АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/2241/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Сащенка І.С., Коваленко І.П.

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 27 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення власникові перешкод у користуванні квартирою, -

встановила:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто позивачу, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду від 10 січня 2017 року про залишення позовної заяви без руху.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права. В обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги надані ним докази щодо сплати судового збору з метою виконання ухвали суду від 10.01.2017 року про залишення позову без руху. В підтвердження сплати ним судового збору до заяви про усунення недоліків було надано оригінал квитанції про доплату судового збору у розмірі 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру та докази, що підтверджують факт перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу від 27 січня 2017 року про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений ухвалою без руху термін не усунув недоліків позовної заяви.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, так як вони обґрунтовані і відповідають вимогам закону.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК.

Відповідно до вимог ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119,120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановлює ухвалу, в якій зазначає підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали. Частиною 2 статті 121 ЦПК України передбачено, зокрема, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119, 120 цього Кодексу, сплатить судовий збір, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення власникові перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів з квартири із одночасним вселенням до квартири ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху з підстав того, що позивачем не був сплачений судовий збір у розмірі встановленому Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3675-VI за дві позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 551,20 + 551,20 = 1 102,40 грн.

Згідно квитанції № 0.0.667862957.1 від 12.12.2016 р. доданої до позовної заяви позивачем оплачено судовий збір за даний позов у розмірі 551,20 грн. ( а.с.40). Тобто, факт сплати судового збору за одну немайнову вимогу матеріалами справи підтверджений.

З метою виконання ухвали судді від 10.01.2017 року позивачем 19.01.2017 року було надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Позивачем було зазначено, що судовий збір за подання вказаного ним позову сплачено у розмірі встановленому Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3675-VI. Квитанція на підтвердження вказаного факту № 0.0.656732871.1 від 21 листопада 2016 року додана до позову. Факт перерахування коштів по сплаті судового збору за вказаний позов підтверджується відповіддю начальника Управління державної казначейської служби України.

З відповіді начальника вбачається, що Управління державної казначейської служби України в Індустріальному районі м.Харкова підтверджує сплату за «Судовий збір» у сумі 1 653,60грн., яка надійшла до Державного бюджету на рахунок № 0009 по коду бюджетної класифікації .11.2016 року за номером квитанції @2PL086761 від ОСОБА_1.

Проте, колегія суддів не може прийняти дану відповідь як доказ в підтвердження належної сплати ОСОБА_1 судового збору у розмірі 551,20 грн. за подачу позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення власникові перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення відповідачів з квартири із одночасним вселенням до квартири ОСОБА_1 Оскільки, з даної відповіді не вбачається, що частина цих коштів сплачена саме за подачу позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення власникові перешкод у користуванні квартирою.

Як зазначено в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постнововю Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Згідно з інформацією про підтвердження сплати судового збору від Казначейства, підтвердження платежу з Казначейства суми сплаченого позивачем судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. за дублікатом квитанції № 0.0.656732871.1 від 21 листопада 2016 року не знайдено.

Оскільки позивачем на виконання ухвали суду від 10.01.2017 року не подано належним чином оформленого документу на підтвердження сплати судового збору саме за подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення власникові перешкод у користуванні квартирою з зазначенням відомостей про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 551,20 грн. ( за другу вимогу немайнового характеру), недоліки зазначені в ухвалі суду вважаються не усунутими, у звязку з чим судова колегія погоджується з висновком суд першої інстанції про повернення вказаного позову позивачу.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладені обставини та керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 27 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді