Номер провадження: 22-ц/785/1075/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання дій державного виконавця незаконними,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання дій державного виконавця незаконними та просив скасувати постанову про визначення експерта, субєкта оціночної діяльності, субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП № 49990882 від 12.07.2016 року (а. с. 3-4).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року клопотання представника позивача про забезпечення позову задоволено. Зупинено процедуру реалізації або визначення вартості будь-якого арештованого рухомого майна або нерухомого майна, власником якого є боржник ОСОБА_2 (а. с. 16-17).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою у задоволенні заяви представника позивача відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а. с. 43-46).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В порядку ст. 152 ЦПК України, способами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов'язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому. Зокрема, не допускається забезпечення позову шляхом заборони органам управління юридичних осіб приймати рішення, виконувати статутні функції, здійснювати господарську діяльність.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання дій державного виконавця незаконними та просив скасувати постанову про визначення експерта, субєкта оціночної діяльності, субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП № 49990882 від 12.07.2016 року.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд виходячи із того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зупинив процедуру реалізації або визначення вартості будь-якого арештованого рухомого майна або нерухомого майна, власником якого є боржник ОСОБА_2

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають приписам процесуального законодавства.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову, які застосовані судом першої інстанції, суперечать сенсу забезпечення і меті його застосування. Мета застосування заходів забезпечення позову полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Згідно із розясненнями, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Отже, суд першої інстанції, в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин які повязані з вирішенням питання про забезпечення позову, не визначився з сутністю виниклих правовідносин, межами забезпечення та не перевірив чи не носить спір ілюзорний характер, з метою здійснення перешкод для виконавчого провадження.

Таким чином, постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції фактично вирішив справу по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року не може вважатись законною та обґрунтованою, у звязку з чим вона підлягає скасуванню з постановленням нової по суті цього питання.

Судова колегія не вбачає правових підстав для забезпечення позову ОСОБА_2 шляхом зупинення процедури реалізації або визначення вартості будь-якого арештованого рухомого майна або нерухомого майна, власником якого є боржник ОСОБА_2, у звязку з чим у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2016 року скасувати, у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_3