РІШЕННЯ

іменем України

23 січня 2017 рокуСправа №451/1515/16-ц
Провадження № 2/451/102/17

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді - Семенишин О.З.,

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Радехів цивільну справу за позовом за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» до Сокальського районного суду Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

13 грудня 2016 року до Радехівського районного суду Львівської області поступила позовна заява Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» до Сокальського районного суду Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, яка скерована Радехівському районному суду Львівської області ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 2 грудня 2016 року.

В позовній заяві позивач зазначає, що 15.04.2016 року по справі №454/1102/16-ц суддя Сокальського районного суду Львівської області постановив незаконну ухвалу про відмову у відкриті провадження у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» до Прокуратури Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби Україна про відшкодування моральної шкоди, чим грубо порушив його конституційні права, гарантовані ст.ст.8,40,55,56 Конституції України. Вказану ухвалу суду вважає незаконною, оскільки така суперечить ст.ст.8,22,40,55,56, 124, п..1,4 ст.129 Конституції України, ст.ст.6.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», ст.ст.54,55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Рішенню Конституційного Суду України №9-зп від 25.12.1997 року, Рішенню Конституційного Суду України №12-рп від 3.10.2001 року так як не грунтується на законності, верховенстві права, прийнята без дотримання Конституції та законів України. В порушення присяги судді при обгрунтуванні ухвали не надано оцінки всім доказам, даний позов був вирішений відповідно до внутрішнього переконання судді, який не ґрунтувався на всебічному, повному і обєктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності. Вважає, що підставами звільнення його від доказування є ухвала колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 25.07.2016 року по справі №454/1102/16, якою апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» - ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 15 квітня 2016 року про відмову у відкритті провадження - скасовано, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття провадження». У зв'язку з порушенням органом державної влади - Сокальським районним судом його прав, гарантованих ст.ст.8,40,55,56 Конституції України, шляхом постановлення незаконної ухвали від 15.04.2016 року, в результаті чого суддя Сокальського районного суду грубо порушив його конституційні права, гарантовані ст.ст.8,40,55,56 Конституції України, просив ухвалити рішення, яким стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в користь Фермерського господарства ОСОБА_2 кошти в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження ділової репутації Фермерського господарства; порушення нормальних ділових звязків, через неможливість продовження активного громадського життя; порушення стосунків з оточуючими людьми так і родичами, знайомими, які глузують з нього, повторюючи при цьому, що він не може доказати свою правоту в суді, бо кожне рішення, яке відмовляє в задоволенні його вимог говорить, що його вимоги незаконні. Тому для відновлення його попереднього стану він вимагає стягнення моральної шкоди.

Представник позивача - Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» ОСОБА_1 скерував суду клопотання в якому просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти залучення третіх осіб на стороні відповідача та проти заочного розгляду справи (а.с.17).

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача.

Представники відповідачів Сокальського районного суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в судове засідання повторно не зявилися, причини неявки суду не повідомили, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тому робить висновки про розгляд справи за їх відсутності на підставі матеріалів справи (а.с.21-22).

У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд встановив, що ухвалою судді Сокальського районного суду Львівської області Пахута С.О. від 15 квітня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» до Прокуратури Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби Україна про відшкодування моральної шкоди (а.с.5).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2016 року апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» - ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 15 квітня 2016 року про відмову у відкритті провадження - скасовано, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття провадження (а.с.6-7).

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судові практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причиненого звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення при вирішенні спору. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ст.2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Проте згідно з вимогами ч.ч.4,5 ст.4 цього ж Закону, ч.2 ст.23 ЦК України відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральні втрати громадянинові, які призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зі змісту позовних вимог чітко вбачається, що їх предметом є виключно процесуальні дії судді щодо постановлення неправосудної ухвали при здійсненні правосуддя, внаслідок якої, як вказує позивач, він був позбавлений доступу до правосуддя, що спричинило приниження честі, гідності та його ділової репутації, йому була заподіяна моральна шкода.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За правилами частини третьою ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судові практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Крім того, застосування положення ч. 6 ст.1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не пов'язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади.

Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Позивачем не надано суду достатніх доказів про наявність причинно-наслідкового зв'язку між дією та шкодою, яка на думку позивача, була йому завдана. Також, не зрозуміло з чого виходив позивач, визначаючи розмір останньої, оцінюючи душевні страждання, тому суд робить висновки про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

При цьому судом враховано, що відсутній обвинувальний вирок чи інше відповідне рішення суду, на підставі яких встановлено незаконність дій судді при розгляді справи, а тому відсутні правові підстави цивільно-правої відповідальності для відшкодування моральної шкоди згідно з ч.5 ст.1176 ЦК України.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60, 88, 158, 169, 197, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

в задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «ОСОБА_1В.» до Сокальського районного суду Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_3