Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/5546/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О,
Провадження 22-ц/778/178/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Спас О.В.,

ОСОБА_2

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про визнання недійсним п.18 контракту від 30.01.2004 року, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Пат «Українська залізниця», про визнання недійсним п.18 контракту від 30.01.2004 року, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що з 30.01.2004 року на підставі контракту № 654 він перебував у трудових відносинах з відокремленим структурним підрозділом Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1 ДП „Придніпровська залізниця, де працював на посаді провідника пасажирського вагону.

До контракту неодноразово підписувалися додаткові угоди,. За умовами контракту в редакції, викладеній у додатковій угоді до контракту від 05.06.2014 року та з урахуванням додаткової угоди до контракту від 03.06.2015 року, строк дії контракту закінчується 25.06.2016 року

Крім того, додатковою угодою від 05.06.14 року встановлені додаткові умови для припинення та розірвання контракту, а саме: відповідно п. 18 додатковою підставою для припинення та розірвання контракту є встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів.

01 липня 2015 року згідно наказу № 502/0С його було звільнено з посади провідника пасажирського вагону на підставі п.п. „а п. 18 контракту від 30.01.2004 року № 654 ( з додатками) та відповідно до вимог п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним з наступних підстав.

На його думку п. 18 контракту суперечить діючому законодавству, оскільки погіршує його становище, так як передбачає додаткові підстави розірвання трудового договору, які не передбачені КЗпП України, а тому зазначений пункт контракуту має бути визнаний недійсним.

Крім того, зазначав, що відповідачем було порушено порядок звільнення, передбачений п. 20 контракту, оскільки належним чином оформлене попередження про звільнення, у розумінні змісту п. 20 контракту № 654 від 30.01.2004 року, він не отримував в загалі.

Також вважає, що його звільнення відбулось за відсутності події, викладеної в наказі № 502/0С від 01.07.2015 року - перевезення 15 безквиткових пасажирів, на підставі сфальсифікованого акту від 16.06.2015 року про вчинення ним порушення п. 37.2 „Правил перевезення пасажирів та на підставі сфальсифікованих квитанцій.

Про фальсифікацію акту від 16.06.2015 року свідчить наступне: в Акті зазначено, що перевірку здійснювали 3 працівники ЦКРУ: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у присутності: провідника ОСОБА_3 і начальника пасажирського поїзда ОСОБА_7 Проте, фактично перевірку здійснював 1 працівник ЦКРУ за його участю і за відсутності начальника пасажирського поїзда ОСОБА_7

Акт склав 1 працівник ЦКРУ без його участі , у присутності начальника пасажирського поїзда ОСОБА_7, якому і передав один екземпляр Акту.

Перевірку у вагоні № 10 поїзда № 318 сполученням „Одеса-Запоріжжя, в якому він був провідником пасажирського вагону, на дільниці „Одеса-Східна Кремидівка, здійснював один працівник ЦКРУ- чоловік у цивільному одязі, його прізвище йому невідоме, оскільки останній не надавав посвідчення.

Крім того, перевіряючі на підтвердження вказаного в Акті порушення не надали жодного проколу про адміністративне правопорушення на заявлених 15 безквиткових пасажирів у вагоні № 10, не надали інформації про особу жодного правопорушника

Про порушення діючого законодавства при здійсненні перевірки вагону № 10 поїзда № 318 сполученням „Одеса-Запоріжжя, свідчить те, що перевіряючий при здійсненні перевірки був вдягнений у цивільний одяг, а не у формений одяг; оформляв проїзд не проїзними документами, а квитанціями форми ГУ-57, що не передбачено законодавством; не склав жодного протоколу про адміністративне правопорушення при заявлених ним 15 безквиткових пасажирів, які відмовились сплачувати штраф; в акті від 16.06.2015 року вказав про порушення провідником пасажирського вагону № 10 п. 37.2. Правил перевезення пасажирів, який регламентує обовязки пасажирів і у всякому разі не обовязки провідника пасажирського вагону.

Крім того, зазначав, що незаконним звільненням були порушені його трудові та особисті права і інтереси, у звязку з чим була заподіяна моральна шкода.

Незаконні звинувачення у грубому порушенні трудової дисципліни та своїх службових обовязків і незаконне звільнення викликали у нього стресовий стан, спричинили моральні страждання. Він втратив можливість утримувати родину. Розмір моральної шкоди він оцінює в 10 000 грн.

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати недійсним п.18 контракту №654 від 30.01.04року, в редакції викладеній в додатковій угоді від 05.06.14 року; визнати незаконним та скасувати наказ 502/0С від 01.07.15 року про його звільнення з роботи за п.8 ст. 36 КЗпП України; поновити його на посаді провідника пасажирського вагону; стягнути середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 02.07.15 року, виходячи із середньомісячної заробітної плати, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасувати наказ 502/ОС від 01.07.2015 року начальника відокремленого структурного підрозділу "Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1" державного підприємства "Придніпровська залізниця " про звільнення ОСОБА_3 з посади провідника пасажирського вагону.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді провідника пасажирського вагона структурного підрозділу "Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ " Українська залізниця".

Стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ " Українська залізниця" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.07.15 року, виходячи із середньомісячної заробітної плати 5013, 84 грн. 50138,40 грн., які повинні бути виплачені з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, а також в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.

Стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії " Придніпровська залізниця на користь держави судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, передбачених ст. ст. 58, 59 ЦПК України, про наявність підстав порушення ОСОБА_8 п. 37.2 "Правил перевезення пасажирів", затверджених наказом від 27 грудня 2006 року № 1196, а саме перевезення у вагоні № 10 пятнадцяти пасажирів без проїзних документів, виявлених 16 червня 2015 року при ревізії потяга № 318 сполученням Одеса-Запоріжжя.

Однак, з таким висновком суду першої погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Частиною 3 статті 15 Закону України "Про залізничний транспорт" установлено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року №764.

Як зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів", вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст.36 КЗпП, судді повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Судом першої інстанції установлено, що між ОСОБА_3 та Пасажирським вагонним депо Запоріжжя -1 Придніпровської залізниці укладений контракт № 654 від 30 січня 2004 року, згідно з яким ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відокремленим структурним підрозділом "Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1" ДП "Придніпровська залізниця" на посаді провідника пасажирського вагону.

Додатковою угодою № 5 від 05 червня 2014 року встановлені додаткові умови для припинення та розірвання контракту. Згідно підпункту "а" пункту 18 вказаної додаткової угоди, додатковою підставою для припинення та розірвання контракту є встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів.

Наказом № 502/ОС від 01 липня 2015 року звільнено ОСОБА_3 з посади провідника пасажирського вагону на підставі підпункту "а" пункту 18 контракту від 30 січня 2004 року № 654 з додатками та відповідно до вимог п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Отже, причиною звільнення позивача з роботи стало виявлення у його вагоні безквиткових пасажирів, тобто порушення провідником умов контракту.

Підставою для видання зазначеного наказу став Акт фінансової ревізії від 16 червня 2015 року про те, що при ревізії потяга № 318 сполученням Одеса-Запоріжжя у вагоні № 10 виявлено порушення п. 37.2 "Правил перевезення пасажирів", затверджених наказом від 27 грудня 2006 року № 1196 виявлено пятнадцять пасажирів без проїзних документів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанцій виходив із того, що відповідачем не доведено того, що при ревізії потягу № 318 сполученням Одеса-Запоріжжя у вагоні № 10 було виявлено порушення п. 37.2 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 1196 від 27 грудня 2006 року, а саме перевезення 15 пасажирів без проїзних документів, оскільки не складено постанови про адміністративне правопорушення за безквитковий проїзд, а також в акті ревізії не встановлені особи, які були без квитків.

Однак такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

Наказом Укрзалізниці від 24 червня 2011 року № 370-Ц затверджено Порядок проведення перевірок пасажирських поїздів в системі залізничного транспорту (далі - Порядок).

Вказаним Порядком передбачено:

п. 3.4 - виявлені випадки, в тому числі і перевезення безквиткових пасажирів, під час перевірки оформлюються актами ЛУ-4;

п. 4.1 - перші екземпляри актів направляються для вжиття заходів керівництву залізниць приписки поїздів, другий - під розпис лишається керівнику поїзної бригади, а третій - направляється у справи контролюючого органу.

п. 4.3 - на основі записів у рейсовому журналі, копій актів, телеграфних повідомлень, керівництво залізниці проводить оперативний розбір допущеного порушення з викликом винних осіб, та вживає конкретних заходів впливу.

п. 4.5 - кожен випадок масового перевезення безквиткових пасажирів розглядається в Головному пасажирському управлінні за участю керівництва пасажирської служби та структурного підрозділу.

Посадові особи Укрзалізниці, відповідальні за ту чи іншу ділянку роботи, можуть здійснювати перевірки у межах компетенції за пред'явленням службового посвідчення.

Під час перевірки, особи, які виявили недоліки в організації продажу проїзних документів і обслуговуванні пасажирів, уживають заходів щодо усунення таких недоліків.

Результати перевірки, особи, які здійснюють контроль, записують у рейсовий журнал поїзда (журнал про контроль на вокзалі), а у разі виявлення фактів проїзду безквиткових пасажирів з порушенням цих правил повинні скласти акт і направити його відповідним підприємствам до реагування та вжиття заходів.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначав про те, що акт ревізії № 008697 від 16 червня 2015 року відповідає вимогам Порядку проведення перевірок пасажирських поїздів в системі залізничного транспорту України, затвердженого наказом Генерального директора Укрзалізниці № 370-Ц від 24 червня 2011 року, оскільки: перевіряючі мали посвідчення на перевірку від 09 червня 2015 року № 06/08 з чітким зазначенням номера поїзду, який підлягає перевірці та дати проведення перевірки, посвідчення підписане начальником департаменту внутрішнього контролю Укрзалізниці, має печатку; в акті ревізії зазначені прізвища, ім'я, по батькові ревізорів, номера службових посвідчень; з актом ревізії ознайомили провідника та начальника поїзда та вручили копію акту начальнику поїзда; після проведення перевірки у поїзді ревізори зробили відповідний запис у рейсовому журналі.

Крім того, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказував на те, що в акті ревізії № 008697 від 16 червня 2015 року, який є засобом документування та підтверджує факт виявлення недоліків при проведенні перевірки, зазначено про виявлення порушення п. 37.2 Правил перевезення пасажирів, а саме - 15 пасажирів без проїзних документів.

Також у вказаному акті зазначено, що шістьом пасажирам оформлено проїзд по квитанції ГУ-57 на загальну суму 129,84 грн.; від сплати штрафів пасажири відмовились; девять пасажирів від сплати тарифу та штрафу відмовились, висаджені на станції Кремидівка.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання незаконним наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі, у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, не звернув уваги на зазначені обставини справи, заперечень відповідача щодо обґрунтованого звільнення з роботи ОСОБА_3 не перевірив, та обмежився лише поясненнями позивача щодо недоведеності його вини у перевезенні безквиткових пасажирів у поїзді, де він працював провідником, не приймаючи складений акт як доказ вини провідника вагона у перевезенні безквиткових пасажирів, та у порушення зазначених норм процесуального права не надав йому правової оцінки відповідно до положень закону, не навів правові норми, які б звільняли працівника від відповідальності.

З огляду на викладене, рішення суду не можна вважати законними та обґрунтованими, тому воно підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.307,309,317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року по цій справі скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту:

«У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про визнання недійсним п.18 контракту від 30.01.2004 року, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.»

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: