Справа № 489/6514/16-ц
Номер провадження 2/489/794/17
Ухвала

Іменем України

10 січня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича, розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 (далі-заявник) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах,

встановив

В грудні 2016 року заявник звернувся до суду з вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача позику у розмірі 43530 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, між позивачем та іншими відповідачами укладено іпотечний договір. Вказує, що на даний час відповідачем зобов'язання за договором позики не виконано у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 250000 грн.; за рахунок коштів отриманих від реалізації майна предмета іпотеки здійснити часткове погашення заборгованості за договором позики від 06.11.2010.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову. Вказує, що спірна квартира є єдиним забезпеченням виконання грошових зобов'язань за договором позики і вона може бути відчужена відповідачами до вирішення даної цивільної справи, що унеможливить виконання рішення суду у майбутньому. Просив суд накласти арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачам.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини.

В процесі тлумачення норм ЦПК України щодо забезпечення позову Конституційний Суд України в рішенні від 31 травня 2011 року у справі N 1-18/2011 звернув увагу на таке.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову (частина третя статті 152, частина четверта статті 153, стаття 155, пункт 2 частини першої статті 293 Кодексу) ( 1618-15 ).

Аналіз зазначених положень Кодексу дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, яка ініціює питання про застосування заходів забезпечення позову, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

Частина 3 статті 151 ЦПК України встановлює, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії (п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.01.2017 спірна квартира, що належить відповідачам (по 1/4 частки кожному) перебуває на даний час під обтяженням (арештом) від 31.08.2015 на підставі ухвали суду у цивільній справі №2/489/2037/15; під обтяженням (арештом) нерухомого майна від 15.06.2015 на підставі рішення суду від 03.06.2015 у ц/с №489/3398/15-ц. Крім того, на вказану квартиру накладено обтяження - заборону на нерухоме майно від 06.11.2010 на підставі договору іпотеки №2024 від 06.11.2010, обтяжувач - ОСОБА_1

За таких обставин, суд зазначає, що на даний час квартира, щодо якої позивач просить накласти арешт перебуває під обтяженнями та не може бути відчужена в силу цих зареєстрованих обтяжень та існуючих заборон на здійснення будь-яких дій по її відчуженню.

Таким чином, суд вказує, що відповідачі на даний час позбавлені можливості розпорядитись належним їм майном (квартирою) у зв'язку з вже наявними зареєстрованими обтяженнями.

Враховуючи це, вжиття в даному випадку заходів забезпечення позову не матиме юридичного значення для вирішення обставин, на які посилається позивач.

З огляду на зазначене, суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 151, 152 ЦПК України, суддя

ухвалив

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити в повному обсязі.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня при проголошенні ухвали - з дня її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв