РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 року

Вінницький міській суд Вінницької області

в складі головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Шмирової О.М.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідачів

та третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засіданням № 3 Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: секретар Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_23, про визнання заповіту недійсним, визнання дій незаконними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа без самостійних вимог: секретар Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району, Вінницької області ОСОБА_23 про визнання заповіту недійсним, визнання дій незаконними зазначивши, що 11 грудня 2007 року секретарем Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_23 було посвідчено заповіт ОСОБА_10, складений у двох примірниках та зареєстрований за № 369, згідно якого належне ОСОБА_10 майно заповідається на користь відповідачів в рівних долях. Однак, ОСОБА_5 вважає, що таким заповітом його позбавлено права на спадщину за законом на власність його рідного покійного брата. При цьому, ОСОБА_2 вважає, що зазначеним заповітом, згідно якого відповідачам передано у власність, в тому числі і будинок по АДРЕСА_1 її позбавлено права на житло, оскільки вона з дитиною на час укладання заповіту проживала та на даний час проживає в такому житлі. Позивачі зазначають, що обидва примірники заповіту підписані не ОСОБА_10, особу якого секретар сільської ради встановила по недійсному паспорту громадянина України, оскільки в вказаному паспорті не була вклеєна фотокартка у віці 45-ти років, що є підставою для визнання недійсним такого заповіту. Посилаються на те, що частина тексту в обох примірниках заповіту, яка написана від руки, має суттєві відмінності і не могла бути написана ОСОБА_10, оскільки він перебував в хворобливому стані. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зазначають, що посвідчення заповітів посадовими особами в населених пунктах допускається лише, якщо такі населені пункти не обслуговують нотаріуси. Вважають, що населений пункт - село Широка Гребля, де відбувалось посвідчення відповідного заповіту, відноситься до єдиного Вінницького районного нотаріального округу, який обслуговується Вінницькою районною державною нотаріальною конторою та приватними нотаріусами Вінницького районного нотаріального округу в кількості сім чоловік, а тому, на їх думку, не можна вважати, що такий населений пункт немає нотаріуса. В силу чого позивачі звернулись до суду з позовами про визнання відповідного заповіту недійсним (т. 1 а.с. 2-6, об'єднане провадження а.с. 2-6), однак згодом, декілька раз подавали заяви про уточнення та зміну позовних вимог, та згідно останніх поданих ними відповідних заяв остаточно уточнили та змінили позовні вимоги (т. 4 а.с. 91-94, об'єднане провадження а.с. 96-99), відповідно до яких просять суд встановити нікчемним заповіт покійного ОСОБА_10 від 11 грудня 2007 року, посвідченого секретарем Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_23, згідно якого передано власність заповідача: ОСОБА_7, ОСОБА_8, в рівних долях, а дії секретаря Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_23 - визнати не чинними.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, додатково зазначивши, що спадкодавець був її дядьком. На заповітах не його підпис. Він не мав права дарувати будинок ОСОБА_7, оскільки на той час бабуся подарувала даний будинок її матері.

Представник позивачів ОСОБА_3 в судовому засіданні позова підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. На уточнюючі питання суду зазначив, що даний позов заявлений позивачами із наступних підстав:

1. Відсутності в паспорті громадянина України спадкодавця ОСОБА_10 на момент посвідчення заповіту вклеєної фотокартки у віці 45 років;

2. Частина тексту в заповіті, яка зроблена від руки, зроблена не спадкодавцем ОСОБА_10;

3. В заповіті відсутні відомості щодо повноважень секретаря сільської ради.

Представник відповідачів та третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, зазначивши, що позивач ОСОБА_6 - є сином спадкодавця ОСОБА_10 Позивач ОСОБА_6 був присутній на похоронах свого батька. Син знав, що батько склав заповіт. Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомляли йому про це. У спадкодавця були підстави для того щоб не заповідати сину спадщину. Однією із таких підстав та причин була вчинена позивачем ОСОБА_6 крадіжка у батька. Зазначив, що позивач ОСОБА_5 - не має права на відповідну спадщину, оскільки з метою заволодіння та успадкування майна свого брата, був замовником його вбивства, що встановлено відповідним вироком та рішенням суду. Позивач ОСОБА_2 - не є спадкоємцем, оскільки живий її батько - позивач по справі ОСОБА_5 Зазначив суду, що спадкодавець мав майно у відповідному селі, де фактично проживав та мав право скласти і посвідчити відповідний заповіт. Звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності (т. 3 а.с. 8, т. 4 а.с. 135,180). Просив в позові відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення учасників розгляду справи, суд встановив, визначив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини:

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, повторно виданого 05.02.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, актовий запис № 55 (т. 1 а. с. 7).

Заповіт від 11.12.2007 року, посвідчений секретарем Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_23, зареєстрований в реєстрі за № 369, вказує, що ОСОБА_10 на випадок його смерті зробив таке розпорядження: все його майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповідає: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частинах. ОСОБА_10 підтверджує, що цей заповіт не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Заповіт складено і підписано у двох примірниках з яких перший зберігається в справах виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, а другий видано заповідачу. Як перший так і другий примірник заповіту містять текст дописаний від руки наступного змісту: «Текст заповіту прочитано мною ОСОБА_10 особисто його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам». Заповіт містить особистий підпис ОСОБА_10, при цьому в тексті самого заповіту зазначається, що заповіт підписаний ОСОБА_10 вдома у зв'язку з хворобою заповідача. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Другий примірник в оригіналі зберігається в першій вінницькій нотаріальній конторі, за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 8, 9, оригінал т. 4 а.с. 36).

Вироком апеляційного суду Вінницької області від 14.08.2002 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 27, ч. 3; 14; 15 ч. 1, 2; 115 ч. 2 п.п. 6, 11 КК України і призначено йому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна. Суд, поміж іншого, встановив, що ОСОБА_11 умисно, на грунті особистої неприязні та, заздрячи матеріальному стану свого брата ОСОБА_12, з корисливих мотивів, з метою заволодіння та успадкування майна брата, тривалий час готувався до вбивства на замовлення, при цьому ОСОБА_11 діяв як замовник вбивства ОСОБА_12 Даний вирок був змінений Ухвалою Верховного Суду України від 14.11.2002 року в частині пере кваліфікування дії ОСОБА_11 з ч. 3 на ч. 4 ст. 27 КК України, виключено з цього вироку рішення про кваліфікацію дій ОСОБА_11 за ст. 14 КК України як зайву та пом'якшено покарання ОСОБА_11 із застосуванням ст. 69 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. (т. 1 а.с. 94-97, т. 2 а.с. 213-217).

В судовому засіданні представник позивачів звернув увагу суду на те, що у відповідному вироку та ухвалі суду допущено помилку в написанні по-батькові засудженої особи, а саме: написано ОСОБА_5, в той час як його довіритель ОСОБА_22, проте, на уточнюючі питання суду визнав і підтвердив, що саме його довіритель був засуджений таким вироком і відбував призначене вироком покарання.

Відповідно до досліджених нотаріально завірених копій матеріалів спадкової справи № 1477/07р до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_10 вбачається, що спадкоємцями, які прийняли у визначеному законодавством порядку спадщину після смерті ОСОБА_10, - є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 131-207).

Копія рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.02.2009 року по справі № 2-1186/09 зазначає, що в позові ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог ОСОБА_13 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог Перша Вінницька державна нотаріальна контора про визнання поважної причини пропуску для подачі заяви для прийняття спадщини, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - було відмовлено. Судом було встановлено, що позивач не має права на спадкування після смерті ОСОБА_10, оскільки таке право мають особи, визначені у його заповіті, тобто відповідачі по справі, при цьому позивач також не має права на спадкування після смерті ОСОБА_10 в силу ч. 1 ст. 1224 ЦК України, оскільки вчинив замах на життя спадкодавця, що встановлено вироком суду та що вбачається з ухвали Верховного Суду України від 14.11.2002 року. Дане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11.06.2009 року (т. 1 а.с. 98-100, т. 2 а.с. 210-212).

Копія відповіді від 03.07.2014 року на адвокатський запит надана Комунальним закладом «Вінницьким районним медичним центром первинної медико-санітарної допомоги» Мізяківсько-Хутірська АЗПСМ, зазначає, що на диспансерному медичному обліку ОСОБА_10 не перебував, наркотичні засоби ОСОБА_10 не призначалися, фізичний стан ОСОБА_10 невідомий, довідка про смерть № 45 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, видана ОСОБА_14 Причина смерті: а. Ендогенна інтоксикація ІІІ ст., б. Рак тіла шлунку ІІІ ст. Виписка з ВОКОД від 09.07.2007 р. та 24.10.2007 р. стаціонарне лікування в ВОКОД з 18.06.2007 по 09.07.2007 р. (т. 1 а.с. 106).

Зміст листа № 15571 від 20.10.2014 року, наданого Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області, зазначає, що заява з приводу неправомірних дій секретаря сільської ради с. Мізяківські Хутори гр. ОСОБА_23 зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Вінницького РВ. Працівниками СДСБЕЗ Вінницького РВ УМВС. В ході розгляду матеріалів порушень вимог чинного законодавства виявлено не було, тому керуючись ст. ЗУ «Про звернення громадян» було прийнято рішення розгляд відповідного звернення припинити (т. 1 а.с. 107).

Копія листа 1-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області від 08.08.2014 року № 2866 зазначає, що гр. ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець м. Вінниці, відповідно до заяви форма № 1 щодо вклеювання фотокартки в свій паспорт громадянина України при досягненні 45-річного віку до 1-го міського відділу у м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області не звертався (т.1 а.с. 108).

Відповідно до відповіді Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 182 від 01.07.2014 року, зазначено, що станом на 2007 рік гр. ОСОБА_10 в АДРЕСА_3 був не зареєстрований, але проживав. Хто займався похованням ОСОБА_10 сільській раді не відомо. На час складання заповіту ОСОБА_10 був представлений паспорт серія НОМЕР_2, виданий Ленінським РВ УМВС 31.08.1995 року (а.с. 115) та сам власник паспорта. Останні дні життя за даними свідчень сусідів доглядом за ОСОБА_10 займалась сусідка ОСОБА_15, яка померла у 2013 році. Довіреність на представлення інтересів ОСОБА_10 сільською радою не видавалась (т. 1 а.с. 114).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Мізяківсько-Хуторської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 20.04.2006 року № 17-А про вчинення нотаріальних дій посадовими особами, було доручено вчинення нотаріальних дій на території Мізяківсько-Хуторської сільської ради посадовим особам, зокрема - Секретарю сільської ради ОСОБА_23 (т. 4 а.с. 144).

Рішенням № 3 Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 17.11.2010 року ОСОБА_23 обрано секретарем сільської ради та присвоєно 9-ий ранг посадової особи місцевого самоврядування (а.с. 117). Відповідно до п. 8 посадових обов'язків секретаря сільської ради передбачається, що секретар сільської ради здійснює вчинення нотаріальних дій, реєстрацію актів громадянського стану відповідно до законодавства (т. 1 а.с. 118).

Суд звертає увагу на те, що хоча суду і надано в якості доказу зазначене вище рішення № 3 Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яке датоване 17.11.2010 року, тобто після обставин посвідчення відповідного заповіту, проте обставини перебування ОСОБА_23 на посаді секретаря зазначеної сільської ради на час посвідчення такого заповіту, тобто станом на 11.12.2007 року. - сторонами не оспорювались та визнавалось, при цьому дані обставини також підтверджуються змістом дослідженого та зазначеного вище листа № 15571 від 20.10.2014 року, виданого Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області, щодо результатів розгляду заяви з приводу неправомірних дій секретаря сільської ради с. Мізяківські Хутори гр. ОСОБА_23

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що перебував у дружніх стосунках із ОСОБА_10 з 2000 року. Дружили сім'ями, ходили у гості один до одного. У 2007 році стало відомо, що у нього рак. Всі витрати по лікуванню він взяв на себе. Із сином він не хотів бачитися. Після операції ОСОБА_10 прожив пів року, протягом якого він також допомагав йому. Для догляду за ОСОБА_10 він найняв сусідку на ім'я ОСОБА_16, яка була колишньою медсестрою. За декілька днів до смерті ОСОБА_17 попросив привезти нотаріуса для складення заповіту. Він привіз секретаря сільської ради, яка посвідчила заповіт. Секретар прочитала заповіт. ОСОБА_17 сам підписував, щось дописував. Після того, як в черговий раз була викрадена машина із двору та акваріум з будинку - ОСОБА_10 не хотів бачитись із сином. Ярослав знав, що заповіт не на його ім'я, але він не претендував на майно батька. Деякі речі він забрав, а саме: телевізор, колонки.

Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення технічного та почеркознавчого дослідження підписів № 1007/1008/14-21, складеного 10.07.2014 року судовими експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_18, ОСОБА_19, вбачається, що будь-яких ознак виготовлення електрофотокопій заяв від імені ОСОБА_10 до Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.07.2007 і від 18.09.2007 двох примірників заповіту від імені ОСОБА_10 від 11.12.2007, зареєстрованих у реєстрі №369 Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, шляхом монтажу не спостерігається. Остаточно встановити, чи мав місце монтаж при виготовленні наданих документів, можливо лише за їх оригіналами. Підпис від імені ОСОБА_10 елекрофотографічне зображення якого міститься на електрофотокопії заяви, поданої Ленінському районному суду м. Вінниці і зареєстрованої за вхідним № 13628 від 10.07.2007, виконаний не самим ОСОБА_10, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_10, електрофотографічне зображення якого міститься на електрофотокопії заяви, поданої Ленінському районному суду м. Вінниці і зареєстрованої за вхідним №19324 від 18.09.2007, виконаний не самим ОСОБА_10, а іншою особою. Встановити, чи виконані підписи від імені ОСОБА_10, електрофотографічне зображення яких містяться на електрофотокопіях двох примірниках заповіту після слова «ПІДПИС», складеному 11.12.2007 секретарем ОСОБА_23 Мізяківсько-Хуторської сільської ради Вінницького району, зареєстрованого за №369, самим ОСОБА_10 або іншою особою, - не представилось можливим з причин, відсутності зразків підпису ОСОБА_10 у стані його захворювання. Встановити, чи виконані рукописні записи «Текст заповіту прочитано мною ОСОБА_10 особисто його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам», електрофотографічне зображення яких міститься на електрофотокопіях двох примірниках заповіту, складеного 11.12.2007 секретарем ОСОБА_23 Мізяківсько-Хуторської сільської ради Вінницького району, зареєстрованого за №369, самим ОСОБА_10 або іншою особою, - не представилось можливим з причин відсутності зразків почерку ОСОБА_10, які б відповідали за часом і умовами їх виконання документам, що досліджуються, оскільки надані зразки його почерку датовані 1989-2004 роками, в яких відсутній вплив будь-яких незвичних умов при їх виконанні (т. 1 а.с. 140-144).

Хоча зазначений вище та досліджений в судовому засіданні відповідний висновок експертного дослідження № 1007/1008/14-21 від 10.07.2014 року і не дає можливості встановити чи дійсно відповідний підпис та рукописний запис частини тексту в згаданому заповіті зроблено особисто заповідачем ОСОБА_10, проте суд відхиляє даний доказ як недопустимий те не бере його до уваги при ухваленні рішення з тих підстав, що дана почеркознавча експертиза була проведена по електрофотокопіям документів.

Зміст висновку експертів № 528/529/16-21 за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи по матеріалам цивільної справи № 127/19709/14-ц, складеного 04.07.2016 року судовими експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_20, ОСОБА_21, вбачається, що підпис від імені ОСОБА_10, після слів «а другий видається заповідачу» у оригіналі примірника заповіту ОСОБА_10 від 11.12.2007 року (т.4, а.с. 36) виконаний рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Рукописні записи і підпис на примірнику оригіналу заповіту ОСОБА_10 від 11.12.2007 року, який знаходиться в матеріалах цивільної справи № 127/19709/14-ц (том.4 а.с.36), після друкованого тексту, який закінчується словами: «а другий видається заповідачу», ймовірно виконувались при незвичних умовах (виконання записів на підкладці під аркуш, що утримувалась руками) ймовірно за умови утримування руки ОСОБА_10 іншою особою, у зв'язку з важким хворобливим станом ОСОБА_10 Вирішення питання «Чи складались та виконувались протягом одного проміжку часу письмові тексти та особисті підписи ОСОБА_10 у двох оригіналах примірників заповітів від 11 грудня 2007 року після друкованого тексту, який закінчується словами: «а другий видається заповідачу»?» в розрізі абсолютної давнини виконання підпису та рукописного запису виходить поза межі компетенції експертів. Монтаж при виконанні примірника оригіналу заповіту від 11.12.2007 року (т.4, а.с. 36) - не застосовувався, реквізити документа виконувались у наступній послідовності: 1) спочатку був виконаний бланковий текст за допомогою друкарської машинки через барвну стрічку чорного кольору; 2) потім рукописні записи і підписи у відповідних графах за допомогою кулькової ручки барвником чорного кольору; 3) потім відтиск печатки барвником синього кольору. Відповідь на питання, що стосувались тексту другого примірника заповіту, експертами не надавались, оскільки відповідне дослідження провести не вбачалося за можливе у зв'язку з тим, що станом на 04.07.2016 року даний примірник заповіту в експертну установу не наданий (т. 4 а.с. 230-237).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_21 суду пояснила, що другий примірник заповіту наданий на дослідження експертам не був, що унеможливило здійснити відповідне дослідження в частині питань, що стосувались такого примірника заповіту. На уточнюючі питання суду зазначила, що застосування у висновку експерта слова «ймовірно» - це є припущення.

Суд не бере до уваги при ухваленні рішення та відхиляє як недопустимий доказ зазначений вище та досліджений в судовому засіданні відповідний висновок експертів № 528/529/16-21 від 04.07.2016 року в частині, що стосується ймовірних суджень щодо обставин виконання особистого підпису та частини рукописного тексту в заповіті при незвичних умовах, що є ознакою припущень, наявність яких у висновку була також підтверджена допитаним в судовому засіданні експертом, які суд не може класти в основу свого рішення, оскільки рішення суду не може базуватись на припущеннях.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 суду пояснив, що на всі поставленні судом питання не вдалось відповісти, оскільки експертам не в повному обсязі надали необхідні документи. При наявності документа можна проводити додаткову експертизу. Досліджувався заповіт з оригінальним підписом. Зазначив, що по копіях документів - не можна зробити експертизу.

Відповідно до висновку експертів № 2660/2661/16-21 за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої та технічної експертизи по матеріалам цивільної справи № 127/19709/14-ц, складеного 15.12.2016 року судовими експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_20, ОСОБА_21, вбачається, що підписи від імені ОСОБА_10, після слів «а другий видається заповідачу» у оригіналах примірників заповіту ОСОБА_10 від 11.12.2007 р. виконані рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. В наслідку дослідження, на оригіналах примірників заповіту ОСОБА_10 від 11.12.2007 року, місць перетину штрихів літер рукописного запису після друкованого тексту, який закінчується словами: «а другий видається заповідачу» та штрихів підпису від імені ОСОБА_10, які виконані барвною речовиною чорного кольору з однаковою криючою здатністю та насиченості кольору, встановлено що, в місцях перетину в однаковій мірі спостерігається безперервність забарвлення як штрихів підпису так і штрихів літер рукописного запису, тому встановити черговість виконання тексту та підпису, через неоднозначність результатів дослідження - не вбачається за можливе. Рукописні записи «Текст заповіту прочитано мною ОСОБА_10 особисто його зміст та умови відповідають дійсним моїм намірам» на примірниках оригіналів заповіту ОСОБА_10 від 11.12.2007 року - ймовірно виконані ОСОБА_10, при незвичних умовах (наприклад: виконання записів на примірниках документу який знаходився на підкладці що утримувалась руками іншої особи) і ймовірно за умови утримування руки ОСОБА_10 рукою сторонньої особи, у зв'язку з важким хворобливим станом ОСОБА_10 Вирішити чи ОСОБА_10 виконані підписи у примірниках оригіналів заповіту від 11.12.2007 року, чи кимсь іншим виконані ці підписи, по причинам викладеним у дослідницькій частині - не вбачається можливим. Симптомокомплекс діагностичних ознак порушення координації рухів, їх ступень прояву, характер та локалізація, свідчать про вплив на виконавця якихось зовнішніх збиваючих факторів, ймовірніше за все природного характеру, до яких, зокрема, відносяться: - похилий чи старечий вік виконавця, - обмеження зорового контролю при виконанні записів і підписів, - тяжкий хворобливий стан виконавця записів і підписів, - виконання почеркових об'єктів за незвичних умов (утримання підкладки під аркушем на руках іншої особи); - виконання почеркових об'єктів за допомогою сторонньої особи (підтримання чи тримання руки пишучого). При дослідженні не встановлено явних ознак прояву алкогольного чи наркотичного сп'яніння виконавця рукописних записів, що розташовані у заповітах після друкованого тексту, який закінчується словами: «а другий видається заповідачу». В примірниках заповіту, наявні точки та штрихи різноманітної конфігурації, не пов'язані з елементами літер, деякі з цих штрихів перетинають друкований та рукописний тексти документа, природа їх виникнення може бути пояснена хворобливим станом виконавця, що привело до послаблення контролю утримання письмового приладу відносно документу та у сукупності незвичними умовами виконання досліджуваних почеркових об'єктів, проявилось у виконанні сторонніх ліній, точок та штрихів на папері. (а.с. 83-91).

Суд не бере до уваги при ухваленні рішення та відхиляє як недопустимий доказ зазначений вище та досліджений в судовому засіданні відповідний висновок експертів № 2660/2661/16-21 від 15.12.2016 року в частині, що стосується ймовірних суджень щодо обставин виконання особистого підпису та частини рукописного тексту в заповіті при незвичних умовах та щодо обставин впливу на виконавця заповіту якихось зовнішніх збиваючих факторів, що є ознакою припущень, які суд не може класти в основу свого рішення, оскільки рішення суду не може базуватись на припущеннях.

Суд звертає увагу на те, що спадкове право, яке є рушійною силою прогресивного розвитку внутрішніх відносин в суспільстві як щодо надбання майна, яке можна заповісти, так і щодо отримання такого майна потенційними спадкоємцями, які, як правило, своїм ставленням до спадкодавця, заслуговують від останнього на відповідне розпорядження, - виокремлюється законодавцем в самостійну підгалузь права, оскільки такі правовідносини, окрім їх суспільної важливості, насамперед, нерозривно пов'язані із наявністю неспростовного юридичного факту: смерті особи, яка в силу того, що перестає існувати - позбавлена можливості в подальшому відстояти свої права, які вона реалізувала, здійснивши відповідне розпорядження, а тому держава, враховуючи важливість таких правовідносин, гарантує та прописує особливий механізм розпорядження спадкодавцем своїм майном, закріплюючи та гарантуючи виконання державою останньої волі спадкодавця відносно належного йому майна та визначених ним у заповіті спадкоємців, яким заповідається таке майно, при цьому наявність формальних порушень, що не залежать від волі, дій або бездіяльності заповідача - не повинні мати наслідком нівелювання гарантованого державою інституту спадкування за заповітом, унеможливлюючи реалізацію спадкодавцем своєї останньої волі щодо розпорядження належним йому майном на користь визначених ним осіб.

Враховуючи необхідність додержання судом вимог диспозитивності цивільного судочинства, в тому числі передбачених в нормі ст. 11 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити дані правовідносини в межах заявлених суду позовних вимог, які стосуються, зокрема, встановлення нікчемності відповідного заповіту.

При ухваленні рішення суд враховує роз'яснення, надані в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, де зазначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).

Згідно з вимогами ч. 2, ч. 3 ст. 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним.

Частина 1 ст. 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Норма ч. 1-3, ч. 5, ч. 6 ст. 203 ЦК України прописує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд звертає увагу на те, що заповіт за своєю правовою суттю та в розумінні норми ст. 202 ЦК України - є одностороннім правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Частина 3 ст. 1247 ЦК України визначає, що заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Норма ст. 1248 ЦК України прописує, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 1251 ЦК України передбачає, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Даючи оцінку доводам позивачів, зокрема щодо вирішення позовної вимоги про визнання не чинними дій секретаря відповідного органу місцевого самоврядування, суд вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України, закріплену в постанові Верховного Суду України від 26.12.2011 року по справі № 6-73цс11, що з огляду на норму ч.1 ст. 360-7 ЦПК України та правового характеру відповідних спірних правовідносин, дають підстави вважати про подібність таких правовідносин, де зазначено, що відсутність у заповідача паспорта громадянина України не може бути підставою для визнання заповіту недійсним, а тому обставини відсутності в паспорті заповідача вклеєної фотокартки у віці 45 років - не може, насамперед, позбавити таку особу на гарантоване державою право щодо вчинення заповіту, а також не може бути безумовною обставиною, яке унеможливлювала би відповідну посадову особу, яка посвідчувала заповіт, встановити особу заповідача, та не може бути ознакою неправомірності дій такої посадової особи.

За даних обставин, враховуючи предмет даних позовів, які, зокрема, стосуються встановлення нікчемності відповідного заповіту, з огляду на необхідність додержання судом принципу диспозитивності цивільного судочинства, в тому числі щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що доводи позивачів про нікчемність відповідного заповіту - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не було встановлено жодної невідповідності згаданого заповіту вимогам закону, зокрема: вимогам ч. 1-3, ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 1257 ЦК України, при цьому доводи позивачів, в переважній своїй частині, стосувались правовідносин, пов'язаних із оспорюваним, а не із нікчемним, правочином, а відтак у суда, виходячи із досліджених в судовому засіданні доказів, враховуючи їх допустимість, не має жодних правових підстав для констатації факту нікчемності відповідного заповіту даним рішенням суду, при цьому вимога щодо визнання не чинними дій секретаря відповідного органу місцевого самоврядування - задоволенню не підлягає, так як в судовому засіданні також не було встановлено жодних порушень з боку згаданої посадової особи під час посвідчення відповідного заповіту, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити повністю, у зв'язку з його безпідставністю, в результаті чого заява представника відповідачів та третьої особи про застосування позовної давності - застосуванню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 202, 203, 204, 215, 219, 1247, 1248, 1251, 1257 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: секретар Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_23, про визнання заповіту недійсним, визнання дій незаконними - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя