АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника ПАТ «УкрСиббанк» - Решетніка Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ«УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту. Зустрічний позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ«УкрСиббанк» 33416,03 дол. США заборгованості по кредиту, 4430,84 дол. США заборгованості по процентах, 25891,54 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 10413,77 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Справа № 760/6219/16-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/1479/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Л.А. Шереметьєва
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильну оцінку доказів, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення первісного позову у повному обсязі та відмови у задоволенні зустрічного позову.

В обґрунтування вказав, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні первісного позову не дослідив істотну обставину - несправедливість умов договору, а тому дійшов хибного висновку про те, що відповідно до висновків експертизи сума заборгованості відповідає умовам договору, оскільки предметом позову було визнання умов договору несправедливими. Зазначив, що задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції не врахував, що внаслідок несправедливих умов договору всі сплачені платежі за договором кредиту були зараховані на відсотки і відсотки сплачені наперед до кінця дії договору і тому у банка відсутні підстави стягувати кошти, строк сплати яких ще не настав та/або зарахувати надмірно сплачені відсотки на погашення тіла кредиту.

Представник ПАТ«УкрСиббанк» ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомили, будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволені позовних вимог за первісним позовом суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності. Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом суд першої інстанції виходив з їх законності та обґрунтованості, зокрема, встановивши, що заборгованість виникла через невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного.

Так, за змістом статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 27 листопада 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в розмірі 80 000 доларів США зі сплатою 13, 9% на строк до 27 листопада 2017 року.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за договором про надання споживчого кредиту між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки №71011 від 27 листопада 2007 року, за умовами якого банку в іпотеку була передана квартира за адресою: АДРЕСА_1.

11 квітня 2013 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода №2, згідно якої проведено реструктуризацію заборгованості та встановлено підвищену відсоткову ставку за користування кредитом у разі порушення строків повернення кредиту.

За умовами Кредитного договору погашення кредиту мало відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом усього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів, згідно п.1.3.4 договору, відбувається з 01 по 25 число кожного місяця наступного за тим, за які вони були нараховані.

Як вбачається, свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 80 000 доларів США. Зобов'язання за кредитним договором позичальником не виконані належним чином, у зв'язку з чим станом 26.02.2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед Банком становить 33 416,03 доларів США за простроченим кредитом; 4 430,84 доларів США по прострочених процентах за користування кредитом; 25 891 грн. 54 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 10413 грн. 77 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.4.1 Кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення грошових зобов'язань, передбачених договором, банку надано право нараховувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу.

Як вбачається, ПАТ «УкрСиббанк» на адресу ОСОБА_2 24 листопада 2015 року направлялася вимога про погашення простроченої заборгованості, однак дана вимога ним не виконана, заборгованість не погашена.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Оскільки позичальником зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів не виконані, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором і наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено несправедливість умов договору внаслідок яких усі сплачені платежі за договором кредиту були зараховані на відсотки і відсотки сплачені наперед до кінця дії договору відхиляються колегією судів, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Так, суд першої інстанції задовольнив клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та призначив у справі судово - економічну експертизу з метою визначення правильності розрахунків банку за умовами кредитного договору та наявності заборгованості за даним договором.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово - економічної експертизи № 22036/15-45 від 14.06.2016 року станом на дату розрахунку , проведеного ПАТ «УкрСиббанк» 26.02.2015 року загальна сума сплачених коштів по Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27.11.2007 року, укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 документально підтверджується у розмірі 89783,49 доларів США (46583, 97 доларів США погашення заборгованості за кредитом; 43199,52 доларів США погашення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом). За результатами дослідження наданих документів, зарахування ПАТ «УкрСиббанк» здійснених позичальником платежів погашення кредиту по тілу кредиту та відсотках відповідає умовам Кредитного договору та постанові Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Станом на дату розрахунку, проведеного ПАТ «УкрСиббанк» - 26.02.2015 року документально підтверджується заборгованість за договором кредиту № 0 від 27.11.2007 року, укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 в загальній сумі 37846,87 доларів США ( 33416,03 доларів США заборгованість по кредиту; 4430,84 доларів США заборгованість по сплаті процентів). Заборгованість за договором кредиту № 0 від 27.11.2007 року, укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 приведена в розрахунку ПАТ «УкрСиббанк» відповідає умовам договору.

Отже, дана експертиза була проведена за клопотанням сторони позивача за первісним позовом, за результатами проведення цієї судово - економічної експертизи у даній справі експертом надані чіткі відповіді на поставлені судом запитання, які підтверджують відповідність спірного кредитного договору вимогам закону та наявність у ОСОБА_2 перед Банком заборгованості, розмір якої також знайшов своє підтвердження під час проведення експертизи.

Доказів на підтвердження зворотного ОСОБА_2 та його представник суду першої інстанції не надали. Зазначених доказів не було надано і під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

А відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення зустрічного позову взявши до уваги висновок експерта за результатами проведення судово - економічної експертизи № 22036/15-45 від 14.06.2016 року.

Твердження представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 щодо незаконності рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки суд першої інстанції не дослідив істотної обставини - несправедливість умов договору колегія суддів оцінює критично, виходячи з наступного.

Так, вимогами ст.627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, згідно ст. 628 ЦК України.

Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, яг_ встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину н; може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, ш: обумовлені ним.

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 кредитного договору підписанням даного договору позичальник повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними.

Як вбачається, пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розміри, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь -якому випадку не пізніше 27 листопада 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Сторонами було укладено Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27.11.2007 року, яким визначено графік погашення кредиту, та який містить підпис ОСОБА_2, а отже свідчить про його волевиявлення та обізнаність про розмір усієї суми повернення кредиту.

Пунктом 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Тобто, надання реструктуризації заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - це право банку, а не обов'язок.

Як вбачається, у рамках додаткової угоди №2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27.11.2007 року щодо зміни умов кредитного договору при реструкруризації, укладеної між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, визначено, що під терміном «реструктуризація заборгованості позивальника» сторони розуміють послугу, що надається Банком за заявою позичальника (з метою зміни платіжного навантаження позичальника), що передбачає створення більш сприятливих умов для виконання позичальником своїх зобов'язань за договором.

Умовами п. 1.1 Додаткової угоди №2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27.11.2007 року визначено зміну графік погашення кредиту.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач під час укладення кредитного договору був ознайомлений з його умовами та висловив своє волевиявлення шляхом підписання зазначеного договору, додаткової угоди до нього, графіку погашення кредиту, беручи на себе обов'язки щодо погашення цього кредиту, а відтак вважав такі умови справедливими.

ОСОБА_2 було обрано валютне кредитування саме у доларах США, оскільки в цій валюті процентна ставка була суттєво нижчою, ніж в національній валюті. А з цього вбачається, що після проведення з ним переддоговірної роботи щодо повідомлення про сукупну вартість кредиту та реальну проценту ставку, прийняття таких умов кредитування було все ж таки волевиявленням ОСОБА_2

Крім цього, ОСОБА_2 як позичальник відповідно до приписів Закону України «Про захист прав споживачів» мав право відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин протягом чотирнадцяти календарних днів, чого ним вчинено не було.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності).

Пунктом 14 постанови визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Даним висновком спростовані твердження сторони позивача за первісним позовом і щодо допущених банком порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, твердження заявника про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: