Провадження № 2/161/817/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шинака-Україна» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Шинака-Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Свій позов мотивує тим, що 14 вересня 2016 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу бетонярем, що підтверджується наказом ТзОВ «Шинака-Україна» про прийняття на роботу № 115-к.

15.09.2016 року ОСОБА_1 було відправлено у відрядження в Польщу у м. Ниса (наказ № 109-вд від 14.09.2016 року) з метою виконання будівельних робіт та видано витрати на проїзд в розмірі 600,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 1191 від 14.09.2016 року, та на відрядження в розмірі 3 450,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 1192 від 14.09.2016 року, а також видано спецодяг по відомості на видачу матеріальних цінностей (черевики вартістю 339,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 406 від 10.04.2015 року, жилет вартістю 87,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 489 від 10.04.2015 року, каска вартістю 36,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 444 від 02.04.2015 року). Загальна вартість виданих коштів та матеріальних цінностей становить 4 512,00 грн.

Згідно доповідної головного інженера від 22.09.2016 року ОСОБА_1 самовільно залишив місце роботи, привласнивши кошти та не здавши спецодяг.

Згідно наказу № 128-к від 31.10.2016 року ОСОБА_1 було звільнено за прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України).

На час подання позову ОСОБА_1 звіту про відрядження не здав, отриманий спецодяг не повернув, даних паспорта про перетин кордону не надав, що унеможливлює проведення відповідного нарахування бухгалтерією розрахунку по даній особі щодо його відрядження, оскільки будь-яка виплата коштів повинна мати документальне обґрунтування. Тому будь-яке нарахування відрядних можливе виключно після отримання письмового звіту з підтвердженням відповідними розрахунковими документами.

Враховуючи, що відповідач самовільно залишив робоче місце, не відзвітувався за витрачені кошти та не здав отримані матеріальні цінності, чим завдав матеріальних збитків підприємству, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 4 512,00 грн. завданої матеріальної шкоди та судові витрати в розмірі 1 450,00 грн.

Представником позивача в судове засідання подано заяву про зменшення розміру позовних вимог. У звязку з проведенням ОСОБА_2 повного розрахунку по коштах та майну, які було заявлено згідно позовної заяви, представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 450,00 грн. Також просив розгляд справи проводити у відсутності представника банку та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. А тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 вересня 2016 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу бетонярем, що підтверджується наказом ТзОВ «Шинака-Україна» про прийняття на роботу № 115-к (а.с. 6).

15.09.2016 року ОСОБА_1 було відправлено у відрядження в Польщу у м. Ниса (наказ № 109-вд від 14.09.2016 року (а.с. 7)) з метою виконання будівельних робіт та видано витрати на проїзд в розмірі 600,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 1191 від 14.09.2016 року (а.с. 12), та на відрядження в розмірі 3 450,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 1192 від 14.09.2016 року (а.с. 12), а також видано спецодяг по відомості на видачу матеріальних цінностей (черевики вартістю 339,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 406 від 10.04.2015 року (а.с. 14), жилет вартістю 87,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 489 від 10.04.2015 року (а.с. 14), каска вартістю 36,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 444 від 02.04.2015 року (а.с. 15)). Загальна вартість виданих коштів та матеріальних цінностей становить 4 512,00 грн.

Згідно доповідної головного інженера від 22.09.2016 року ОСОБА_1 самовільно залишив місце роботи, привласнивши кошти та не здавши спецодяг.

Згідно наказу № 128-к від 31.10.2016 року ОСОБА_1 було звільнено за прогул без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України) (а.с. 10).

В судовому засіданні встановлено, що після предявлення позову до суду ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість.

Таким чином, завдані матеріальних збитки підприємству, були повністю усунуті ОСОБА_1.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції № 2 від 12.06.2009 року, визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після предявлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем.

Питання відшкодування понесених ТзОВ «Шинака-Україна» судових витрат в розмірі 1 450,00 грн. при предявленні позовної заяви до суду у даній справі залишається не вирішеним. Судові витрати ОСОБА_1 ТзОВ «Шинака-Україна» не відшкодовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення та з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 1166, 1192 ЦК України, 130, 132, 134, 1353 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, який проживає за адресою: 45610, Луцький район, с. Хорохорин, в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шинака-Україна» судовий збір в розмірі 1 450,00 (одна тисяча чотириста пятдесят) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою ОСОБА_1, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання скарги про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги про апеляційне оскарження, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_3