Справа № 147/1851/13-ц
Провадження № 4-с/147/1/17
У Х В А Л А

іменем України

12.01.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець цивільну справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа старший державний виконавець Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3, ОСОБА_4, на неправомірні дії та рішення державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

06.07.2016 року ОСОБА_5 яка діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_2, звернулась до суду з скаргою на неправомірні дії та рішення державного виконавця, в якій просить визнати дії старшого державного виконавця Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 по відновленню закінченого виконавчого провадження №44328338 щодо вселення стягувача ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1 неправомірними та скасувати дану постанову.

Свою скаргу мотивує тим, що 20.01.2014 року Тростянецьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення в цивільній справі №147/1851/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення.

За вказаним судовим рішенням, яке набуло законної сили 17.04.2014 р., було видано виконавчий лист від 28.05.2014 року про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2.

04.08.2014 року ОСОБА_4 звернувся до Відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ з відповідною заявою про відкриття за вказаним виконавчим листом виконавчого провадження та виконання в примусовому порядку рішення Тростянецького районного суду про його вселення.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2014 року, винесеної заступником начальника відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_6, виконавче провадження з виконання виконавчого листа №147/1851/13-ц, виданого 28.05.2014 року Тростянецьким районним судом Вінницької області, було відкрито та надано строк боржнику самостійно виконати постанову суду.

28.08.2014 року ОСОБА_4 письмовою заявою повідомив Відділ ДВС про своє вселення в квартиру №1 в будинку№9 по вул.Піонерській в м.Ладижин.

28.08.2014 року, згідно постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеною заступником начальника відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_6, виконавче провадження про вселення ОСОБА_4 до квартири №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м.Ладижин було закінчено в зв»язку з фактичним повним виконанням рішення.

23.06.2016 року, під час здійснення Ладижинським міським судом Вінницької області судового розгляду цивільної справи №135/900/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідачем ОСОБА_4 було надано письмове заперечення в справі та докази по справі.

Зокрема, відповідач ОСОБА_4 повідомив суд та надав копію постанови про відновлення виконавчого провадження від 27.01.2016 року, винесеної старшим державним виконавцем відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_3

Згідно зазначеної постанови, на підставі письмової заяви стягувача ОСОБА_4 за №7 від 27.01.2016 року, було відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №147/1851/13-ц, виданого 28.05.2014 року Тростянецьким районним судом про вселення ОСОБА_4 в квартиру №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м.Ладижин.

Оскільки, зазначена постанова Відділом ДВС боржнику ОСОБА_2 не направлялась, а також в зв»язку з тим, що боржник ОСОБА_2 з вересня 2014 року по даний час перебуває у місті Москва Російської Федерації, тому боржник ОСОБА_2 не могла особисто ознайомитись із зазначеною постановою про відновлення виконавчого провадження від 27.01.2016 року та у визначений законом термін оскаржити її.

Отже, в зв`язку з тривалою відсутністю боржника ОСОБА_2 в Україні, про наявність оскаржуваної постанови про відновлення виконавчого провадження від 27.01.2016 року, винесеної старшим державним виконавцем відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_3, боржнику ОСОБА_2 стало відомо лише 23.06.2016 року від представника за довіреністю ОСОБА_5, уповноваженої представляти інтереси ОСОБА_2 на час її відсутності в Україні.

В звязку з даною обставиною, враховуючи, що ОСОБА_2 вчасно не була ознайомлена з оскаржуваною постановою про відновлення виконавчого провадження від 27.01.2016 року та не мала змоги у визначений законом термін оскаржити зазначену постанову, просила поновити строк на оскарження постанови.

Скаржник ОСОБА_2 вважає зазначену постанову неправомірною та такою, що порушує її права та законні інтереси, в звязку з чим просить визнати дії старшого державного виконавця Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 по відновленню закінченого виконавчого провадження №44328338 щодо вселення стягувача ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1 неправомірними та скасувати дану постанову.

Крім того, 03.10.2016 року представником ОСОБА_2, ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, було подано до суду наступну скаргу на неправомірні дії та рішення старшого державного виконавця, в якій просить визнати дії старшого державного виконавця Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 по вселенню 19.09.2016 року стягувача ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1 неправомірними та скасувати дану постанову. Свої вимоги мотивує тим, що 20.01.2014 року Тростянецьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення в цивільній справі №147/1851/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення.

За вказаним судовим рішенням, яке набуло законної сили 17.04.2014 року було видано виконавчий лист від 28.05.2014 року про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2014 року, винесеної заступником начальника відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_6, виконавче провадження з виконання виконавчого листа №147/1851/13-ц, виданого 28.05.2014 року Тростянецьким районним судом Вінницької області, було відкрито та надано боржнику строк самостійно виконати постанову суду.

28.08.2014 року, згідно постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеною заступником начальника відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_6, виконавче провадження про вселення ОСОБА_4 було закінчено в зв»язку з фактичним повним виконанням рішення.

Але, 27.01.2016 року старшим державним виконавцем відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_3 було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

Оскільки, зазначена постанова Відділом ДВС було винесена з порушенням вимог закону та прав скаржника ОСОБА_2, то в липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Тростянецького районного суду Вінницької області із скаргою на неправомірні дії та рішення державного виконавця.

Таким чином боржником ОСОБА_2 оскаржувались дії та постанова старшого державного виконавця Відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_3 по відновленню 27.01.2016 року закінченого виконавчого провадження №44328338 щодо вселення стягувача ОСОБА_4 до квартири №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м.Ладижин Вінницької області.

Незважаючи на оскарження постанови в суді державним виконавцем надано в якості доказів додаткові матеріали виконавчого провадження, а саме постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.09.2016 року, згідно якої було повторно фактично виконано рішення суду згідно в/л №147/1851/13-ц, виданого 28.05.2014 р. Тростянецьким районним судом; ОСОБА_1 державного виконавця від 19.09.2016 року, згідно якого старшим державним виконавцем Пекна Я.М. 19.09.2016 року було вселено ОСОБА_4 до квартири №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м.Ладижин Вінницької області; Повідомлення №2567 від 13.09.2016 року.

Оскільки, стягувач ОСОБА_4 28.08.2014 року вже був вселений до квартири згідно судового рішення в цивільній справі №147/1851/13-ц, а в подальшому сам, добровільно, змінив місце свого проживання, то в такому разі у стягувача відсутнє будь-яке право повторного вселення до квартири згідно виконаного судового рішення.

В звязку з чим представник скаржника ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності, просила визнати дії старшого державного виконавця Ладижинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 по вселенню 19.09.2016 року стягувача ОСОБА_4 до квартири №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м.Ладижин неправомірними. Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Ладижинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 від 19.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження № 44328338 щодо вселення стягувача ОСОБА_4 до квартири №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м. Ладижин Вінницької області.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 19.12.2016 року обєднано в одне провадження скарги ОСОБА_2 на неправомірні дії та рішення державного виконавця.

В судове засідання, призначене на 12.01.2017 року сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені.

Представником скаржника ОСОБА_5 подано на адресу суду заяву, в якій вона просить проводити судове засідання без її участі, подані скарги на дії виконавця підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав на адресу суд заперечення, в якому зазначив, що скаргу вважає необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Дії та процесуальні документи державного виконавця по виконанню виконавчого листа № 147/1851/13-ц від 28.05.2014 року виданого Тростянецьким районним судом про вселення ОСОБА_4 в квартиру № 1, що в будинку № 9 по вулиці Піонерській в місті Ладижин, Вінницької області узгоджуються з вимогами закону.

В попереднє судове засідання в.о.начальника Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 на адресу суду було надано клопотання про розгляд скарги без їхньої участі, щодо заявлених вимог заперечують(а.с.37).

За змістом ст.ст. 11, 27 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження №44328338, надані державним виконавцем для огляду, суд приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до 383 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень» зазначено, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обовязок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обовязковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантується право кожної особи на звернення до суду з позовом стосовно захисту її прав та обовязків цивільного характеру. У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд зазначив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина процесу розгляду справи судом. Європейський суд з прав людини у справі «Півень проти України» констатував порушення ст. 6 Конвенції та вказав на те, що невиконання рішення національного суду не може бути виправдане законодавчими недоліками, які роблять його виконання неможливим. У вказаній справі Європейський суд констатував відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, які покладені на органи виконавчої влади.

Згідно положень ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону станом на час видачі виконавчого листа державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 20.01.2014 р. Тростянецьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення в цивільній справі №147/1851/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про вселення.

За вказаним судовим рішенням, яке набуло законної сили 17.04.2014 р., було видано виконавчий лист від 28.05.2014 року про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2(а.с.40).

04.08.2014 року ОСОБА_4 звернувся до Відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ з відповідною заявою про відкриття за вказаним виконавчим листом виконавчого провадження та виконання в примусовому порядку рішення Тростянецького районного суду про його вселення.(а.с.39).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2014 року, винесеної головним державним виконавцем відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_6, виконавче провадження з виконання виконавчого листа №147/1851/13-ц, виданого 28.05.2014 року Тростянецьким районним судом Вінницької області, було відкрито та надано строк боржнику самостійно виконати постанову суду.(а.с.41).

Письмовою заявою від 28.08.2014 року ОСОБА_4 повідомив Відділ ДВС про своє вселення в квартиру АДРЕСА_1. (а.с.42).

28.08.2014 року на підставі заяви стягувача закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №147/1851/13-ц про вселення ОСОБА_4 (а.с.43) в звязку з фактичним повним виконанням рішення.

В подальшому встановлено, що постановою про відновлення виконавчого провадження від 27.01.2016 року, винесеною старшим державним виконавцем відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_3 на підставі письмової заяви стягувача ОСОБА_4 за №7 від 27.01.2016 року, було відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №147/1851/13-ц, виданого 28.05.2014 року Тростянецьким районним судом про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_3. (а.с.44).

Оскільки, зазначена постанова Відділом ДВС боржнику ОСОБА_2 не направлялась, а також в зв»язку з тим, що боржник ОСОБА_2 з вересня 2014 року по даний час перебуває у місті Москва Російської Федерації, тому не могла особисто ознайомитись із зазначеною постановою про відновлення виконавчого провадження від 27.01.2016 року та у визначений законом термін оскаржити її.

Отже, в зв»язку з тривалою відсутністю боржника ОСОБА_2 в Україні, про наявність оскаржуваної постанови про відновлення виконавчого провадження від 27.01.2016 року, винесеної старшим державним виконавцем відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_3, боржнику ОСОБА_2 стало відомо лише 23.06.2016 року від представника за довіреністю ОСОБА_5, уповноваженої представляти інтереси ОСОБА_2 на час її відсутності в Україні.

Згідно ч. 1ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом, про що заявник має право подати клопотання.

Суд вважає підстави поновлення строку звернення зі скаргою поважними, такими що підтверджені належним засобами доказування та не спростовані державним виконавцем, а тому - строк подачі скарги ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця у виконавчому провадженні №44328338 таким, що підлягає поновленню.

Положеннями статті 79 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції Закону станом на час видачі виконавчого листа визначено порядок виконання рішення про вселення стягувача.

Відповідно до ч.2 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження» примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Відповідно до наданої ОСОБА_4 письмової заяви від 28.08.2014 року, він повідомив Відділ ДВС про своє вселення в квартиру №1 в будинку№9 по вул.Піонерській в м.Ладижин.(а.с.42).

Отже, рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.01.2014 року в серпні 2014 року було виконано належним чином, в зв»язку з чим виконавче провадження з даного приводу було закінчено. Жодних скарг чи заяв від стягувача ОСОБА_4 з приводу перешкод виконання зазначеного судового рішення до ДВС не надходило.

Судом встановлено, що після вселення стягувача ОСОБА_4 28.08.2014 року до квартири №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м.Ладижин на підставі зазначеного рішення Тростянецького районного суду Вінницької області мають місце наступні обставини.

Згідно актів обстеження умов проживання №6 від 18.02.2015 року та №31 від 13.05.2015 року, складених працівниками міського відділу у справах дітей Ладижинської міської ради, встановлено, що ОСОБА_4 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично постійно проживають в будинку своїх батьків за адресою: м.Ладижин, провулок Тихий 5, буд.4, де є всі необхідні умови для його проживання разом з дітьми.

Також, в зазначених актах встановлено, що мати неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (колишня дружина ОСОБА_4Г.) ОСОБА_2(скаржник по справі) з вересня 2014 року перебуває у місті Москва Російської Федерації.

В червні 2015 року ОСОБА_4 звертався також з позовною заявою від 05.06.2015 року до Ладижинського міського суду Вінницької області та просив визначити місце проживання неповнолітніх дітей з батьком ОСОБА_4. При цьому, ОСОБА_4 зазначив місце свого постійного проживання разом з дітьми за адресою: м.Ладижин, провулок Тихий 5, буд.4 .

Отже, дана обставина свідчить про те, що як мінімум з 18 лютого 2015 року стягувач ОСОБА_4 проживає не за адресою, куди він вселився за рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.01.2014 року - в квартирі №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м.Ладижин, а за адресою проживання своїх батьків: м.Ладижин, провулок Тихий 5, буд.4, за якою він і на даний час проживає.

Жодних скарг у період з серпня 2014 року по січень 2016 року щодо перешкоджання боржником ОСОБА_2 проживанню (перебуванню) стягувача ОСОБА_4 у приміщенні, в яке його було вселено в серпні 2014 року, від ОСОБА_4 не поступало, що свідчить про добровільне виселення ОСОБА_4 з квартири №1 в будинку№9 по вул.Піонерській в м.Ладижин в зв»язку з його особистим бажанням, а не внаслідок перешкоджань з боку боржника ОСОБА_2

Згідно ч.6 ст. 79 Закону України "Про виконавче провадження", у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

На підставі досліджених матеріалів виконавчого провадження, доказів наданих скаржником суд вважає, що стягувач ОСОБА_4 не навів доказів щодо перешкоджання зі сторони боржника ОСОБА_2 для його проживання в квартирі, куди він вселився згідно рішення суду від 20.01.2014 року, та в подальшому добровільно виселився, тому відсутні підстави для відновлення виконавчого провадження згідно ч.6 ст.79 Закону України "Про виконавче провадження".

Розглядаючи по суті скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Ладижинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 по вселенню 19.09.2016 року стягувача ОСОБА_4, аналізуючи надані в судове засідання державним виконавцем Пекною Я.М. матеріали, судом встановлено, що під час розгляду по суті справи за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця по відновленню 27.01.2016 року закінченого виконавчого провадження №44328338 щодо вселення стягувача ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1, на судове засідання, призначене 19.09.2016 року державним виконавцем було надано постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.09.2016 року, згідно якої повторно фактично виконано рішення суду згідно виконавчого листа №147/1851/13-ц, виданого 28.05.2014 року Тростянецьким районним судом, термін подачі до виконання якого закінчився ще 28.05.2015 року, та ОСОБА_1 державного виконавця від 19.09.2016 року, згідно якого старшим державним виконавцем Пекна Я.М. 19.09.2016 року було вселено ОСОБА_4 до квартири №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м.Ладижин Вінницької області.

Крім того, державним виконавцем було надано суду Повідомлення №2567 від 13.09.2016 року, яким сторони виконавчого провадження повідомлялись про здійснення 19.09.2016 року вселення.

Відповідно до ч.3 ст.79 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення.

Але, з наданих суду матеріалів виконавчого провадження від 19.09.2016 року вбачається, що лише стягувач ОСОБА_4 був повідомлений 13.09.2016 року про його вселення. Жодних доказів повідомлення боржника ОСОБА_2 про вчинення виконавчих дій, в порушення вимог ч.3 ст.79 зазначеного Закону, вчинено не було, чим порушено порядок виконання рішення суду про вселення в примусовому порядку. В звязку з чим суд вважає дії неправомірними, оскільки свідчать про навмисне порушення в даному виконавчому провадженні прав боржника ОСОБА_2

Принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Закону № 606-XIV за наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, а саме у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача. Тобто, визначальною для відновлення виконавчого провадження на підставі ч.2 ст. 51 Закону, є заява стягувача. Для сумлінного виконання своїх обов`язків у виконавчому провадженні та добровільного виконання рішення суду боржнику надається строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону, а штраф та інші заходи, передбачені законом, застосовуються до боржника тільки у разі його перешкоджання виконанню рішення про вселення стягувача.

Жодних перешкод при виконанні рішення суду від 20.01.2014 року з боку боржника ОСОБА_2 не було, заява стягувача про повторне вселення є безпідставною, оскільки він після вселення 28.08.2014 року добровільно залишив помешкання та разом з неповнолітніми дітьми проживав у своєї матері, тому дії старшого державного виконавця Пекни Я.М. по вселенню 19.09.2016 року ОСОБА_4 можна розцінювати як неупереджені, необєктивні та неправомірні.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Оскільки в судовому засіданні доведено неправомірність дій державного виконавця по відновленню закінченого виконавчого провадження щодо вселення ОСОБА_4 то відповідно і дії старшого державного виконавця Ладижинського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 по вселенню 19.09.2016 року ОСОБА_4 слід визнати неправомірними та скасувати постанову від 19.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження щодо вселення стягувача.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись, ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» ст. ст. 10, 11, 61, ч.2 ст.197,209, 212, 214, 215, 218, 319, 387,391 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити строк для подання скарги на дії та рішення старшого державного виконавця Ладижинського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 по відновленню 27.01.2016 року закінченого виконавчого провадження №44328338.

Визнати дії старшого державного виконавця Ладижинського МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 по відновленню 27.01.2016 року закінченого виконавчого провадження №44328338 щодо вселення стягувача ОСОБА_4 до квартири №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м.Ладижин неправомірними.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ ОСОБА_3 від 27.01.2016 року про відновлення закінченого повним фактичним виконанням виконавчого провадження №44328338 щодо вселення стягувача ОСОБА_4 до квартири №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м. Ладижин Вінницької області.

Визнати дії старшого державного виконавця Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 по вселенню 19.09.2016 року стягувача ОСОБА_4 до квартири №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м.Ладижин неправомірними.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_3 від 19.09.2016 року про закінчення виконавчого провадження № 44328338 щодо вселення стягувача ОСОБА_4 до квартири №1 в будинку№9 по вул. Піонерській в м. Ладижин Вінницької області.

На ухвалу протягом пяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: