У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 липня 2016 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання недійсним рішення Малехівської сільської ради, державних актів на право приватної власності та знесення гаражу, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 у відповідності до договорів дарування своїми батьками, ОСОБА_5 та ОСОБА_5 За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,16 га. Мати позивачки - ОСОБА_6, у відповідності до рішення Малехівської сільської ради від 12 травня 1994 року за № 24, отримала у власність земельну ділянку 0,16 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд. На підставі згаданого рішення ОСОБА_6 видано Державний акт на землю НОМЕР_1 від 11 вересня 1995 року. Однак, всупереч згаданому рішенню за № 24 від 12 травня 1994 року, рішенням виконавчого комітету Малехівської сільської ради за № 56 від 23 березня 1995 року ОСОБА_4 передано у власність 0,01 га для будівництва гаража. Ніхто з батьків сторін, як і позивачка не давали згоди на вилучення частини земельної ділянки. У разі незгоди на вилучення земельної ділянки така може бути вилучена лише в судовому порядку. Про згадані рішення та державні акти позивачу стало відомо лише при представленні таких на вимогу суду.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просила рішення за № 56 від 23 березня 1995 року Малехівської сільської ради, яким передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0045 га для гаражного будівництва по АДРЕСА_1 ОСОБА_4, визнати недійсним. Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_4 15 січня 1998 року на земельну ділянку площею 0,0045 га по АДРЕСА_1, Жовківського району. Знести гараж, яким користується ОСОБА_4 на АДРЕСА_1, Жовківського району. Визнати недійсним рішення за № 56 від 23 березня 1995 року Малехівської сільської ради передано у приватну власність земельну ділянку 0,008 га для гаражного будівництва по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_3 03 серпня 1995 року на земельну ділянку площею 0,008 га по АДРЕСА_1, Жовківського району.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 04 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржу вальні рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що термін позовної даності сплив та відсутні підстави для його поновлення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволені позову суд апеляційної інстанції, виходив з того, щопозивачу було відомо про розташовані на переданій їй у користування земельній ділянці гаражі відповідачів з 90-х років, про що визнала сама позивач; те, що вона у 1997 році відмовилась від встановлення та узгодження меж земельної ділянки відповідача ОСОБА_4; те, що у державному акті про право власності на земельну ділянку позивача суміжними землекористувачами зазначені відповідачі, позивач у випадку навіть якщо і достеменно не знала однак однозначно могла дізнатись (принаймні з часу отримання нею державного акту про право власності на земельні ділянку) про оскаржувані рішення та держані акти на право власності на земельні ділянки відповідачів. Тому нею беззаперечно пропущено строк давності із заявленими вимогами про скасування рішення сільської ради та визнання недійсними державних актів відповідачів та посилання на необізнаність про існування таких не свідчить про будь-які об'єктивні причини пропуску такого строку, тобто причини, які б унеможливлювали позивачу дізнатись протягом більш як 20 років з часу ухвалення спірного рішення та більш як 20 та більш як 17 років з часу видачі спірних державних актів про їх ухвалення та видачу відповідно та оскаржити такі у встановленому законом порядку.

Нормами Цивільного кодексу Україничинного на час спірних правовідносин передбачалося наступне.

Стаття 71 - загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Стаття 74 - вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності.

Стаття 75 - позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Стаття 76 - перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Стаття 80 - закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Стаття 83 - позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом; на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій або громадян; на вимоги вкладників про видачу вкладів, внесених у державні трудові ощадні каси і в Державний банк СРСР; у випадках, встановлюваних законодавством Союзу РСР, і на інші вимоги.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребує, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 липня 2016 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання недійсним рішення Малехівської сільської ради, державних актів на право приватної власності та знесення гаражу, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович