Справа № 591/5310/16-ц
Провадження № 2/591/395/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

10.10.2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу, в якій просить встановити факт її проживання з ОСОБА_2, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 2013 року по серпень 2016 року. Зазначає, що з серпня 2003 року стали проживати однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, у будинку матері відповідача. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна донька ОСОБА_4. Зареєструвати шлюб відповідач відмовлявся, оскільки, як дізналась пізніше позивачка, він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, яка майже 15 років є безвісти зниклою.

Позивач вказує, що вказаний факт заявниці необхідно встановити для визнання за нею права власності на половину спільного майна, яке вони придбали, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, та з приводу якого існує спір.

Позивач зазначила, що все життя вона займається танцями, в зв'язку з чим заробляє кошти за кордоном. Після народження дитини вона протягом трьох років знаходилась в місті Суми та спільно проживала з відповідачем, а у 2007 році виїхала зо кордон до Швейцарії, а згодом стала постійно їздити за кордон, щоб придбати власне житло. Дитина в цей час проживала з відповідачем та його матір'ю. Позивач вказує, що відповідач за період їх спільного життя ніде на працював, жив виключно за кошти, які позивач заробляла за кордоном. Кошти вона пересилала відповідачу на його рахунок, або передавала готівкою. За цей період відповідач за спільні кошти придбавав дорогі автомобілі, які в подальшому продавав. Посилаючись на норми ст. 74 СК України, позивач просить визнати за нею право власності на ? частину автомобіля AUDI Cabriolet 2,3 Е, 1992 року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в суді позов визнав в частині визнання за позивачкою право власності на ? частину автомобіля AUDI Cabriolet 2,3 Е, 1992 року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1. Щодо встановлення факту проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу визнає частково, в період з квітня 2004 року по грудень 2007 року. Пояснив, що з позивачкою вони стали проживати разом з моменту народження дитини, і потім проживали три роки. Після цього позивачка залишила йому дитину і поїхала за кордон, де займалася проституцією. В зв'язку з цим він розірвав стосунки з позивачкою, і якщо вона приїздила до України, то виключно заради дитини він пускав її додому, це було вимушене проживання на одній площі, так як позивачці ніде було жити. Відповідач зазначив, що тривалий час вони з позивачкою не підтримують подружніх відносин, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства. Позивачка не виконувала ніяких обов'язків як дружина, не готувала їжу, не прибирала в будинку. Якщо вона і надавала якісь кошти, то це були невеликі суми, і вони були для доньки. Відповідач підтвердив, що ще у 1993 році у нього був зареєстрований шлюб з першою дружиною ОСОБА_5, вони мають спільного сина, однак перша дружина зникла безвісти, і у 2003 році судом було постановлене рішення про визнання даної особи померлою. Відповідач заперечував проти доводів позивачки з приводу того, що він не працював, та пояснив, що в період з 2003 по 2016 роки він частково офіційно працював, частково неофіційно. Ніяких коштів позивач йому не перераховувала, на дитину іноді. І то, навіть карточку на дитину закрила.

Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши надані ними документи, заслухавши показання свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом та таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої згідно свідоцтва про народження записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.8, 76).

11.05.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надавали нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон до РФ в супроводі ОСОБА_6 (матері відповідача) (а.с.12).

З довідки УДМС України в Сумській області вбачаться, що ОСОБА_3 документована паспортом для виїзду за кордон 04.03.1998 року, та 10.12.2007 року (а.с.39).

З інформації Головного центру Державної прикордонної служби України від 15.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 з 2012 року по 2016 року чотири рази виїздила за межі України, та перебувала за кордоном тривалі періоди часу - по півроку і більше (а.с.62).

З копії запису акту про укладення шлюбу № 1189 від 29.07.1993 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 вважається таким, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб не розірвано (а.с.75).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має від першого шлюбу сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.65).

Як вбачається з пояснень сторін, перша дружина відповідача - ОСОБА_5 була визнана безвісти відсутньою рішенням суду.

Допитаний в суді в якості свідка ОСОБА_8., батько позивачки, пояснив, що його донька перебувала в цивільному шлюбі з ОСОБА_2 13 років. Влітку 2003 року вона пішла жити до нього, коли завагітніла. ОСОБА_3 з самого дитинства займалась танцями, потім працювала за контрактами в різних країнах. ОСОБА_2 виманював у неї гроші, які вона заробила, і купував автомобілі. Автомобіль Ланос був куплений за ОСОБА_3 гроші, свідок на ньому їздив, потім ОСОБА_3 надала довіреність на цей автомобіль на ОСОБА_2, а ОСОБА_2 його продав та купив автомобіль Ауді. Коли свідок запитував, чому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не одружаться, вони казали, тому що його колишня дружина пропала без вісти, і вони з тією дружиною не розлучені. Коли у ОСОБА_3 народилась дитина, вона роки три не працювала. Потім ОСОБА_2 став вимагати, щоб вона заробляла, і вона поїхала знову за кордон працювати за контрактом. Вона перебувала за кордоном по три місяця, по півроку, і більше. Дитина весь час жила з бабусею, матерю ОСОБА_2. ОСОБА_3 заробляла значні кошти, по 3, 10, 20 тисяч доларів привозила, і всі кошти ОСОБА_2 у неї виманював. Він придбавав автомобілі, міняв їх, продавав. Він поміняв Ланос на Ауді, потім Міцубіші Поджеро купив, потім продав його. ОСОБА_3 добавила коштів і вони купили Хаммер. Останній раз ОСОБА_3 забирала доньку за кордон в Тайланд, на 9 місяців. Коли ОСОБА_3 приїхала, то побачила в телефоні у ОСОБА_2, що у нього є коханка, з дітьми, він на ОСОБА_3 кошти жив, розважався, навіть їздив з коханкою за кордон. Чи купували якесь майно ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3, свідок точно не знає, може ноутбуки, телефони. Будматеріали купували, ворота металеві, бетонний забор для двору на АДРЕСА_1, планування робили у дворі. Басейн купували дитині, велосипед. Свідок пояснив, що останні роки у нього були погані стосунки з ОСОБА_2, так як свідку не подобалось його відношення до ОСОБА_3.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_9 пояснив, що з ОСОБА_2 він не знайомий, але знає ОСОБА_3, її батька. Знає з їх слів, що ОСОБА_3 з ОСОБА_2 проживала, у них спільна дитина. Зі слів батька свідок знає, що жили вони погано, ОСОБА_2 ОСОБА_3 кривдив, вона декілька разів збиралася піти від нього. Свідок пояснив, що він декілька разів підвозив ОСОБА_3 додому, допомагав речі привозити, разом з її батьком. Свідку відомо зі слів батька ОСОБА_3, що ОСОБА_2 придбавав автомобілі за кошти ОСОБА_3. Також йому зі слів відомо, що дитина сторін проживає з ОСОБА_2 та бабусею (матір'ю ОСОБА_2), і нібито дитині не дозволяють спілкуватися з родичами матері ОСОБА_3

Допитана в суді свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона двоюрідна сестра ОСОБА_3, вона знає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали разом, у них є спільна дитина. Свідок була у них у дворі, в дім не заходила, так як її не запрошували. Вони проживали на вулиці, що біля річки в м. Суми. Свідок пояснила, що вона давала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свої старі кухонні меблі. Також свідок пояснила, що вона надавала в оренду відповідачу свій гараж, він ставив автомобіль Ауді. Він не попередивши, змінив замок в гаражі, потім цей замок забрав, залишив гараж, не закривши його. Свідок пояснила, що ОСОБА_2 якийсь нелюдимий, він з ними не спілкувався, а спілкувались лише ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Маму ОСОБА_3 вони також не дуже запрошували, вона іноді приходила няньчити онучку, але в будинок не заходила, була у дворі, і постійно сварилась з зятем ОСОБА_2. Свідок пояснила, що ОСОБА_3 казала їй, що заробляє значні кошти, у ОСОБА_3 були плани відремонтувати дім. Але ОСОБА_3 нічого не купувала собі з одягу, одягалась по секундам, ми думали, що це напевно для неї не важливо. ОСОБА_2 ніколи не працював, ОСОБА_3 про це нічого не говорила. У ОСОБА_2 була пристрасть до автомобілів. Завжди було дивно, що ОСОБА_2 відправляє ОСОБА_3 працювати за кордон. Вони не були розписані, хоча ОСОБА_3 хотіла розписатися, це ОСОБА_2 не хотів. Влітку 2016 року ОСОБА_3 приїхала і дізналась, що у ОСОБА_2 інша жінка, а він тратив ОСОБА_3 кошти, тому був конфлікт. ОСОБА_3 перевіряла його рахунки, де він тратив такі значні суми. Він сказав ОСОБА_3, що він будує дім. ОСОБА_3 розповідала, що навіть ОСОБА_4 (їх донька) дзвонила і казала давай нам гроші.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідків, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Враховуючи всі досліджені докази, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2. після народження їх спільної дитини дійсно проживали деякий час разом за однією адресою як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут. Цей період тривав до моменту виїзду позивачки за кордон, у грудні 2007 року.

Цей період спільного проживання сторін однією сім'ю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу визнає як позивач, так і відповідач, а також цей період підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Стосовно ж подальшого періоду спільного проживання, що просить встановити позивач - з грудня 2007 року по серпень 2016 року - вказаний період спільного проживання не підтверджується матеріалами справи, а більше того, навіть спростовуються, як поясненнями самої позивачки, викладеними нею у позові, так і показаннями свідків та письмовими доказами.

Так, позивач сама вказала, що з 2007 року вона почала їздити на роботу за кордон, де перебувала тривалі періоди часу, і до України приїздила лише ненадовго.

Відповідач взагалі заперечував проти спільного проживання з позивачкою однією сім'єю з грудня 2007 року, та пояснив, що на той час у них вже стався з позивачкою розрив стосунків, виникли неприязні відносини, так як позивачка вела непристойний спосіб життя, а дитина постійно проживала з ним та його матір'ю, і вони не вели з позивачкою спільного господарства та не мали спільного бюджету.

Суд приймає до уваги ці пояснення відповідача, оскільки періоди тривалого перебування позивачки за кордоном підтверджуються її поясненнями, показаннями свідків, та інформацією Головного центру Державної прикордонної служби України щодо періодів та тривалості виїзду позивачки за кордон (а.с.62).

Крім того, як вбачається з виписок по банківським рахункам відповідача ОСОБА_2 (а.с.111-118), даними виписками не підтвердились пояснення позивачки про те, що вона постійно поповнювала банківський рахунок ОСОБА_2 та переказувала йому кошти, оскільки інформація по клієнту ОСОБА_3 щодо переказів коштів - відсутня, а по рахунку ОСОБА_2 не вбачається, що протягом 2014-2016 років йому постійно надходили якісь значні кошти від ОСОБА_3

Так, 15.07.2015 року картковий рахунок ОСОБА_2 був поповнений на 100 грн. ОСОБА_3 (а.с.111 зворот), та 19.07.2016 року картковий рахунок ОСОБА_2 був поповнений на 1000 грн. ОСОБА_3 (а.с.113).

Будь-яких інших доказів щодо надання ОСОБА_3 коштів ОСОБА_2 за періоди з 2004 по 2016 роки, тобто доказів про спільний бюджет сторін - позивачкою не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підтверджено факт проживання сторін однією сім'ю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лише в період з квітня 2004 року по грудень 2007 року, а в період з січня 2005 року по серпень 2016 року - факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу не підтверджено. Тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на ? частину автомобіля AUDI Cabriolet н.з. НОМЕР_1, судом встановлено наступне.

Згідно відомостей Територіального сервісного центру, з 19.05.2005 року ОСОБА_2 є власником автомобіля AUDI Cabriolet 2,3 Е, 1992 року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 (а.с.9).

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо чоловік, жінка проживають однією сім'єю але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їй на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ст. 69 СК України передбачено що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

Судом встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім'ю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2004 року по грудень 2007 року.

Та обставина, що ОСОБА_2 перебував в іншому зареєстрованому шлюбі, в даному випадку не впливає на виникнення права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки перша дружина відповідача - ОСОБА_5 визнана безвісти відсутньою.

Автомобіль AUDI Cabriolet н.з. НОМЕР_1 був зареєстрований в сервісному центрі на ім'я ОСОБА_2 з 19.05.2005 року (а.с.9).

Суд вважає, що автомобіль AUDI Cabriolet н.з. НОМЕР_1 являється об'єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки був придбаний в період їх спільного проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу, а саме: 19.05.2005 року.

Незважаючи на те, що автомобіль зареєстрований в сервісному центрі на ім'я відповідача ОСОБА_2, суд вважає, що спірний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності обох сторін.

На даний час виникло питання щодо поділу спільного майна.

Оскільки ніяких домовленостей або письмового договору відносно спірного автомобіля у сторін немає, то спірне майно - автомобіль підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, поділ спільного майна подружжя», що вартість майна що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

В судовому засіданні в даній справі сторони не заявляли клопотання про призначення експертизи для визначення вартості автомобіля.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав позов в цій частині і не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на ? частині спірного автомобіля AUDI Cabriolet н.з. НОМЕР_1, то позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову в частині позовних вимог про визнання права власності та частковим задоволенням позову в частині встановлення факту суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір у сумі 1102, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 63, 69, 70 СК України, 328 ЦК України, ст.ст. 5, ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 234-235, 256-259, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя- задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квітня 2004 року по грудень 2007 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля AUDI Cabriolet 2,3 Е, 1992 року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесений нею судовий збір у сумі 1102, 40 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час проголошення рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено в п'ятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В.Кривцова