Справа № 529/239/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Гвоздика А. Є

при секретарі Кривенко Р. С.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петро-Давидівської сільської ради Диканського району Полтавської області , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадковемайно, -

ВСТАНОВИВ:

Після смерті матері ОСОБА_3 вона, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину у виді домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 та відноситься до типу колгоспного двору, однак через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я померлої на вказане нерухоме майно, вона позбавлена можливості нотаріально оформити право власності на нього, позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач в судове засідання не з'явилась до суду подала заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність.

Відповідач - Петро-Давидівська сільська рада Диканського району Полтавської області /далі - Петро-Давидівська сільська рада/ - подав суду клопотання про визнання позову та проведення судового розгляду справи у відсутність його представника.

Відповідач ОСОБА_2 до суду подав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Третя особа - Диканська державна нотаріальна контора Полтавської області /далі - Диканська держнотконтора/ хоча і повідомлялась у встановленому законом порядку про розгляду даної справи, однак представника для її розгляду до суду не направила, заперечення щодо задоволення позову не подала.

Враховуючи те, що позивач позов підтримав, відповідачі його визнали, а третя особа не проти його задоволення не подала, тому розгляд даної справи по суті був проведений, відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у попередньому судовому засіданні та без участі позивача, представників відповідача третьої особи, а також відповідача ОСОБА_2

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні по справі докази та оцінивши їх у сукупності , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Петро -Давидівка Диканського району Полтавської області померла ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого 05 липня 2016 року виконавчим комітетом Петро-Давидівською сільською радою.

За життя нині померлій ОСОБА_3, як голові колгоспного двору належало домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1, яке, відповідно до технічного паспорта, виданого 30.03.2016 року Приватним підприємством Полтавським Бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" на садибний будинок, який відноситься до типу колгоспного двору, в цілому складається з житлового будинку літ. "А-1", літньої кухні - літ. Б, б, сараю - літ. В. Однак за життя нині померла ОСОБА_3 не встигла зареєструвати за собою право власності на вказане майно в органах БТІ, хоча і володіла ним за життя, як власник та проживала в ньому до своєї смерті, що підтверджується довідкою, наданою відповідачем.

Окрім цього, як вбачається з довідки наданої Петро-Давидівською сільською радою, що згідно погосподарської книги №1, станом на 01.07.1990 рік, домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 належить до типу колгоспного двору головою якого являється нині померла ОСОБА_3, а членами цього колгоспного двору був її чоловік, дочка - позивач по справі, та син ОСОБА_2- відповідач.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданого 29 серпня 2013 року виконавчим комітетом Петро-Давидівської сільської ради. Після його серті частка колгоспного двору, належна померлому ніким не успадковувалась.

Як вбачається з роз'яснень п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року №20 з подальшими змінами та доповненнями «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказують на те, що «положення ст. 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: - право власності на майно, що належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. В той , же час, такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору ( у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Окрім цього, судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 - був зареєстрованим та проживав у вказаному спірному домоволодінні з дня свого народження та по 1999 рік, а позивач - ОСОБА_1 до 1999 року, тобто не проживали у вказаному будинку більше 3-х років, тому втратили своє право на частку в цьому майні, як члени цього колгоспного двору.

Згідно до ст. 86 та ст. 100 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення у померлої ОСОБА_3 права власності на вказаний вище будинок, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. В особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ст. 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи те, що за життя ОСОБА_3 правомірно набула спірне домоволодіння, хоча і не встигла зареєструвати за собою право власності на нього у встановленому на той час порядку, суд приходить до висновку, що це майно належало їй на законних підставах, а тому є спадковим.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ч. 2, 1233, 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися після його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу її відкриття не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з заповіту, посвідченого 01 серпня 2014 року Петро-Давидівською сільською радою, нині померла ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно позивачу ОСОБА_1

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 01.03.2016 року Диканською держнотконторою вбачається, що після смерті ОСОБА_3 на підставі заяви позивача, яка є дочкою померлої, було заведено спадкову справу. Інші особи з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. Однак нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане вище нерухоме майно через відсутність реєстрації права власності на нього за померлою ОСОБА_3

Враховуючи, що вказане вище домоволодіння є спадковим майном, яке належало померлій ОСОБА_3 на законних підставах, позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після її смерті, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на вказане спадкове майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 328, 1216-1218, 1220-1223, 1233-1236, 1233, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 86, 100 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 10, 11, 60, 208-209, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом, право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, який в цілому складається з житлового будинку літ. "А-1", літньої кухні - літ. Б, б, сараю - літ. В, та належав померлій, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі через Диканський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: