АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Мазурик О.Ф,

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг», третя особа директор Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг» Сагайдаченко Лариса Віталіївна про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач звернувся із зазначеним позовом, уточнивши який зазначив, що з 2002 року працював у відповідача, з 2006 року на посаді заступника директора з технічних питань, коли наказом директора підприємства від 30 листопада 2015 року № 50-к був звільнений з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скороченням штату працівників).

Зазначав, що відповідачем порушено вимоги ч. 3 ст. 49-2КЗпП України, оскільки протягом двохмісячного терміну попередження про його звільнення, відповідачем не було запропоновано будь-якої роботи, яку він відповідно до своєї фахової підготовки та з урахуванням досвіду роботи міг би обіймати. Крім того вказує, що при звільненні мав переважне право на залишення на роботі відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України.

Також, позивач зазначає, що відповідачем було втрачено його трудову книжку.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив поновити його на роботі, на посаді заступника директора з технічних питань Спільного підприємства у формі ТОВ «Метал Холдінг» та стягнути із відповідача на свою користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. (т. 1 а.с.22-25, 96-97, 156-158)

Відповідач проти позову заперечував.(т. 1 а.с.36-42, 120-124, 173-174)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Спільного підприємства у формі ТОВ «Метал Холдінг», третя особа директор Спільного підприємства у формі ТОВ «Метал Холдінг» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення. (т. 1 а.с.209-215)

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення заявлених вимог. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин і доказів, які викладені на обґрунтування заявленого позову і дійшов помилкового висновку про відмову у його задоволенні. (т. 1 а.с.219-222)

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_3 підтримали скаргу і просили її задовольнити, представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Третя особа до суду не прибула, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином. (т. 1 а.с. 236-237)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Оскільки обов'язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49 2 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Відповідна правова позиція міститься і постановах Верховного Суду України від 1 квітня 2015 р. у справі N 6-40цс15 та від 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Судом встановлено, що з 2002 року ОСОБА_1 працював у відповідача, з вересня 2006 року на посаді заступника директора з технічних питань. (т. 1 а.с. 49)

31 липня 2015 року директором СП у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг» на адресу загальних зборів учасників підприємства було складено доповідну записку в якій, посилаючись на фінансову звітність підприємства станом на 31 липня 2015 року та наявність збитку у розмірі 1 230 тис. гривень, запропоновано провести організаційно-штатні зміни (скорочення штату працівників) підприємства.(т. 1 а.с. 43-45)

За протоколом № 14к від 31 липня 2015 року, загальні збори учасників підприємства відповідача ухвалили рішення про скорочення чисельності працівників, зокрема посади, яку обіймав позивач.(т. 1 а.с. 244-245)

Наказом відповідача від 01 вересня 2015 року № 28 та від 29 вересня 2015 року № 29, затверджено список працівників, що підлягають звільненню у зв'язку із скороченням штату і чисельності працівників. За відомістю попередження працівників підприємства, що є додатком до наказу від 29 вересня 2015 року № 29, 30 вересня 2015 року ОСОБА_1 під особистий підпис був попереджений про скорочення його посади і наступне звільнення. (т. 1 а.с. 47-48, 190)

У двохмісячний період, що передував звільненню позивача з роботи, відповідачем було прийнято: 12 листопада 2015 року - ОСОБА_5 на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання у структурному підрозділі «Харків» за підсумками засідання комісії з перевірки знань, оформлених Протоколом № 593 та 12 листопада 2015 року - ОСОБА_6 на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання у структурний підрозділ «Харків» за сумісництвом на 0.5 ставки. (т. 1 а.с. 54-67, 125)

Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач посилався на те, що за освітнім рівнем ОСОБА_1 не мав права обійняти вказані посади, оскільки не був допущений до роботи в електроустановках напругою до 1000 В.

Доводи позивача ОСОБА_1 про можливість обіймати вищевказані посади колегія суддів відхилила, оскільки за наданими позивачем доказами, ОСОБА_1 лише 17 листопада 2015 року отримав посвідчення, що допущений до роботи в електроустановках напругою до 1000 В, тобто на час коли вказані посади вже не були вакантними.(т. 1 а.с.145-155)

Наказом директора підприємства від 30 листопада 2015 року № 50-к ОСОБА_1 був звільнений з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скороченням штату працівників).(т.1 а.с.73)

Оскільки за наявних у справі доказів на підприємстві відповідача відбулось скорочення штатної чисельності працівників, колегія суддів погодилась з доводами відповідача про відсутність інших вакантних посад які могли б бути запропоновані позивачу.

19 липня 2016 року відповідачем запропоновано позивачу вакантну посаду начальника структурного підрозділу у м. Дніпро, яка позивачем відхилена.(т.1 а.с.137-141)

За таких обставин колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевська

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/1079/2017

Унікальний номер 752/4112/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Чередніченко Н.П.

Доповідач Левенець Б.Б.