Справа № 520/8547/16-ц
Провадження № 2/520/2481/17
Рішення

іменем України

17 січня 2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первинним позовом звернувся до суду з позовом про розірвання договору від 23.09.2015 року, що було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виконання робіт, та про стягнення з відповідача неустойки за кожен день прострочки починаючи з 05 листопада 2015 року по 20 липня 2015 року у розмірі 766577,08 грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., стягнення суми, яку було сплачено позивачем на виконання спірного договору в розмірі 99426,34 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач за первинним позовом вказав, що сторони уклали договір №23-09 про виконання робіт, за яким відповідач зобовязався виконати роботи з виготовлення та доставки погоджених сторонами кухонних меблів у строк до 05 листопада 2015 року, та на виконання такого договору позивачем було внесено аванс у розмірі 700,00 дол. США., у наступному позивачем було додатково сплачено 1300,00 дол. США., а відповідач, в свою чергу, умови договору не виконав та на неодноразові вимоги позивача реагував лише обіцянками закінчити виготовлення кухні у наступному.

Таким чином позивач вказує на те, що відповідач здійснюючи підприємницьку діяльність порушив положення Закону України «Про захист прав споживачів», та з такого, посилаючись на норми законодавства просить суд задовольнити заявлені ним вимоги.

Позивач за зустрічним позовом посилаючись на умови укладеного 23.09.2015 року договору №23-09 та вказуючи на те, що відповідач за зустрічним позовом виконує взяті на себе обовязки неналежним чином не зважаючи на вимоги позивача за зустрічним позовом тривалий строк зволікав у приведенні приміщення кухні до належного стану, а потім безпідставно відмовився від прийняття виконання робіт від позивача за зустрічним позовом, просив суд зобовязати ОСОБА_1 прийняти виконання робіт за спірним договором та стягнути з нього на користь позивача за зустрічним позовом недоплачену вартість договору у розмірі 51320,00 грн. та штраф за затримку платежу в розмірі 9956,08 грн.

У судовому засіданні позивач та представник позивача за первинним позовом заявлені вимоги підтримали з наведених у позові підстав, та додатково пояснили, що відомості зустрічного позову не відповідають дійсності, та насправді це ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з вимогами про належне виконання умов договору за допомогою телефонного звязку, однак у визначені договором строки відповідач не виконав своїх обовязків, а тому просили суд задовольнити заявлені ними вимоги.

Щодо вимог зустрічного позову, то ОСОБА_1 та його представник заперечували проти можливості його задоволення у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю вимог позивача за зустрічним позовом.

ОСОБА_2 та його представник заперечували проти доводів первинного позову щодо того, що відповідачем за таким позовом неналежно виконуються умови договору та що наявні передбачені законом підстави для його розірвання, та пояснили, що зволікання у повному виконанні зобовязань за договором зі сторони виконавця виникли у звязку з неналежним виконанням позивачем за первинним позовом його зобовязань з підготовки приміщення, де мала бути встановлена кухня, тобто через те, що у такому приміщенні, всупереч встановленим строкам, тривав ремонт, що унеможливлювало встановлення меблів, та створювало загрозу для механізмів таких меблів. При цьому заперечуючи проти первинного позову відповідач також вказував на те, що сторонами у усній формі було погоджено подовження строків виконання робіт за спірним договором, однак після того позивач за первинним позовом сам відмовився від прийняття виконання ОСОБА_3 робіт за наведеним договором, посилаючись на нібито порушення ним строків договору та втрату замовником інтересу до договору, що суперечить домовленостям, які існували між сторонами. Таким чином відповідач за первинним позовом вказував на те, що жодних порушень укладеного між сторонами договору №23-09 від 23.09.2015 року із наступними змінами до нього з його сторони допущено не було, натомість у тому, що належне виконання договору не відбулось, відповідач вбачає виключно провину позивача, у звязку з чим він звернувся до суду з зустрічним позовом.

Так, щодо зустрічного позову, ОСОБА_2, та його представник заявлені вимоги з наведених підстав підтримали та просили суд їх задовольнити.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_4 повідомив суду, що він працює на ФОП ОСОБА_2 як водій та влітку 2016 року перевозив спірну кухню з цеху, де її виготовляли до обєкту (м. Одеса, вул. Омська, 10), та через певний проміжок часу у зворотному напрямку, та вказав, що не має відомостей про комплектність кухні та про причини її повернення в цех.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_5, повідомив суду що він працює на ФОП ОСОБА_2, та приймає участь у виготовлені та монтажі (встановленні) меблів. Згідно пояснень свідка, в квітні 2016 року він приймав участь у замірах приміщення, де мала бути встановлена кухня, на той час у цьому приміщенні відбувався ремонт. У наступному свідок приймав участь у встановленні у зазначеному приміщенні спірної кухні без фасадів та фурнітури, які були доставлені через 10 днів. При цьому коли свідок з відповідачем за первинним позовом прибули до обєкту для завершення встановлення кухні встановлення закріплення її фасадів, ОСОБА_1 почав вимагати зняти встановлені елементи кухні з тих підстав, що він передумав та втратив до неї інтерес. Крім того свідок пояснив, що на момент встановлення кухні у інших приміщеннях будівлі тривали будівельні роботи, а тому фурнітуру одразу не встановили для запобігання потрапляння у неї будівельного пилу.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи суд доходить наступних висновків щодо фактичних та правових обставин позову.

У своїх вимогах та запереченнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на укладений 23 вересня 2015 року договір про виконання робіт №23-09 (а.с.7-9), його умови та обставини виконання сторонами.

Згідно аналізу зазначеного договору, його було укладено 23 вересня 2015 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, виконавцем, та фізичною особою ОСОБА_1, з приводу виконання робіт, - виготовлення продукції «кухня», на обєкті за адресою: вул. Омська, 10, із ціною робіт 4000,00 дол. США у гривневому еквіваленті за комерційним курсом валют на дату сплати грошових коштів.

Крім того вказаним договором врегульовано питання строків виконання робіт, проведення оплати, питання обовязків сторін за договором а також їх відповідальності у разі порушення приписів договору.

При цьому згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків (зобовязань), зокрема, є договори.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 511 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Таким чином вбачається, що договір створює зобовязання між його сторонами.

Сторонами спірного правочину є Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, код ЄДРПОУ: НОМЕР_1, як виконавець, та фізична особа ОСОБА_1, як замовник.

При цьому вбачається, що позивач предявляє свої вимоги до ОСОБА_2, як фізичної особи, який не є стороною договору від 23.09.2015 року №23-09, та відповідно не має за ним жодних зобовязань.

Разом з тим суд зазначає, що фізична особа може відповідати за зобовязаннями фізичної особи підприємця (юридичної особи) лише після припинення такої юридичної особи у порядку банкрутства та жодних відомостей про припинення зазначеного ФОП ОСОБА_2 матеріали справи не містять, а пояснення учасників справи вказують на продовження підприємницької діяльності такою особою, що в свою чергу вказує на відсутність будь-яких підстав для покладення на ОСОБА_2 як фізичної особи зобовязань ФОП.

Таким чином суд доходить висновку про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем за заявленими позивачем вимогами, оскільки він не є суб'єктом спірних матеріально-правових відносин та не має обов'язків, які з них випливають, перед позивачем.

Щодо зустрічного позову, то суд зазначає, що ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом як фізична особа, що за наведених вище обставин свідчить про відсутність у такої особи права вимоги за договором №23-09 від 23 вересня 2015 року про виконання робіт.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Якщо в ході розгляду справи буде встановлено, що права позивача, за захистом яких такий позивач звернувся не порушено, або позивач не має права вимоги до відповідача, це є підставою для відмови у задоволенні відповідного позову.

З наведених обставин та відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені сторонами в ході вирішення справи судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 511 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та зобовязання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров