роботу і він дав свою згоду на її прописку, але вона жодного дня не була у будинку.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки з відміткою «за зазначеною адресою не проживає», оскільки згідно з п. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надала.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, при розгляді заяви покладався на розсуд суду.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Спірний будинок, який розташований за адресою: Харківська область, Куп'янський район, с. Новоосиново, вул. Лісна, 32 належить на праві власності позивачу, що підтверджується ксерокопією договору купівлі-продажу житлового будинку та приватизованої земельної ділянки (а.с. 3).
Факт не проживання відповідача у будинку №32 по вул. Лісна с. Новоосиново підтверджується актом не проживання особи за місцем його реєстрації від 21 листопада 2017 року складеним в присутності сусідів даного будинку. В акті не проживання зазначено, що ОСОБА_2не мешкає в будинку за місцем реєстрації з моменту самої реєстрації (а.с. 4).
Відповідно до довідки наданої головним управлінням ДМС України в Харківській області відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з червня 2012 року (а.с. 13).
Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінамита доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Здійснення людиною свого природного права на життя повязано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, обєктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в житловому будинку, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку особу втратившою право користування житловим приміщенням.
Згідно ст. 6 ЗУ «про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Судом у судовому засіданні було встановлено, що відповідач набула право користування належним позивачу житлом, однак за даною адресою не проживає з моменту реєстрації, тобто більше року, що підтверджується актом не проживання.
На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідач за комунальні послуги не платить, у будинку №32 по вул. Лісна с. Новоосиново не проживає без поважних причин понад один рік, у звязку з чим суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 втратила право на користування спірним житлом. Враховуючи, що визнання відповідачатакою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку, необхідне позивачу для зменшення витрат на житлово-комунальні послуги, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. ст. 10,11, 57, 60, 61, 157, 209, 224-226 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 71, 72, 156 ЖК України, ст.ст. 316-319, 328, 391 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненням), ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: виконком Курилівської сільської ради Куп'янського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку №32 по вул. Лісна с. Новоосиново, Куп'янського району, Харківської області, знявши ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Купянського міськрайонного суду

Харківської області ОСОБА_3