Номер провадження № 2/308/209/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕ М УКРАЇНИ

29.03.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Монич О.В., за участю секретаря Пассер М.І. представника позивач ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу в розмірі 2179217,78грн., посилаючись на те, що 06 вересня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту №08/290/137, згідно якого Позивачу було надано кредит в сумі - 39600 доларів США, зі сплатою 13,5% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості 03.09.2021 року(включно).

Додатковою угодою від 09 жовтня 2008 року відсоткову ставку по кредиту було збільшено до 15% відсотків річних.

Додатковою угодою від 14 липня 2009 року, суму кредиту було збільшено до 41008,68 доларів США, зі сплатою 15,34% відсотків річних та збільшено кінцевий термін погашення заборгованості до 03.09.2026 року.

Додатковою угодою від 24 листопада 2010 року, кредитну заборгованість було реструктуризовано, змінено графік погашення кредиту та сторонами підтверджено залишок заборгованості по кредиту, що станом на 24 листопада 2010 року, становив: залишок заборгованості по кредиту у розмірі 38570,34 дол. США, та залишок заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 3937,77 дол. США.

Аналогічно, 26 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та Позивачем було укладено договір кредиту №08/290/28, згідно якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі - 54000 доларів США, зі сплатою 14% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості 25.06.2023 року.

Додатковою угодою від 09 жовтня 2008 року відсоткову ставку по кредиту було збільшено до 15% відсотків річних.

Додатковою угодою від 14 липня 2009 року, суму кредиту було збільшено до 56434,89 доларів США, зі сплатою 15,29% відсотків річних та збільшено кінцевий термін погашення заборгованості до 25.06.2028 року.

Додатковою угодою від 24 листопада 2010 року, кредитну заборгованість було реструктуризовано, змінено графік погашення кредиту та сторонами підтверджено залишок заборгованості по кредиту, що станом на 24 листопада 2010 року, становив: залишок заборгованості по кредиту у розмірі 53482,61 дол. США, та залишок заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 5189,71 дол. США

У відповідності до вищезазначених договорів кредиту ОСОБА_3, зобов'язалася погашати отриманий кредит щомісяця та сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитом.

Відповідач взяті на себе зобовязання по вищевказаному договору порушив, оскільки не погасив в установлений строк заборгованості по кредиту та по відсотках і станом на 21 жовтня 2014 року за нею рахується непогашена заборгованість: За Договором кредиту №08/290/137 від 06 вересня 2006 року: сума заборгованості по кредиту - 38570,34 дол. США, сума заборгованості по відсоткам - 26463,39 дол. США, розмір пені за невчасно повернення кредиту - 955,03 дол. США, розмір пені за невчасно повернення кредиту - 4013,34 дол. США. Загальна заборгованість ГОМБОШ ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором кредиту №08/290/137 від 06 вересня 2006 року, станом на 21 жовтня 2014 року становить суму у розмірі - 70002,09 (сімдесят тисяч два) дол. США 09 центів, що станом на 21 жовтня 2014 року, по курсу Національного банка України ( за 1 дол. США = 12,9512 грн. ), складає - 906608.73(дев'ятсот шість тисяч шістсот вісім) грн. 73 коп.

За Договором кредиту №08/290/28 від 26 червня 2008 року: сума заборгованості по кредиту - 53482,61 дол. США, сума заборгованості по відсоткам - 38102,39 дол. США, розмір пені за невчасно повернення кредиту - 900,26 дол. США, розмір пені за невчасно повернення кредиту - 5776,41 дол. США. Загальна заборгованість ГОМБОШ ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором кредиту №08/290/28 від 26 червня 2008 року, станом на 21 жовтня 2014 року становить суму у розмірі - 98261,68(дев'яносто вісім тисяч двісті шістдесят один) дол. США 68 центи, що станом на 21 жовтня 2014 року, по курсу Національного банка України (за 1 дол. США = 12,9512 грн.), складає - 1272603.28(один мільйон двісті сімдесят дві тисячі шістсот три) грн. 28 коп.

Таким чином, загальна заборгованість ГОМБОШ ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором кредиту №08/290/28 від 26 червня 2008 року, та Договором кредиту №08/290/137 від 06 вересня 2006 року станом на 21 жовтня 2014 року становить суму у розмірі -168263,77 (сто шістдесят вісім тисяч двісті шістдесят три) дол. США 68 центи, що станом на 21 жовтня 2014 року, по курсу Національного банка України за 1 дол. США = 12,9512 грн.), складає -2 179 217.78(два мільйони сто сімдесят дев'ять тисяч двісті сімнадцять) грн. 78 коп.

Представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 168263,68 доларів США, що станом на 16.04.2015 року по курсу НБУ становить 3665294,24 грн. та 3 654 грн. понесених судових витрат.

27 травня 2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було винесено заочне рішення по даній справі.

25 вересня 2015 року відповідачем по справі ОСОБА_3 було подано заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2016 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення постановлене Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 27 травня 2015 року скасовано та призначено слухання справи в загальному порядку.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання відповідач не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в позові повністю, клопотав про застосування строків позовної давності.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту №08/290/137, згідно якого Позивачу було надано кредит в сумі - 39600 доларів США, зі сплатою 13,5% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості 03.09.2021 року(включно).

Додатковою угодою від 09 жовтня 2008 року відсоткову ставку по кредиту було збільшено до 15% відсотків річних.

Додатковою угодою від 14 липня 2009 року, суму кредиту було збільшено до 41008,68 доларів США, зі сплатою 15,34% відсотків річних та збільшено кінцевий термін погашення заборгованості до 03.09.2026 року.

Додатковою угодою від 24 листопада 2010 року, кредитну заборгованість було реструктуризовано, змінено графік погашення кредиту та сторонами підтверджено залишок заборгованості по кредиту, що станом на 24 листопада 2010 року, становив: залишок заборгованості по кредиту у розмірі 38570,34 дол. США, та залишок заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 3937,77 дол. США.

Аналогічно, 26 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та Позивачем було укладено договір кредиту №08/290/28, згідно якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі - 54000 доларів США, зі сплатою 14% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості 25.06.2023 року.

Додатковою угодою від 09 жовтня 2008 року відсоткову ставку по кредиту було збільшено до 15% відсотків річних.

Додатковою угодою від 14 липня 2009 року, суму кредиту було збільшено до 56434,89 доларів США, зі сплатою 15,29% відсотків річних та збільшено кінцевий термін погашення заборгованості до 25.06.2028 року.

Додатковою угодою від 24 листопада рік укладення в такій відсутній, кредитну заборгованість було реструктуризовано, змінено графік погашення кредиту та сторонами підтверджено залишок заборгованості по кредиту, що станом на 24 листопада 2010 року, становив: залишок заборгованості по кредиту у розмірі 53482,61 дол. США, та залишок заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 5189,71 дол. США.

У відповідності до вищезазначених договорів кредиту ОСОБА_3, зобов'язалася погашати отриманий кредит щомісяця та сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3. взяті на себе зобовязання по вищевказаних договорах порушила, оскільки не погасила в установлений строк заборгованість по кредиту та по відсотках.

З розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_3 вбачається, що остання має заборгованість перед банком в сумі 168263,68 доларів США, що станом на 16.04.2015 року по курсу НБУ становить 3665294,24 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст. ст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п. 1.1. кредитних договорів відповідач 06.09.2006р. отримав кредит у розмірі 39600,00 доларів США та 26.06.2008р. отримав кредит у розмірі 54000,00 доларів США терміном до 25.06.2023 р.

Відповідно до графіка, викладеного у п.1.1.1. кредитного договору, №08/290/137 погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісячно, з жовтня 2006 року по вереснь 2021 року, рівномірними ануїтетними платежами по 519,50 дол.США.

Відповідно до графіка, викладеного у п. 1.1.1. кредитного договору, №08/290/28 погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісячно, з липня 2008 року по червень 2023 року, рівномірними ануїтетними платежами по 300,00 дол.США.

Тобто, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами кредитних договорів погашення кредиту повинно здійснюватись частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 та від 18 червня 2014 року №6-61цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Крім того, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором №08/290/28 здійснено позичальником 15.11.2012 року частково, а останній платіж за кредитним договором №08/290/137 здійснено позичальником 15.11.2012 року частково.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №08/290/137 з урахуванням додаткових угод до нього укладено на строк до 03 вересня 2026 року, при цьому сторони встановили строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 10 числа кожного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості (пп. 2.3 додаткової угоди №3 від 24.11.2010 року до кредитного договору).

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №08/290/28 укладено на строк до 25 червня 2033 року, при цьому сторони встановили строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 10 числа кожного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості (пп. 2.3 додаткової угоди №3 від 24 листопада (рік укладення такої в договору відсутній) до кредитного договору).

Банк предявив позов про стягнення кредитної заборгованості 04 листопада 2014 року .

Додатковою угодою від 24 листопада 2010 року, кредитну заборгованість було реструктуризовано, змінено графік погашення кредиту та сторонами підтверджено залишок заборгованості по кредиту, що станом на 24 листопада 2010 року, становив: залишок заборгованості по кредиту у розмірі 38570,34 дол. США, та залишок заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 3937,77 дол. США. 06 вересня 2006 року№08/290/137

Додатковою угодою від 24 листопада рік укладення в такій відсутній, кредитну заборгованість було реструктуризовано, змінено графік погашення кредиту та сторонами підтверджено залишок заборгованості по кредиту, що станом на 24 листопада 2010 року, становив: залишок заборгованості по кредиту у розмірі 53482,61 дол. США, та залишок заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 5189,71 дол. США. 26 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та Позивачем було укладено договір кредиту №08/290/28,

Судом встановлено, що 24.11.2010 року додатковою угодою №3 від 24 листопада 2010 року до кредитного договору №08/290/137 від 06 вересня 2006 року внесено зміни щодо умов погашення кредиту, проведено реструктуризацію з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України. Зокрема, тимчасово на період з 29.10.2010 року до 27.04.2012 року включно позичальнику надано кредитні канікули шляхом зменшення розміру щомісячного платежу та змінено строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до цієї додаткової угоди та її невідємною частиною. Крім того, зафіксовано, залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення угоди у розмірі 38570,34 дол. США, та залишок заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 3937,77 дол. США.

Протягом кредитних канікул позичальник сплачує проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до п.6 укладеної угоди сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів та/або Кредиту як в повному обсязі так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, Кредитор має право вимагати дострокового погашення нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальнику, а Позичальник, в свою чергу, зобовязується достроково погасити в повному обсязі Кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення Кредитора.

24.11.2010 року додатковою угодою №3 від 24 листопада 2010 року до кредитного договору №08/290/28 від 26 червня 2008 року внесено зміни щодо умов погашення кредиту, проведено реструктуризацію з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України. Зокрема, тимчасово на період з 29.10.2010 року до 27.04.2012 року включно позичальнику надано кредитні канікули шляхом зменшення розміру щомісячного платежу та змінено строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до цієї додаткової угоди та її невідємною частиною. Крім того, зафіксовано, залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення угоди у розмірі 53482,61 дол. США, та залишок заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 5189,71 дол. США.

Протягом кредитних канікул позичальник сплачує проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до п.6 укладеної угоди сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів та/або Кредиту як в повному обсязі так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, Кредитор має право вимагати дострокового погашення нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальнику, а Позичальник, в свою чергу, зобовязується достроково погасити в повному обсязі Кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення Кредитора.

Згідно статті 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Тобто, згідно умов укладених додаткових угод до кредитних договорів вбачається, що у разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником свої зобовязань за кредитним договором №08/290/28 від 26 червня 2008 року та кредитним договором №08/290/137 від 06 вересня 2006 року банк повинен був звернутися до позичальника з вимогою про дострокове повернення грошових коштів та сплати процентів та можливих штрафних санкцій за користування кредитними коштами.

При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, щодо зобов'язання строк виконання якого не настав, вважається, що строк настав у зазначеному в повідомленні дату.

За відсутності в матеріалах справи вищезазначених належних доказів щодо наявності, надіслання та дати отримання письмової вимоги Банку боржником, суд приходить висновку, що Банк не довів ту обставину, що строк виконання щодо дострокового повернення всієї суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, для відповідача, є таким, що сплив (ч.1 ст.251 ЦК), та настав строк термін виконання зобов'язання щодо дострокового повернення всієї суми кредиту в розумінні ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача, як боржника заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання умов кредитних договорів, не підлягає задоволенню, оскільки обов'язкова вимога додаткових угод до кредитних договорів щодо надіслання письмового повідомлення позичальнику банком також не виконана.

До матеріалів позовної заяви не надано жодного доказу направлення відповідачу повідомлення про дострокове погашення заборгованості згідно умов договорів кредиту, та п. 6 додаткових угод за №3 до вказаних договорів кредиту.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України).

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

За змістом частин 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, предявлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності.

Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 02 листопада 2016 року № 6-1174цс16, від 09 листопада 2016 року № 6-2251цс16, від 16 листопада 2016 року № 6-900цс16, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Разом з тим, суд констатує, що повідомлення про дострокове повернення кредиту відповідачу надіслано не було, таке в матеріалах справи відсутнє.

Отже, передбачений умовами договорів кредиту та додаткових угод до них строк підлягає обрахуванню щодо заборгованості по щомісячним платежам (згідно графіку) з дня виникнення прострочки (несплати) по кожному із них, а щодо вимоги про дострокове повернення кредиту з дня заявлення цієї вимоги.

Така позиція узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України, а саме постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 та інших.

Отже, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні за загальним правилом застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до позичальника про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З наявного у справі розрахунку ПАТ «Укрсоцбанк» слідує, що починаючи з 13.12.2010 року позичальник ОСОБА_3 сплачувала лише частково платіж та не у повному розмірі передбаченому умовами додаткової угоди №3 від 24 листопада 2010 року до кредитного договору №08/290/28 від 26 червня 2008 року, та відповідно починаючи з 11.02.2011 року позичальник ОСОБА_3 сплачувала лише частково платіж та не у повному розмірі передбаченому умовами додаткової угоди №3 від 24 листопада 2010 року до кредитного договору №08/290/137 від 06.09.2006 року. Заборгованість по черговому платежу виникла вперше з 11.03.2011 року, згідно умов додаткової угоди №3 від 24 листопада 2010 року до кредитного договору №08/290/28 від 26 червня 2008 року та з 13.01.2011 року, згідно умов додаткової угоди №3 від 24 листопада 2010 року до кредитного договору №08/290/137 від 06.09.2006 року.

Отже саме із цих дат слід обчислювати право кредитора предявити вимогу до поручителя щодо таких платежів та у подальшому щодо слідуючих чергових платежів окремо. В той же час, позов предявлено 04 листопада 2014 року, тобто по спливу трьох років з дня першої прострочки без врахування строків і щодо всіх інших прострочках по щомісячним платежам.

Водночас, відповідно до п.6 укладених угод від 24.11.2010 року сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів та/або Кредиту як в повному обсязі так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, Кредитор має право вимагати дострокового погашення нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальнику, а Позичальник, в свою чергу, зобовязується достроково погасити в повному обсязі Кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення Кредитора.

З матеріалів справи слідує, що така письмова вимога банком відповідачу взагалі не надсилалася.

Отже, у даному випадку банком було предявлено вимоги щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту, несплачених процентів та пені з порушенням процедури, визначеної у додаткових угодах до кредитних договорів.

При цьому, загальна сума предявлена банком до стягнення з позичальника включає й суми щомісячних прострочених платежів, що виникли за межами трирічного строку позовної давності.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14 зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчинити не може. У даному випадку вказаний строк сплив, а повідомлення про порушення позичальником кредитного договору поручителю не надсилалось.

Отже, підстав для задоволення вимог банку до позичальника в цій частині позовних вимог немає.

Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути поточну заборгованість, яка виникла станом на 24.10.2014 року, з урахуванням позовних вимог, відповідно до наданого позивачем розрахунку, який судом перевірено. Таким чином, станом на 24.10.2014 року відповідач ОСОБА_3 прострочила погашення за Договором кредиту №08/290/137 від 06 вересня 2006 року: сума заборгованості по кредиту - 6503.25 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день винесення рішення згідно офіційного курсу валют НБУ (29.03.2017 курс Національного банка України за 1 дол. США = 27,12 грн. ), складає 176368,14грн., сума заборгованості по відсоткам - 16457,50 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день винесення рішення згідно офіційного курсу валют НБУ (29.03.2017 курс Національного банка України за 1 дол. США = 27,12 грн. ), складає 446327,40 грн.; відповідач ОСОБА_3 прострочила погашення за Договором кредиту №08/290/28 від 26 червня 2008 року: сума заборгованості по кредиту - 6130.31 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день винесення рішення згідно офіційного курсу валют НБУ (29.03.2017 курс Національного банка України за 1 дол. США = 27,12 грн. ), складає 166254,00 грн., сума заборгованості по відсоткам - 24195,65 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день винесення рішення згідно офіційного курсу валют НБУ (29.03.2017 курс Національного банка України за 1 дол. США = 27,12 грн. ), складає 656186,028 грн.

Крім того, у абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Проте суд звертає увагу на те, що пеню визначено та обчислено у доларах США.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент прострочення зобов'язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від у справі № 6-145цс14 від24.09.2014 року.

Пеня сплачується щоденно, тому пеня за кредитним договором, предметом якого є платежі в іноземній валюті, має перераховавуватися за курсом НБУ у гривню щоденно з наростаючим підсумком за весь період стягнення.

Згідно з п.4.2 кредитного договору №08/290/137 від 06 вересня 2006 року та кредитного договору №08/290/28 від 26 червня 2008 року за кожний випадок порушення зобовязань позичальником по сплаті платежів, а також порушення Графіку погашень позичальник сплачує пеню у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більш подвійної ставки Національного банку України, що діяла в цей період.

Так, з розрахунку позивача слідує, що сума пені нарахована ним на прострочення як по оплаті основного боргу та процентів, за Договором кредиту №08/290/137 від 06 вересня 2006 року: розмір пені за невчасно повернення кредиту - 955,03 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день розрахунку становило 12368,76 гривень, розмір пені за невчасно повернення кредиту - 4013,34 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день розрахунку становило 51977,39 гривень. За Договором кредиту №08/290/28 від 26 червня 2008 року: розмір пені за невчасно повернення кредиту - 900,26 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день розрахунку становило 11659,46 гривень, розмір пені за невчасно повернення кредиту - 5776,41 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день розрахунку становило 74811,22 гривень.

Як вбачається з розрахунку Банк обчислив пеню на підставі кредитного договору, яким передбачено стягнення пені за кожен день прострочення будь-якого з зобовязань в розмірі подвійної ставки Національного банку України, що діяла в цей період.

Разом з тим, Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року

№ 7-рп/2013 по справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розяснив, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобовязаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, субєктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності (підприємці).

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

З врахуванням положень п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, наведеного вище, суд вважає, що пеню за несвоєчасну сплату кредиту та пеню за несвоєчасну сплату відсотків слід нарахувати в тому розмірі, яка склалася у боржника протягом одного року до звернення до суду з позовом, стягнувши таку у гривнях, згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості.

Тому суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму пені на прострочення як по оплаті основного боргу та процентів, за Договором кредиту №08/290/137 від 06 вересня 2006 року, розмір пені за невчасно повернення кредиту -12368,76 гривень, розмір пені за невчасно повернення кредиту -51977,39 гривень. За Договором кредиту №08/290/28 від 26 червня 2008 року: розмір пені за невчасно повернення кредиту 11659,46 гривень, розмір пені за невчасно повернення кредиту -74811,22 гривень.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з підстав зазначених судом вище, що не позбавляє позивача права на предявлення нового позову після дотримання процедури обумовленої договором.

Керуючись ст.ст. 526, 526, 625, 1049 ЦК України, 4, 5, 14, 60, 81, 88,169, 290, 293,294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за Договором кредиту №08/290/137 від 06 вересня 2006 року: суму заборгованості по кредиту - 6503.25 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день винесення рішення згідно офіційного курсу валют НБУ (29.03.2017 курс Національного банка України за 1 дол. США = 27,12 грн. ), складає 176368,14грн., суму заборгованості по відсоткам - 16457,50 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день винесення рішення згідно офіційного курсу валют НБУ (29.03.2017 курс Національного банка України за 1 дол. США = 27,12 грн. ), складає 446327,40 гривень; розмір пені за невчасно повернення кредиту - 12368,76 гривень, розмір пені за невчасно повернення кредиту -51977,39 гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за Договором кредиту №08/290/28 від 26 червня 2008 року: суму заборгованості по кредиту - 6130.31 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день винесення рішення згідно офіційного курсу валют НБУ (29.03.2017 курс Національного банка України за 1 дол. США = 27,12 грн.), складає 166254,00 гривень, суму заборгованості по відсоткам - 24195,65 дол. США, що в гривневому еквіваленті на день винесення рішення згідно офіційного курсу валют НБУ (29.03.2017 курс Національного банка України за 1 дол. США = 27,12 грн. ), складає 656186,028 гривень, розмір пені за невчасно повернення кредиту 11659,46 гривень, розмір пені за невчасно повернення кредиту -74811,22 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6