Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2017 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 2012 року народження, законним представником якої є - ОСОБА_2, треті особи: Управління державної міграційної служби у Запорізькій області, Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області, Орган опіки та піклування Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що 19 січня 1994 року, вона зі своїм чоловіком отримали у власність квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її чоловік ОСОБА_4. Вона прийняла спадщину після його смерті та є власником всієї квартири в цілому.

Місце проживання відповідачів, які доводяться їй рідним онуком та рідною правнучкою, зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1.

У відповідності до акту перевірки реєстрації від 02 грудня 2016 року, відповідачі не проживають у належній їй вищевказаній квартирі без поважних причин з березня 2016 року, тобто, більше ніж півроку, комунальних послуг не сплачують, квартиру не утримують в належному стані, своїх обов'язків за договором найму житлового приміщення не виконують. Фактично, відповідачі не проживають за вказаною адресою з 2013 року, коли правнучки ще не було, вони уїхали до АРК Крим. В теперішній час відповідачі є громадянами Россійської Федерації.

Згідно з адресною довідкою від 03 серпня 2016 року, яку надіслали їй відповідачі, а також свідоцтва про реєстрацію, вони обрали для свого проживання АДРЕСА_2.

На даний час АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1.

Позивачка просить суд визнати відповідачів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, внаслідок відсутності у займаному житловому приміщені понад встановлені строки.

В судове засідання позивачка не з'явилася, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позові, просить їх задовольнити .

В судове засідання відповідач ОСОБА_2, який представляє свої інтереси та інтереси доньки - ОСОБА_3, 2002 року народження, не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

В судове засідання представники Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області та Органу опіки та піклування Василівської районної державної адміністрації Запорізької області не з'явились, але надали заяви з проханням розглянути справу у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують.

В судове засідання представник Управління державної міграційної служби у Запорізькій області не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

Суд, оглянувши матеріали справи, вважає можливим, керуючись ст. ст.76, 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

як встановлено в судовому засіданні та як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2,1991 року народження - є онуком ОСОБА_1, а ОСОБА_3, 2012 року народження - правнучкою, що підтверджується поясненнями позивачки, викладеними у позовній заяві, довідками виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, Актом обстеження, свідоцтвом про народження, які є у справі. Цей факт не оспорюється сторонами.

Отже, відповідачі - є членами сім'ї позивачки.

Позивачка - є співвласницею квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1994 року, копія якого є в справі.

Другий співвласник цієї квартири - її чоловік ОСОБА_4, який ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, що підтверджується паспортом позивачки, свідоцтвом про право власності на житло від 19 січня 1994 року, свідоцтвом про смерть, копії яких є в справі.

Чи прийняла позивачка спадщину після смерті чоловіка та чи оформила належним чином її, суду належні та достатні докази надано не було.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зазначеній квартирі зареєстровані, але не проживають з 2013 року, що підтверджується, крім пояснень позивачки, викладених у позові, довідкою виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, Актом обстеження, які є у справі.

Фактично, відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується адресною довідкою від 03 серпня 2016 року та свідоцтвом про реєстрацію місця проживання, копії яких є в справі.

Позивачка, як співвласниця вказаного житла, має право, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317 ЦК України, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. ЇЇ право приватної власності є непорушним. Згідно ст.321 ЦК України, позивачка не може бути протиправно позбавлена цього права чи обмежена у його здійсненні; відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них; відповідно до ст.383 ЦК України, позивачка, як співвласник зазначеної квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб; відповідно до ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Таким чином, права позивачки, як співвласниці квартири, захищаються державою.

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивачка, як співвласник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає

право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Такими чином, відповідачі, які є членами сім'ї позивачки, не проживаючи в зазначеній квартирі та не оплачуючи кошти на її утримання, чинять позивачці перешкоди в користуванні своєю власністю, порушують її права співвласника квартири, тому суд, виходячи з принципів об'єктивності, законності та розумності, проаналізувавши встановлені в судовому засіданні обставини та надані сторонами докази, а також зазначені законодавчі норми, вважає необхідним їх усунути шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1

При цьому, суд враховує, що ст.29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачі не надали суду жодного належного та достатнього доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову (якщо такі є).

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, ст.ст.29, 181, 316-319, 321, 325, 379, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 130, 174, 208-209, 212-215, 224, 226, 228, 232, 233 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду Ю.А.Степаненко