АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2185/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року про повернення позовної заяви в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської РДА в місті Києві про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.11.2016 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано нотаріально завірену позовну заяву та копії документів, які додані до позовної заяви, в перекладі на російську мову, оскільки відповідач проживає в Російській Федерації.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.12.2016 року позовну заяву ОСОБА_1 - визнано неподаною і повернуто заявнику.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та направити справу для відкриття провадження та розгляду справи по суті до суду першої інстанції у новому складі.

В скарзі посилалася на те, що ненадання нотаріально посвідченого перекладу позовної заяви та додатків до неї на мову іноземної держави не є підставою для залишення її без руху відповідно до ст. 121 ЦПК України. При вирішення питання про відкриття провадження, суд не зобов'язаний звертатися за правовою допомогою із судовим дорученням до компетентного органу Російської Федерації, а робить це лише за необхідності, якщо така виникне при розгляді цивільної справи. Вказувала на те, що, складання судового доручення російською мовою для звернення до компетентних органів Російської Федерації є обов'язком суду України. З нього не витікає обов'язок позивача здійснити за власний рахунок нотаріально посвідчений переклад на російську мову позовної заяви та усіх додатків до неї та надати його суду. Положення ст. 7 Конвенції, викладені вище, не містять вимогу додати до доручення позовну заяву з усіма додатками в перекладі на російську мову. Також вказала, що відповідач не прописаний, не проживає та не перебуває за останньою відомою адресою реєстрації у м. Москві. Натомість, його ймовірне фактичне місце перебування - в АР Крим, що є тимчасово окупованою територією України. А отже, Оболонський районний суд м. Києва може звертатися до компетентних органів АР Крим з дорученням українською мовою.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 119 ЦПК України визначені вимоги до позовної заяви, яка подається до суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 119, 120 ЦПК України, постановляє ухвалу в якій зазначає підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Суд першої інстанції, визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повертаючи її позивачу, виходив з того, що заявником не виконані вимоги ухвали суду про усунення недоліків.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується тому, що суд постановив ухвалу без належного врахування обставин, що мають значення для справи з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ст. 7 ЦПК України мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. Особам, що беруть участь у розгляді справи в суді, забезпечується право вчиняти усні процесуальні дії (робити заяви, давати показання і пояснення, заявляти клопотання і скарги, ставити запитання тощо) рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку (ч. ч. 1, 3, 4 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики»).

Отже, з огляду на викладене та враховуючи наведені положення Закону, у разі проживання (місця знаходження) відповідача за межами України (в іншій державі) у позивача не виникає обов'язок подавати позовну заяву та документи для відповідача з перекладом іноземною мовою.

Суд першої інстанції на порушення вимог ст. 210 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув.

Посилання суду на те, що у зв'язку з проживанням відповідача у Російській Федерації, суд відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України зобов'язаний направити відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів російською мовою, не можуть бути підставою для повернення позовної заяви позивачу, оскільки порядок вручення документів за кордоном визначений Інструкцію про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомогою в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом № 1092/5/54 від 27.06.2008 року Міністерства юстиції України, якою також не покладено обов'язок на позивача перекладати позовну заяву та додані до неї матеріали на іноземну мову.

Відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року, громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на території однієї з Договірних Сторін, мають право вільно і безперешкодно звертатися до установ юстиції інших Договірних Сторін, виступати в них, подавати клопотання, пред'являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони, що відповідає положенням ст. 7 ЦПК України про здійснення судочинства державною мовою з одночасним наданням особам, які беруть участь у справі і не володіють або недостатньо володіють державною мовою, у порядку, встановленому цим Кодексом, права робити заяви, давати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно до положень Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом № 1092/5/54 від 27.06.2008 року Міністерства юстиції України, саме на суд покладений обов'язок надіслання документів на адресу запитуваної держави, в тому числі і позовної заяви та доданих до неї документів, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, які складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Переклад здійснюється фахівцем запрошеним до відповідного суду України згідно із статтею 55 ЦПК України або посвідчується уповноваженим перекладачем, або нотаріально, а витрати, пов'язані із залученням перекладача, сплачуються у порядку, передбаченому статтею 86 ЦПК України.

Поклавши обов'язок перекладу на позивача суд не звернув увагу на вищезазначені норми та вимоги чинного законодавства, а тому прийшов до помилкового висновку, щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.

Крім того, колегія вважає за необхідне зазначити, що під час проведення попереднього судового засідання у разі необхідності, за клопотанням учасників, суд може вирішити питання про залучення до участі у справі перекладача (п. 5 ч. 6 ст. 130 ЦПК України).

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду про повернення позовної заяви постановлена з порушенням процесуальних норм.

При цьому, апеляційний суд не може задовольнити вимогу позивача про передачу справи для відкриття провадження та розгляду справи по суті до суду першої інстанції у новому складі, оскільки передача справи апеляційним судом іншому складу місцевого суду не передбачена процесуальним законодавством, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки, суд першої інстанції порушив порядок прийняття позовної заяви, порушив процесуальні норми колегія, керуючись ст. 312 ЦПК України, приходить до висновку, що ухвала підлягає скасуванню, а питання про відкриття провадження поверненню на новий розгляд.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2016 року скасувати, а питання про відкриття провадження передати на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: