Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2017 Справа №607/6060/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Сливки Л.М.

- за участю секретаря судового засідання Зарічної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції, пені, три проценти річних за прострочення виконання зобовязання та витрат на правову допомогу адвоката

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції за час прострочення виконання зобовязання з січня 2013 року по квітень 2016 року у розмірі 17 780 гривень , три проценти річних у розмірі 1998,90 гривень за 1216 днів за період з 05 січня 2013 року по 03 червня 2016 року, пені у розмірі 60 000 гривень за період з 03 червня 2015 року по 03 червня 2016 року, а також витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 21 460 гривень.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь борг у розмірі 20000 гривень, штраф у розмірі 20000 гривень, а також пеню 20000 гривень. По даний час відповідач рішення суду не виконує, борг не повертає, а тому просить стягнути індекс інфляції, три проценти річних та пеню за останні 12 місяців перед звернення до суду у розмірі 60000 гривень. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі .

У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, зіславшись на доводи викладені у позовній заяві та додаткових обґрунтуваннях до неї.

Відповідач та його представник позовні вимоги заперечили, вважають їх безпідставними та необґрунтованими. Вказали, що пеня згідно із рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року вже була предметом спору. Окрім цього, сплинув строк позовної давності щодо сплати пені , а обставини визначені згідно із ст. 264 ЦК України для переривання перебігу строку позовної давності відсутні. Посилаючись на наведене, просили відмовити у позові.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 (Продавець) та відповідачем ОСОБА_2 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу майна ( далі Договір), згідно якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив належне Продавцю рухоме майно а саме: бочка металева - 5 шт., панелі з/б 6,0м* 1,5м- 10 шт. Ціна майна за умовами договору становить 20 000 грн.

Відповідно до умов п. 3 Договору, сторони погодили термін сплати суми - 90 днів з дати підписання (укладення) Договору.

ОСОБА_1 виконав свої зобовязання за Договором та передав ОСОБА_2 рухоме майно, що підтверджується актом прийому-передачі майна від 05 жовтня 2012 р. підписаного сторонами.

Відповідач свого обовязку по сплаті коштів за придбане майно не виконав.

За умовами п. 8 Договору сторони погодили, що за прострочення платежу Покупець сплачує Продавцеві штраф у розмірі 100% від суми продажу та пеню у розмірі 3% від суми продажу за кожен прострочений день.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 20000 гривень, штраф у розмірі 20000 гривень, а також зменшений розмір пені до 20000 гривень.

Вищевказані обставини справи встановленні рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року, а тому в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист.

На час звернення до суду з даним позовом 03 червня 2016 року відповідачем борг не повернуто та рішення суду не виконано.

Згідно квитанцій наданих відповідачем до суду за №21 від 30 серпня 2016 року та за №45 від 31 серпня 2015 року відповідач виконав рішення суду в повному обсязі відповідно 30 та 31 серпня 2016 року.

Дані обставини визнаються сторонами спору, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин, а тому боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання.

Згідно із вимогами ст.ст.625, 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Встановлено, що борг позивачу на час звернення до суду і по 03 червня 20916 року не повернуло, а тому позивач має право на стягнення сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, на три проценти річних та індексі інфляції від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобовязання.

Таким чином, діями відповідача порушено права позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача три проценти річних, згідно заявлених вимог у розмірі 1998, 90 гривень від простроченої суми боргу 20 000 гривень за 1216 днів прострочки за період прострочення виконання зобовязання з січня 2013 року по 03 червня 2016 року .

В силу вимог ст.625 ЦК України розмір трьох процентів річних від простроченої суми 20 000 гривень за період з січня 2013 року по 03 червня 2016 року за 1216 днів прострочки, згідно заявлених вимог, становить 1998,90 гривень, виходячи із наступного розрахунку 20 000 гривень*3%/100 річних=600 гривень /365 днів=1,643 гривень.* 1216 днів прострочки=1998,90 гривень ).

Індекс інфляції за весь час прострочення з січня 2013 року по квітень 2016 року складає 1,889 ( за 2013 р. 100,5/100, за 2014 рік - 124,9/100, ; за 2015 рік 143,3/100, за 4 місяці 2016 року - 100,9/100 х 99,6/100 х 101,0/100 х 103,5/100), а тому сума інфляційних втрат за період з січня 2013 року по квітень 2016 року відповідно становитиме 17 780 гривень, виходячи із наступного розрахунку -20 000 х 1.889 - 20000 гривень = 17780 гривень.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника щодо пропуску позивачем трирічного строку позовної давності, оскільки такий строк позивачем не пропущено, виходячи із наступного.

В силу вимог ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦУ України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Встановлено, що 05 жовтня 2012 року між сторонами спору було укладено договір купівлі-продажу майна та цього ж дня підписано акт прийому-передачі майна. У договорі сторони погодили термін оплати договору протягом 90 днів з дати підписання договору, тобто до 04 січня 2013 року. Оскільки кошти у повному обсязі у встановлений у договір строк повернуті не були, позивач у 2015 році подав до суду позов про стягнення боргу, пені та штрафу і рішенням суду від 09 лютого 2015 року позов задоволено, стягнуто розмір боргу, пеню у розмірі 20000 гривень та штраф - 20 000 гривень. У звязку з невиконанням рішення суду - 03 червня 2016 року ( згідно поштового штемпеля на конверті) позивач подав до суду позов про стягнення пені, інфляції та трьох процентів річних за невиконання зобовязання.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені за невиконання зобовязання за період з 03 червня 2015 року по 03 червня 2016 року , слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до вимог частини другої статті 551 ЦК України та умов договору (пункту 8) пеня за порушення строків сплати визначена в розмірі 3% від суми продажу за кожен прострочений день

Умовами договору передбачено нарахування пені щоденно за кожен ден прострочення.

Початок позовної давності для стягнення періодичних платежів необхідно обчислювати з дня невиконання позичальником кожного із зобов'язань.

Таким чином, за змістом ст.ст. 266, 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Отже, стягнення неустойки (штрафу та пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, а тому позовні вимоги про стягненні пені за невиконання зобовязання у період з 03 червня 2015 року по 03 червня 2016 року є підставними .

Судом встановлено, що 05 жовтня 2012 року між сторонами спору було укладено договір купівлі-продажу майна. Відповідно до умов п. 3 Договору, сторони погодили термін сплати суми - 90 днів з дати підписання Договору. Відповідач умов договору не виконав. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року задоволено позов позивача та стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг та суму пені за весь час прострочення виконання зобовязання до дня винесення рішення по справі у розмірі 20 000 гривень. Вказаним рішенням суду перервано строк позовної давності за основною вимогою

Станом на день подання позову до суду 03 червня 2016 року рішення суду не виконано, борг не повернуто та трирічний строк позовної давності за основною вимогою не сплив.

Позивач просить стягнути пеню за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, за період з 03 червня 2015 по 03 червня 2016 року, зменшивши при цьому її розмір до 60 000 гривень із 219 0000 гривень.

Положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з тим, суд враховуючи той факт, що заявлена до стягнення сума пені у розмірі 60000 гривень, є значною до сплати для відповідачів та негативно відобразиться на подальшому поверненні ними основної боргу та матеріальному становищі, вважає за необхідне застосувати вимоги ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки за порушення виконання зобовязання .

При цьому суд, приймає до уваги такі істотні обставини справи як повне виконання відповідачем рішення суду та повернення суми боргу станом на 31 серпня 2016 року, те, що він є пенсіонерами, відсутність інших доходів, крім пенсії, а тому вважає за необхідне зменшити суму нарахованої неустойки до 20000 гривень.

Безпідставними є твердження представника відповідача, що вимоги про стягнення пені вже були предметом розгляду у суді першої інстанції та щодо них ухвалено рішення від 09 лютого 2015 року, оскільки рішення від 09 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, не є тотожним до позову, який розглядається, оскільки у позивач просить стягнути пеню за наступний період з 03 червня 2015 року по 03 червня 2016 року.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача на користь позивача три проценти річних у розмірі 1998,90 гривень за 1216 днів прострочення за період з 05 січня 2013 року по 03 червня 2016 року, індексу інфляції у розмірі 17 780 гривень за період прострочення з січня 2013 по квітень 2016 року виходячи із простроченої суми боргу у розмірі 20 000 гривень та 20000 гривень пені за невиконання зобовязання з 03 червня 2015 року по 03 червня 2016 року.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В силу вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, у тому числі витрати на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору.

Таким чином, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог , та витрати на правову допомогу адвоката.

В силу вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України "Про державний бюджет на 2016 рік" мінімальна заробітна плата в місячному розмірі становить з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.

Відтак, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах у 2016 році за годину роботи адвоката становить з травня 2016 року - 580 грн. (1450*40%/100) та 9,67 грн. за 1 хв. роботи адвокати (580/60хв.), з грудня 2016 року 640 грн. за годину та 10,67 ( 640/60) грн. за 1 хв. роботи адвоката.

Як вбачається із наданого суду договору про надання правової допомоги укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_4 ордеру адвоката, акта виконаних робіт та квитанції про оплату послуг такий договір між сторонами був укладений 25 травня 2016 року.

Як встановлено із журналів судових засідань, судові засідання в яких брав участь адвокат позивача тривали 65 хвилин ., а саме: 23 вересня 2016 року - 2 хвилини, 01 листопада 2016 року - 21 хвилини, 23 листопада 2016 року 42 хвилини.

Також суд вважає, що адвокатом було затрачено дві години для підготовки та написання позову до суду та інших клопотань в процесі судового розгляду справи, що становить 1160 гривень (580*2).

Таким чином, розмір компенсації витрат на правову допомогу адвоката становить 1160 гривень за написання позовної заяви та 628,55 гривень за участь у судових засіданнях ( 2 хвилини * 9,67 гривень 19,34 гривень; 21 хвилина *9,67 гривень 203,07 гривень; 42 хвилини * 9,67 гривень 406,14 гривень ) , усього 1788,55 гривень.

Окрім цього, із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог , підлягає до стягнення 397,79 гривень сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції, пені, три проценти річних за прострочення виконання зобовязання та витрат на правову допомогу адвоката задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( с. Дзвинячка Борщівського району Тернопільської області , інд. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( м. Тернопіль вул. Броварна, 23/4 , інд номер НОМЕР_2) три процентів річних у розмірі 1998,90 гривень за 1216 днів прострочки, індекс інфляції за період прострочення з січня 2013 року по квітень 2016 року у розмір 17 780 гривень та 20000 гривень пені за прострочення виконання зобовязання за період з 03 червня 2015 року по 03 червня 2016 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 397,78 гривень , також 1788,55 гривень затрачених витрат на правову допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_5