Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/6109/16 Головуючий у 1 інстанції: Смолка І.О.
Провадження № 22-ц/778/287/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2016 року по справі №3/331/354/2016 було визнано ОСОБА_3 винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. у дохід держави та судового збору на користь держави у сумі 275 грн.

Зазначеною постановою встановлено, що 07.04.2016 року о 21-20 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем NISSAN TIIDA, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Глісерній в м. Запоріжжя, при зміні напрямку руху не впевнилась в безпеці та допустила наїзд на перешкоду (дерево), в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, який належить ОСОБА_4 на праві власності, пошкоджений.

Відповідно до звіту про проведення оцінки № 135 колісного транспортного засобу NISSAN TIIDA, державний номер НОМЕР_2, від 08 квітня 2016 року матеріальний збиток становить 77 529,06 грн.

За проведення товарознавчої експертизи нею сплачено 800 грн.

ОСОБА_3 в добровільному порядку відмовляється сплачувати матеріальні збитки.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала емоційний стрес, був порушений звичайний та усталений для неї спосіб життя, вона була змушена змінити життєвий графік. Моральну шкоду оцінює у 50 000 грн.

На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача на її користь 77 529,06 грн. матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, 50 000 грн. матеріальної шкоди, 800 грн. витрат за проведення товарознавчої експертизи.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 77 529,06 грн. матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, 800 грн. за проведення експертного дослідження.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 786,31 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом статей 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а також має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 квітня 2016 року о 21-20 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем Ніссан Тіда, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Глісерній в м. Запоріжжя, при зміні напрямку руху не впевнилась в безпеці та допустила наїзд на перешкоду (дерево).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, який належить позивачу ОСОБА_4 на праві власності, пошкоджений.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2016 року по справі №3/331/354/2016 було визнано ОСОБА_3 винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. у дохід держави. Постанова набрала законної сили 30 травня 2016 року (а.с. 4).

Таким чином, факти наявності вини ОСОБА_3 у скоєнні ДТП 07 квітня 2016 р. і нанесення матеріальної шкоди ОСОБА_4 встановлені постановою Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 19 травня 2016 р.

Докази на підтвердження вини ОСОБА_5 у скоєнні ДТП і пошкодженні автомобіля ОСОБА_4 ОСОБА_3 не надані.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів.

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно Звіту №135 від 03.06.2016 р. про проведення оцінки колісного транспортного засобу Ніссан Тіда, державний номер НОМЕР_2 що майнова шкода становить 77 529,06 грн. та 800 грн. за проведення товарознавчої експертизи, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №135 від 06 квітня 2016 року (а.с.5-32).

За змістом ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Довід апеляційної скарги щодо незгоди з проведеною спеціалістом-товарознавцем ОСОБА_6 оцінкою пошкодженого автомобіля, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів стосовно іншого розміру вартості матеріального збитку пошкодженого автомобіля Ніссан Тіда, реєстраційний номер НОМЕР_1, які б спростували розмір, вказаний у Звіті, як суду першої, так і апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Твердження апеляційної скарги про те, що в звіті безпідставно зазначено про пошкодження двох передніх крилів автомобіля не заслуговує на увагу, оскільки як вбачається з протоколу огляду транспортного засобу Ніссан Тіда, державний номер НОМЕР_2 №135 від 08 квітня 2016 року, який відповідач підписала без зауважень, переднє ліве та переднє праве крило деформовані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.18-19).

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, судова колегія вважає, що відсутні підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: