Справа № 363/321/16-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/746/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 58 02.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

28 січня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, де просить визнати недійсним заповіт її батька - ОСОБА_7, посвідченого 18 вересня 2013 року секретарем виконкому Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області Івановою Ю.В. за реєстровим №36.

Зазначила, що ОСОБА_7 за життя склав заповіт, яким заповів належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 та прилеглу до нього земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, своїй дружині - ОСОБА_3

Свої вимоги мотивувала тим, що вказаний заповіт не відповідає вимогам закону, а саме: не містить часу його складання, дати народження заповідача, заповіт не прочитаний заповідачем вголос та посвідчувальний напис на ньому не відповідає вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

На обгрунтування ухваленого рішення судом першої інстанції зазначено, що заповідач за життя свідомо, добровільно, на власний розсуд і належним чином реалізував власну волю і передбачене статтею 1233 ЦК України право на розпорядження власним майном шляхом його заповідання відповідачці, власноручно у присутності секретаря сільської ради підписав заповіт.

Належність підпису заповідачу позивачкою не оспорюється.

Відтак в суді встановлено, що заповіт відповідає дійсній волі заповідача на момент його складання.

В заповіті, що оспорюється, зазначено як місце складання так і час складання, а саме: день, місяць та рік.

Суд вважає, що відсутність годин та хвилин складання заповіту підставою для визнання його недійсним бути не може, оскільки в нормі закону прямої вимоги щодо зазначення годин та хвилин складання заповіту немає.

Сама тільки відсутність в заповіті дати народження заповідача та даних про те, що він прочитаний саме уголос підставою для визнання його недійсним також бути не може.

Суд вважає, що сама по собі наявність в заповіті згаданих неточностей не тягне за собою підстави вважати, що волевиявлення спадкодавця насправді було іншим і в заповіті є спотвореним.

Порушення вимог щодо форми та посвідчення заповіту, які б потягли за собою його нікчемність, тобто прямо суперечили Закону, судом не встановлено.

Що стосується посилань представника позивача про те, що заповіт посвідчений з порушенням вимог щодо цього, а саме не тією особою на яку рішенням органу місцевого самоврядування покладено обов'язок вчинення цих дій, то суд зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, вказана підстава позову заявлена представником позивача лише під час судових дебатів, відтак виходить за межі судового розгляду.

У той же час, як вбачається з рішення Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №3-1.VІ від 08 листопада 2010 року обов'язки щодо вчинення нотаріальних дій покладено на секретаря сільської ради Іванову Ю.В., і саме Івановою Ю.В. посвідчено заповіт ОСОБА_7, а не іншою не уповноваженою особою.

Відтак у судовому засіданні з'ясовано, що заповіт підписаний особисто заповідачем, відповідав справжньому його волевиявленню та складений без суттєвих порушень вимог щодо його форми та посвідчення, які б могли потягнути його недійсність чи нікчемність згідно вимог ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

За таких обставин порушених прав позивачки, які б підлягали захистові судом не виявлено, а тому підстав для задоволення позову судом не встановлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 листопада 2016 року та задовольнити заявлені позовні вимоги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявлених апеляційних вимог, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 22 липня 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено шлюб ( а.с. 45 ).

18 вересня 2013 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів належний на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, та прилеглу до нього земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, своїй дружині - ОСОБА_3 повністю ( а.с. 4, 43 ).

Посвідчений заповіт секретарем Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області Івановою Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №36 ( там же ).

Виконання обов'язків щодо вчинення нотаріальних дій покладені на неї рішенням Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 08 листопада 2010 року ( а.с. 21 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер ( а.с. 5, 42 ).

Із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ( а.с. 37, 38, 39, 40, 41 ).

ОСОБА_2, окрім цього, звернулась до суду із зазначеними позовними вимогами ( а.с. 2-3 ).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні заявлених позивачем вимог, оскільки заповіт ОСОБА_7 складений уповноваженою законом особою з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення і відповідно до його волевиявлення, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 203, 1233, 1234, 1235, 1236, 1247, 1251, 1257 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 213-215 ЦПК України.

При цьому, ним дана належна оцінка доказів по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність, необгрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 1247, 1248, 1251, 1257 ЦК України, ст.ст. 2, 8, 11, 213 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і повністю спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляційній скарзі, зокрема, про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відповідності заповіту вимогам закону, порушення вимог закону при складанні заповіту щодо його форми та посвідчення - відсутність даних про годину і хвилину його складення, дати народження заповідача, заповіт не прочитаний уголос, заповіт посвідчений секретарем виконкому ради, наявні три самостійні підстави для задоволення позову, на переконання апеляційного суду, правового значення для правильного вирішення спору не мають та не спростовують зазначені висновки місцевого суду про необгрунтованість заявлених позовних вимог, а тому не можуть служити підставою для задоволення апеляції в силу зазначених вище підстав.

Доводи ОСОБА_2 про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відповідності заповіту вимогам закону спростовуються належними та допустимими доказами по справі, зокрема, копіями заповіту, достовідність змісту якого не викликає у суду сумніву, оскільки згідно тексту якого зазначені дані, необхідність зазначення яких вимагається за положеннями ст.ст. 1233, 1247, 1251 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом №3306/5 Міністерства юстиції України" від 11 листопада 2011 року.

Окрім цього, твердження апелянта про те, що заповіт посвідчений секретарем виконкому ради, на переконання суду другої інстанції, не відповідає дійсності і повністю спростовується змістом заповіту, згідно якого останній посвідчений саме секретарем сільської ради Ю.В. Івановою на яку покладені обов'язки щодо вчинення нотаріальних дій згідно рішення Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 08 листопада 2010 року ( а.с. 4, 21, 43 )

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба