Справа № 342/907/16-ц
Провадження № 2/342/68/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Ничик Г.І.,

з участю: секретаря судового засідання Петруняк H.A., позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про безвідповідальність, халатність, безконтрольний нагляд відповідача по вигулу особливо небезпечних собак, про зобовязання відповідача вчинити певні дії щодо вибачення перед позивачкою та про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1, жителька вул. Сагайдачного, 5 с. Котиківка Городенківського району, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, в якому просить стягнути з відповідача в її користь 10000 грн. моральної шкоди; попередити відповідача про те, якщо її стан здоров'я з вини відповідача буде надалі критичним, він буде змушений компенсувати витрати на лікування, де б воно не відбувалося; зобов'язати відповідача вибачитись перед нею за нецензурні, принизливі, образливі слова, висловлені ним в її адрес. В заяві покликається на те, що відповідач проживає з нею по сусідству. В будь-яку годину дня по декілька разів на день випускає на вигул своїх собак без повідка та намордника. Собаки нападають на дітей, на людей та на свійських домашніх тварин, загризаючи їх до смерті. 29 серпня 2016 р. близько 11.00 год. собаки відповідача вдерлися на її подвіря. Почувши сильний гавкіт, позивачка вибігла на подвіря, почала кричати та кликати відповідача на допомогу. Останній не реагував, тільки сказав, що нічого не допоможе, це такі собаки, що заїдають до смерті. Позивачка боялася підійти ближче, щоб їх відігнати. Великий собака загриз її породисту кішку до смерті, а менший собака прискакував до грудей і ніг позивачки. На звернення, що треба рятувати кота, відповідач її обізвав. Страшне видовище доводить самопочуття позивачки до критичного стану. Напередодні один пес відповідача домучив до смерті ще одну кішку позивачки, а менший пес зайшов в її двір і замордував її кури. Позивачка вважає, що відповідач утримує собак з порушенням правил, випускає їх без повідка і намордника, без нагляду, а потім свистом їх зве. Собаки безпощадно гавкають, тому вулицею страшно ходити. Про те, що сталось, відомо відповідачу, також про це вона розказала дочці відповідача, але собаки й дальше бігають. 29 серпня 2016 р. від побаченого і від почутого вислову відповідача в її адрес, стан здоровя позивачки раптово погіршився. Стався нервовий стрес, вона викликала швидку медичну допомогу, яка надала їй допомогу. Через нервовий стрес їй потрібно пролікуватись у лікарні, а відповідач не запропонував їй матеріальну допомогу, хоча він знає, яка вона хвора, одинока, що в неї ослаблений організм. Крім того, відповідач неодноразово ображав позивачку принизливими та нецензурними словами. Позивачка зазначає, що змушена звернутись з заявою в суд за причинений їй біль, щоб захистити себе від принижень, нецензурщини та всяких лайок зі сторони відповідача. Вона вважає, що відповідач повинен понести відповідальність, так як вона потерпіла як фізично, так і морально, тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

13.09.2016 р. до суду позивачка подала заяву, яку назвала «письмові докази», в якій зазначила, що собаки відповідача завдали їй шкоди: на смерть замучено і розірвано 2 кішки, одна з них породиста, малого пса мучив, поки не здох, а також 2 курей. При спорах із-за собак відповідач обзиває позивачку нецензурними словами, принижує її людську честь та гідність, завдаючи душевного болю, страждань, переживань. Від побаченого видовища 29.08.2016 р. на подвірї позивачки, раптово погіршився її стан здоровя, їй важко ходити, не спить вночі, вона має великий страх, потребує лікування і вважає, що винним у цьому є відповідач ОСОБА_4.

22.11.2016 р. позивачка подала до суду «письмовий додаток з уточненням», з якого слідує, що відповідачем по справі є ОСОБА_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_1, якого рідня, сусіди, знайомі називають ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю з підстав, наведених в позовній заяві. Суду пояснила, що її подвіря не огороджене, вона проживає по-сусідству з Микитин, а будинок відповідача неподалік, в тупику. Собаки відповідача замучили її дві курки і дві кішки, одна кішка була породиста. Якої породи була кішка, їй невідомо, документів на неї не має ніяких, цю кішку чорного кольору з гарною шерстю їй дала Здріла. Жила кішка в позивачки ще за життя її матері, яка померла більше року назад. Великий пес відповідача у неї на подвірї загриз її кішку, якої породи пес, вона сказати не може, знає лише, що то пес ОСОБА_3. Крім неї, в той час на її подвірї не було нікого; Гуляк стояв біля брами Микитина і мав би все бачити і чути. Могла би чути старша жіночка ОСОБА_5, яка йшла вулицею, але до суду вона прийти не може. Також виходила дочка ОСОБА_3, яка мала би бачити, як з кота текла кров. З приводу того, що сталось 29.08.2016 р. біля 11 год. дня, вона не зверталась до поліції. По даному факту вона викликала тільки швидку медичну допомогу. З своєї вулиці вийшла назустріч до швидкої, тремтіла. Коли приїхала машина швидкої допомоги, їй зробили кардіограму, дали три уколи, після чого разом з ними поїхала в місто, щоб в аптеці купити таблетки. На підтвердження виклику швидкої допомоги з приводу того, що стала себе погано почувати від того, як на її очах сусідський собака загриз кота, подала копію карти виїзду швидкої медичної допомоги від 29.08.2016 р.

Відповідач в судове засідання не зявився. Подав до суду заперечення, в якому зазначив, що його правильне імя ОСОБА_3. Одночасно вказав, що утримує дома двох собак (дворняжку і вівчарку): одну в буді на привязі, а другу - в вольєрі. Те, що його собаки нападають на дітей, на людей та на домашніх тварин, загризаючи їх, це абсурдна, голослівна видумка позивачки, її фантазії. За останні роки курей у господарстві позивачки взагалі не було. ОСОБА_1 не представляє документів з правоохоронних органів про те, що собаки загризли її кішок та курей, не надає суду документів, по яких можна було б прослідкувати причинно-наслідкові звязки погіршення стану здоровя позивачки, яка є інвалідом І групи, і сама інвалідність могла б викликати погіршення її стану здоровя.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, просить відмовити в позові, так як відповідач не спричинив позивачці ні матеріальну, ні моральну шкоду. Суду пояснила, що дійсно вдома по вул. Сагайдачного № 3 в с. Котиківка вони утримують двох собак, одна собака у вольєрі, друга на привязі, обидві собаки мають буди. За все життя ніколи ні від кого не було претензій щодо утримання їх собак. Без нагляду собаки не вигулюються. Свійських тварин у позивачки ніколи не бачила. Остання не зверталась ні до її чоловіка ОСОБА_3, ні до неї з приводу того, що їх собаки спричинили їй чи її тваринам якусь шкоду, для підтвердження причиненої їй собаками шкоди не показала залишки цих тварин (піря від курей чи замордовану кішку). Її чоловік, відповідач ОСОБА_3, не сварився з позивачкою, не обзивав її. Вважає позов безпідставним.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторони проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, господарство позивачки по вул. Сагайдачного № 5, господарство відповідача по вул. Сагайдачного № 3. Відповідач ОСОБА_3 в своєму господарстві утримує двох собак: німецьку вівчарку у вольєрі та дворнягу на привязі.

Відповідно до ст. 180 ЦК України тварини є особливим обєктом цивільних прав; на них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» до домашніх тварин відносяться собаки та коти; утримання в домашніх умовах - це обмеження природної волі домашніх тварин, що виключає їх вільне переміщення за межами квартири, подвір'я окремого будинку. Стаття 9 згаданого закону визначає, що дозволяється утримувати: домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив'язі або без неї; собак - без повідків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках.

Відповідно до ст. 12 закону - шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Позивачка покликається на те, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду, завдану неналежним утриманням належних йому собак, які 29.08.2016 р. на її подвірї загризли її кота.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходить при цьому. Пунктом 9 цієї ж Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження того, що собаки відповідача загризли її кота, позивачка не надала суду жодних доказів.

Відповідно до п.п. «к» п.6 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР від 17 червня 1980 року, що є чинними та поширюються на громадян, які тримають собак та котів у населених пунктах, власники собак, котів і хижих тварин зобовязані негайно повідомляти заклади охорони здоров'я і ветеринарної служби про випадки укусу або травмування собакою, котом чи хижою твариною людини або свійської тварини, а також доставляти у ветеринарну установу собак і котів, які покусали людей чи тварин або заподіяли їм травми, для огляду і карантинування протягом 10 днів, а покусаних тварин - для огляду і лікування. Таких доказів позивачкою суду не надано.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, відповідач є її батьком, з позивачкою проживають по сусідству через одну хату. 29.08.2016 р. до обіду була з дитиною дома. Біля 10-11 год. почула крик, вибігла на вулицю до своєї брами, звідти почула, що плаче позивачка. Не бачила ні кота, ні пса і не бачила, щоб пес їв чи кусав кота на подвірї ОСОБА_1 Батько в той час був в себе на подвірї, він не вигулював собаку. Собака породи німецька вівчарка кличка «Дік» знаходилась у вольєрі. Свідок заперечила, що її батько обзивав позивачку нецензурними словами. Також пояснила, що вона не бачила чи утримувала ОСОБА_1 в себе дома котів.

Будь-яких неправомірних дій з приводу утримання тварин ОСОБА_3 не вчиняв, до адміністративної відповідальності за порушення правил тримання собаки не притягувався, матеріали справи не містять доказів того, що позивач 29.08.2016 р. здійснював вигул собак поза огородженою територією свого подвіря.

Копія карти виїзду швидкої медичної допомоги № 2485 від 29.08.2016 р. комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» підтверджує виклик швидкої допомоги до ОСОБА_1 на вул. Сагайдачного, 5, де час прибуття на виклик 11.28 год., час закінчення виклику 11.47 год., встановлений попередній діагноз - ситуаційний невроз і містить посилання на те, що ОСОБА_1 стала себе погано почувати від того, що на її очах сусідський собака загриз кота, однак не може бути підтвердженням того, що саме собака відповідача загриз її кота. Посилання позивачки на те, що стан її здоров'я погіршився внаслідок недотримання відповідачем ОСОБА_3 правил тримання собак не знайшло підтвердження в ході судового розгляду. Також в ході судового розгляду не встановлено, що відповідач ображав позивачку принизливими та нецензурними словами.

Оскільки крім пояснень позивачки ОСОБА_1, відсутні будь-які докази заподіяння останній моральної шкоди чи протиправності діянь відповідача ОСОБА_3, тому суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», керуючись ст. ст. 10, 11, 16, 57, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 223,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про безвідповідальність, халатність, безконтрольний нагляд відповідача по вигулу особливо небезпечних собак, про зобовязання відповідача вчинити певні дії щодо вибачення перед позивачкою та про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ничик Г.І.