АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Литвинюк І.М., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_4 про визнання недійсними, скасування рішення і свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішення і свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовували слідуючими обставинами. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько - ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх мати - ОСОБА_6 Після їх смерті в АДРЕСА_1 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та належних до нього надвірних господарських будівель і споруд, загальною площею 50,80 кв.м, інвентарною вартістю 22713,00грн., що належав їм, як майно, набуте в період шлюбу, а також мати була членом КСП «Червона калина» і була головою двору.

22-ц/794/131/ 2017р. Провадження № 713/1114/16-ц Головуючий у 1 інстанції Пилип'юк І.В.

Категорія 39 доповідач Перепелюк І.Б

Після смерті батька ОСОБА_5 фактично спадщину в розмірі 1/2 частки вищевказаного житлового будинку прийняла їх мати ОСОБА_6, яка була зареєстрована і постійно проживала у вказаному будинку до своєї смерті, але будь-яких правовстановлюючих документів про прийняту спадщину після смерті батька мати не оформляла.

Після смерті матері ОСОБА_6, як спадкоємці першої черги за законом, фактично спадщину прийняли позивачі, як її діти та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 Вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки здійснили поховання матері, розпорядилися її особистими речами, доглядають та утримують спадкове майно. До ІНФОРМАЦІЯ_3 утримували спірний житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 стверджували, що фактично володіють документами на земельні ділянки, належні матері ОСОБА_6: на земельну ділянку для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку та господарських споруд і для ведення підсобного господарства (присадибна земельна ділянка) загальною площею 0,60 га, яка була надана в приватну власність ОСОБА_6, згідно рішення виконкому Карапчівської сільської ради №5 від 17.02.1994р., сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 27.02.1997р. на земельну частку (пай) розміром 0,74 га, належній померлій ОСОБА_6 згідно рішення Вижницької РДА №91 від 17.02.1997р., ощадною книжкою на грошовий вклад з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що зберігаються на рахунку НОМЕР_2 у Вижницькому відділенні «Ощадбанк» та належали померлій ОСОБА_6 згідно ощадної книжки серії НОМЕР_3 від 30.11.1990р.

19.07.2016р. Вижницькою державною нотаріальною конторою їм видано свідоцтва про право на спадину на земельну частку (пай), за реєстраційними номерами 1-705, 1-707,1-709.

Проте після смерті брата ОСОБА_7 вони не можуть володіти та користуватися майном батьків, а саме житловим будинком та господарськими спорудами, що в АДРЕСА_1, оскільки їх у цей будинок не впускає та чинить перешкоди в користуванні донька померлого брата ОСОБА_4, яка вважає це майно своїм, як спадщина після смерті свого батька.

Позивачі дізналися, що 07.02.2007р. виконавчий комітет Карапчівської сільської ради прийняв рішення №21, згідно якого задовольнив заяву ОСОБА_7 про оформлення права власності на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_7, з видачею цього рішення на ім'я ОСОБА_7 та зобов'язання ОСОБА_7 зареєструвати свідоцтво про право власності на житловий будинок у Вижницькому РБТІ.

На підставі вказаного рішення сільською радою було оформлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 від 21.02.2007р. про право власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_7

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14056122 від 28.03.2007р. право власності на вказаний житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами за ОСОБА_7 було зареєстровано в державному реєстрі за №2209.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №903/02-31 від 19.07.2016 року нотаріусом відмовлено їм в оформлені права власності на спадкове майно - житловий будинок в АДРЕСА_1, Вижницького району Чернівецької області, у зв'язку з тим, що не було надано документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на даний житловий будинок та роз'яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Позивачі просили визнати недійсними та скасувати: рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської ради №21 від 07.02.2007р. про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1, Вижницького району Чернівецької області на ім'я ОСОБА_7, а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 від 21.02.2007р. на житловий будинок з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вказаною вище адресою на ім'я ОСОБА_7 та визнати за ними - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, яке складається з 3/4 частин житлового будинку і відповідною частиною прилеглих до нього надвірних господарських будівель та споруд і розташоване за зазначеною адресою, що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішення і свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просять рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянти вважають оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 також зазначають, що судом не взято до уваги надані ними докази.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду

першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Встановлено, що з 24.12.1952р. ОСОБА_5, 1926 р.н. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, 1929 р.н., що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_5, виданого 29.12.1952р Черкаськолозовським бюро ЗАГСу.

Від шлюбу у них є четверо дітей: ОСОБА_7, 1953р.н., ОСОБА_1, 1957р.н., ОСОБА_3, 1961р.н. та ОСОБА_2, 1963р.н.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки факт прийняття спадщини позивачами в судовому засіданні не доведений та за ними не може бути визнано право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті матері, тому їхні інтереси діями Карапчівської сільської ради по оформленню права власності за ОСОБА_7 не порушуються.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Частиною 1 ст.112 ЦК УРСР (1963р). передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст.112 цього Кодексу).

Як вбачається з копії погосподарської книги №13 виконавчого комітету Карапчівської сільської Ради народних депутатів Вижницького району Чернівецької області за період з січня 1986 року по грудень 1990 року, господарство по АДРЕСА_1 з 01.01.1986р. по 01.01.1989р. відносилося до суспільної групи - колгоспний двір, з 01.06.1989 року по 01.06.1990 року - відомостей немає, особовий рахунок господарства - НОМЕР_6, житловий будинок 1960 року побудови.

За вищевказані роки головою двору був - ОСОБА_5, 1926 р.н., членом двору була його дружина ОСОБА_6 1929р.н.

Згідно відміток у графі «Місце роботи», голова двору ОСОБА_5 з 1986 року по 1990 рік працював стельмахом у колгоспі «Червоний прапор».

Голова двору ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 від 06.03.1990р., виданого Карапчівською сільською радою Вижницького району Чернівецької області. Головою двору стала ОСОБА_6, яка була членом даного господарства з 1976 року по час смерті, що підтверджується копією довідки СТОВ «Червона калина» с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області №56 від 23.02.2001р..

27.02.1997р. Вижницькою РДА Чернівецької області згідно рішення №91 від 17.02.1997 року, ОСОБА_6 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) бланк серії НОМЕР_1, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 27.02.1997 року за №295 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Червона калина», розміром 0,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом -Вказівками, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з Вказівками суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, відносилися до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Таким чином, судам при розгляді таких справ необхідно належно з'ясовувати питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року № 6-192цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Встановлено, що 07.12.1992р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали договір дарування, за яким ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_7 прийняв у дар належний житловий будинок з надвірними спорудами, який належить ОСОБА_6 на підставі запису в погосподарській книзі виконкому сільської ради №12, особовий рахунок НОМЕР_8, ст.54. та знаходиться в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, розміщений на земельній ділянці, що належить власнику розміром 0,50 га. Дар сторони оцінили в 5000,00 крб. Інвентаризаційна (страхова) оцінка 7234,00 крб.

Відповідно до чч.1, 3 ст.244 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час укладення договору дарування) договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час укладення договору дарування) встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч.1 ст.47 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час укладення договору дарування) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.

Статтею 48 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час укладення договору дарування) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Згідно ч.6 ст.3 Закону УРСР «Про державний нотаріат» (яка була чинною на час укладення договору дарування) нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого Комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення нотаріальних дій.

Пунктом 2 частини 1 статті 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат» (яка була чинною на час укладення договору дарування) передбачено, що у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують інші угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вказаний договір дарування від 07.12.1992р. відповідає вимог ст.ст.44, 47, 227, 244 ЦК УРСР 1963 року.

Також суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про скасування рішення виконавчого комітету Карапчівської сільської ради №21 від 07.02.2007р. з тих підстав, що дане рішення є законним та прийнятим в межах повноважень виконавчого комітету та відповідно до діючого на момент його прийняття законодавства.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серія НОМЕР_9 від 09.06.2016 року, виданого Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої входять: право на земельну частку (пай) у землі, посвідчене сертифікатом, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Червона калина» розміром 0,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, належного ОСОБА_6 на підставі сертифікату бланк серії НОМЕР_1, виданого Вижницькою РДА Чернівецької області 27.02.1997 року згідно рішення Вижницької РДА Чернівецької області від 17.02.1997 року №91, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №295, 27.02.1997 року Вижницької РДА Чернівецької області, а також грошовий вклад з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, який зберігається у філіалі №6792/020 Вижницького відділення Ощадбанку с. Карапчів, на рахунку НОМЕР_2, належного ОСОБА_6 на підставі ощадної книжки серії НОМЕР_3, що підтверджується їх копіями.

Житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 не входив, оскільки на підставі договору дарування від 07.12.1992р. належав ОСОБА_7 на праві приватної власності.

15.01.1998р. ОСОБА_6 складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області 15.01.1998р. та зареєстрований в реєстрі за №4 і станом на 21.02.2001р., згідно якого заповідала ОСОБА_7 сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 27.02.1997р.

Як встановлено судом, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 були її діти: ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Згідно копії погосподарської книги №12 виконавчого комітету Карапчівської сільської Ради народних депутатів Вижницького району Чернівецької області за період з січня 1996 року по грудень 2000 року - з 01.01.1996 року по 01.01.2000 року головою господарства по АДРЕСА_1 був ОСОБА_7, , членом господарства була ОСОБА_6

Тобто на день смерті ОСОБА_6 разом з нею проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_7, що також підтверджується копією довідки виконавчого комітету Карапчівської сільської ради №22 від 18.07.2016 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи №179/2016, заведеної у Вижницькій державній нотаріальній конторі Чернівецької області 19.07.2016 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У п.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01.01.2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до п.1 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями.

Згідно ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Частиною 1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно вказаної копії довідки виконавчого комітету Карапчівської сільської ради №22 від 18.07.2016р. після смерті ОСОБА_6 фактично спадщину прийняли її діти: ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які здійснювали догляд та утримання спадкового майна, обробляли земельні ділянки, володіють сертифікатами на земельний пай, ощадні книжки, іншим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_10 від 18.01.2016р., виданого виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, яка міститься в матеріалах спадкової справи №48/2016, заведеної 30.05.2016 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Штефюком О.О.

19.07.2016р. позивачі звернулися у Вижницьку державну нотаріальну контору Чернівецької області із спільною заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом у відповідних частках, яка складається з: права на земельну частку (пай) у землі, посвідчене сертифікатом, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Червона калина» розміром 0,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, грошових внесків з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується її копією, яка міститься в матеріалах вказаної вище спадкової справи.

Державний нотаріус Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Олійник Ю.М., 19.07.2016 року видала на ім'я позивачів свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках по 1/4 кожному (в тому числі на ім'я ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3) на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, посвідчене сертифікатом, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Червона калина» розміром 0,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, належного ОСОБА_6 на підставі сертифікату бланк серії НОМЕР_1, виданого Вижницькою РДА Чернівецької області 27.02.1997 року, що підтверджується їх копіями, які містяться в матеріалах зазначеної вище спадкової справи.

У видачі свідоцтв про право на спадщину у відповідних частках за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 нотаріусом відмовлено у зв'язку з тим, що ними не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №903/02-31 від 19.07.2016р.

Судом першої інстанції дійшов до вірного висновку, що житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 не входив, оскільки на день її смерті на підставі договору дарування від 07.12.1992р. належав на праві приватної власності ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :