Справа №471/589/16-ц 28.03.2017 28.03.2017 28.03.2017
Провадження №22-ц/784/841/17
Справа №471/589/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Скарницька І.Б.
Провадження № 22ц- 784/841/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

28 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

- представника позивачки ОСОБА_3,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Позивачка зазначала, що з 20 грудня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

22 квітня 2016 року рішенням Братського районного суду Миколаївської області шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу ними за спільні кошти придбано автомобіль FAWCA 1011, вартістю 39 067 грн.; пральну машину вартістю 4 500 грн.; електричну мясорубку вартістю 1 500 грн.; гараж вартістю 3 500 грн.; поросят вартістю 2000 грн.; теля вартістю 8 000 грн., курей вартість яких становить 6 000 грн. та саджанці дерев вартістю 3 500 грн.

Сімейні відносини між нею та відповідачем припинені, але згоди щодо користування зазначеним майном та його поділ не досягнуто.

Посилаючись на наведене, позивачка просила поділити спільне майно подружжя, стягнувши із відповідача на її користь ? частину його вартості в розмірі 34 033 грн. 50 коп..

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини першої ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 20 грудня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

22 квітня 2016 року рішенням Братського районного суду Миколаївської області шлюб між ними було розірвано.

Наполягаючи на задоволенні позову, позивачка вказувала, що в період шлюбу ними придбано автомобіль FAWCA 1011, вартістю 39 067 грн.; пральну машину вартістю 4 500 грн.; електричну мясорубку вартістю 1 500 грн.; гараж вартістю 3 500 грн.; поросят вартістю 2000 грн.; теля вартістю 8 000 грн., курей вартість яких становить 6 000 грн., саджанці дерев вартістю 3 500 грн., а всього майна на суму 68 067 грн.

За положенням ч. 1 ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, для визначення речей, зазначених ОСОБА_2 у позовній заяві, спільним майном подружжя та можливості їх поділу, повинен бути доведений факт придбання конкретних речей в період шлюбу, їх вартість на час розгляду справи та наявність цього майна на момент поділу.

Обов'язок з доведення цих обставини відповідно до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України покладено на позивача.

Представник ОСОБА_5 в суді першої та апеляційної інстанції наявність вказаного майна заперечував.

Між тим, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження придбання вказаного нею в позовній заяві майна в період шлюбу та його наявності у відповідача або у третіх осіб.

Наполягаючи на розподілу побутової техніки, ОСОБА_2 не вказала при цьому індивідуальні ознаки кожної речі, рік придбання та за якою ціною придбавалися, зокрема, не зазначила марку, модель, індивідуальний номер побутової техніки для можливості її ідентифікації.

Також є недоведеними обставини стосовно домашньої птиці, свиней та великої рогатої худоби, оскільки позивачка не підтвердила факт їх купівлі під час шлюбу, вагу, кількість, дійсну вартість та наявність зазначеного майна у відповідній кількості у відповідача.

ОСОБА_2 також не надала суду належні та допустимі докази про те, що сторонами під час шлюбу було придбано та є спільним майном подружжя саджанці дерев вартістю 3 500 грн., їх кількість, вид та сорт.

Не доведено належними доказами особу власника гаражу вартістю 3 500 грн., час та підставу його придбання, дійсну його вартість та адресу на якій він розташований.

Як пояснила позивачка в суді апеляційної інстанції спірний гараж входить до складу домоволодіння ОСОБА_5, являється тимчасовою спорудою та не зареєстрований у встановленому законом порядку.

Зі змісту частин першої і другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України та п. 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, прав власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об?єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. Відтак, вказаний гараж не є і не може бути обєктом поділу.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва

Не підлягає поділу між подружжям і транспортний засіб марки FAWCA 1011, вартістю 39 067 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_6 є власником автомобіля марки FAWCA СА 1011 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

13 січня 2016 року ОСОБА_6 видав ОСОБА_2 та ОСОБА_7 нотаріально посвідчену довіреність на право експлуатації та розпорядження належним йому майном - автомобілем марки FAWCA СА 1011 реєстраційний номер НОМЕР_1 , строком до 13 січня 2019 року.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем, не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для визнання спірного автомобіля спільним майном подружжя.

Наданий позивачкою кредитний договір від 03 грудня 2014 року , із якого вбачається, що позичальник ОСОБА_2 взяла у кредит 19 744 грн. на поточні потреби, не являється належним і допустимим доказом того, що за вказані кошти було придбано спірний автомобіль, оскільки із тексту договору не вбачається, що зазначені кошти брались чи були використані для придбання транспортного засобу FAWCA 1011 (а.с.42).

З огляду на наведені обставини та враховуючи, що ОСОБА_2 не довела придбання та наявність у спільній сумісній власності сторін побутової техніки та домашню птицю, велику рогату худобу, гараж, саджанців дерев та транспортного засобу марки FAWCA 1011, суд вірно вважав, що зазначене майно не можна віднести до майна, що підлягає поділу між подружжям.

Доводи позивачки в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Братського районного суду Миколаївської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :