АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-1372 Головуючий у 1-й інстанції - Остапчук Т.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Правекс-Банк" про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 пред'явила позов в суд до ПАТ "Правекс-Банк" про стягнення моральної шкоди.

Позивач просила стягнути з ПАТ "Правекс-Банк" на її користь моральну шкоду у розмірі 41 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ "Правекс-Банк" про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Суд стягнув з ПАТ "Правекс-Банк" на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 200 грн.

В задоволенні іншої частині позовних вимог судом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПАТ "Правекс-Банк" на її користь 36 000 грн. на відшкодування моральної шкоди (т.2, а.с. 47-50).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: позивача ОСОБА_3, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, представників відповідача, Мельник В.В. та Хмель О.М., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Пред'являючи позов ОСОБА_6 обґрунтовувала свої вимоги фактами заподіяння їй моральної шкоди: 1) шляхом примушування виконувати роботу, не обумовлену трудовим договором та не за фахом, що призвело до необхідності тривалий час відновлювати моральний стан до попереднього рівня, сума компенсації 7 000 грн.; 2) незаконним звільненням з роботи, що обумовило страждання та переживання внаслідок втрати роботи - єдиного джерела доходу, порушення звичного способу життя, сума компенсації 20000 грн.; 3) шляхом тривалої невиплати доплати за виконання обов'язків начальника відділу, виплати її у заниженому розмірі, що призвело до переживань, страждань, почуття дискомфорту, втрати душевного спокою та рівноваги, сума компенсації 10000 грн.; 4) шляхом невиплати компенсації втрати частини доплати внаслідок порушення строків її виплати, що призвело до дискомфорту, втрати душевного спокою та рівноваги, сума компенсації 4000 грн.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

ОСОБА_3 працювала у відповідача з 8 липня 2003 року, а з 5 травня 2010 року на посаді головного економіста відділу документарного бізнесу головного управління корпоративного бізнесу. Наказом №2353 від 22 червня 2015 року з 23 червня 2015 року звільнена з посади за п.6 ст. 36 КЗПП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2015 року поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за незаконне звільнення, стягнуто моральну шкоду в розмірі 4 000 грн., стягнуто заборгованість по заробітній платі за виконання обов'язків тимчасово відсутнього начальника відділу в розмірі 4 309 грн. 70 коп., стягнуто компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із затримкою термінів виплати в розмірі 3 450 грн. 31 коп.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року рішення частково змінено.(а.с.135-139,140-143).

В результаті порушення прав позивача на оплату праці відповідач, заподіяв позивачу моральну шкоду, яка полягає в нанесенні моральних страждань від неможливості отримати зароблені кошти, і як наслідок, неможливості утримувати дитину, відсутності коштів на лікування. Позивач був змушений докладати значні зусилля для організації свого життя, весь час турбуватись про те, як забезпечити нагальні потреби сім'ї. Розраховуючи на значну суму зароблених коштів, але не маючи можливості отримати їх, позивач був змушений просити в борг на будь-яких умовах.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року досліджувалось питання стягнення моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення (а.с.142 зворот), яке пов'язане з зміною істотних умов праці та скороченням штату.

За встановлених обставин, виходячи з того, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу в сумі 41 000 грн. значно завищений, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1200 грн. за порушення трудових прав, поновлених судом, а саме стягнення заборгованості по заробітній платі за виконання обов'язків тимчасово відсутнього начальника відділу, компенсації втрати частини доходів у зв'язку із затримкою термінів виплати.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого ОСОБА_3 позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.2, а.с.26-27).

Рішення суду в частині встановлення районним судом наявності підстав для відшкодування моральної шкоди та визначення розміру компенсації моральної шкоди позивачем не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення районним судом вимог процесуального закону в частині дослідження та оцінки доказів, що призвело до неправильного вирішення справи та визначення суми компенсації відшкодування моральної шкоди у невиправдано малому розмірі відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_3 до Деснянського районного суду м. Чернігова від 1 серпня 2015 року про визнання незаконними змін умов праці, визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, стягнення доплати за виконання обов'язків начальника відділу та компенсації втрати частини цієї доплати у зв'язку з затримкою термінів її виплати (т.1, а.с.32-35), моральна шкода обґрунтована ОСОБА_3 порушенням відносно неї законодавства про працю та незаконною зміною її істотних умов праці (т.1, а.с.34, абзац перший).

Виходячи з положень КЗпП України незаконне звільнення, невиплата та/чи затримка виплати заробітної плати, зобов'язанні виконувати роботу, не обумовлену трудовим договором, є порушенням законодавства про працю.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2015 року вищенаведені позовні вимоги задоволені частково (т.1, а.с.135-139).

Суд визнав незаконним та скасував рішення роботодавця про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці в частині застосування його до ОСОБА_3, визнав незаконним звільнення, поновив ОСОБА_3 на посаді зі стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнув з відповідача на її користь 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 4 309 грн. 70 коп. заборгованості по заробітній платі (доплату) за виконання обов'язків тимчасово відсутнього начальника відділу, 3 450 грн. 31 коп. компенсації втрати частини доходів у зв'язку із затримкою термінів виплати.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2015 року в частині визнання незаконним рішення роботодавця про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці в частині застосування його до ОСОБА_3 скасоване і ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення районного суду залишене без змін (т.1, а.с.140-143). При цьому апеляційний суд зазначив, що розмір морального відшкодування районним судом визначено правильно з урахуванням тривалості порушення прав позивача незаконним звільненням та невиплатою частини заробітної плати, які поновлені лише судом.

Позовна заява ОСОБА_3 у даній справі - перші шість абзаців (т.1, а.с.2), є фактично повторенням змісту позовної заяви ОСОБА_3 до Деснянського районного суду м. Чернігова від 1 серпня 2015 року (т.1, а.с.32-35), доводи якої вже отримали судове вирішення.

Крім того, при зверненні до Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_3 вказувала також на порушення відповідачем вимог трудового законодавства, яке виразилось у невиплаті в повному обсязі за виконання тимчасово обов'язків начальника відділу та невиплаті компенсації втрати частини цієї доплати внаслідок порушення термінів її виплати (т.1, а.с.34).

Ураховуючи зміст попередньої позовної заяви у контексті обґрунтування моральної шкоди порушенням законодавства про працю та незаконною зміною істотних умов праці та у сукупності із висновками Деснянського районного суду м. Чернігова від 1 серпня 2015 року, а також висновками Апеляційного суду Чернігівської області у частині визначення розміру компенсації на відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків районного суду, що в рамках даної справи може бути відшкодована моральна шкода, завдана внаслідок порушення прав позивача на оплату праці, у результаті чого ОСОБА_3 зазнала моральних страждань від неможливості отримати зароблені кошти, була змушена докладати значних зусиль для організації свого життя.

Апеляційний суд вважає, що районним судом у контексті обставин даної справи дотримані вимоги розумності і справедливості при визначенні компенсації моральної шкоди у розмірі 1200 грн. за порушення трудових прав, поновлених судом (стягнення заборгованості по заробітній платі за виконання обов'язків тимчасово відсутнього начальника відділу, стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку із затримкою термінів виплати).

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить, відповідачем рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року не оскаржується.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома