Справа №591/746/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/547/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Шевченка В. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Приватне акціонерне товариство « Страхова компанія « Провідна », ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернуся до Зарічного районного суду м. Суми з даним позовом, в якому свої вимоги обґрунтовував тим, що 21 березня 2015 року, близько 08-00 год. в м. Суми на вул. Набережна р. Стрілки відбулося зіткнення автомобіля OPEL Astra, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, власником якого є позивач, з автомобілем Рута, державний номер НОМЕР_2, що належить ФОП ОСОБА_3 та яким керував під час виконання трудових обовязків водій ОСОБА_5 Того ж дня було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ( ДТП ), відповідно до п. 14 якого, водій ОСОБА_5 визнав в свою вину в скоєній ДТП. В звязку з проведеними ремонтними роботами транспортного засобу, розмір матеріальної шкоди, спричиненої ДТП становить 57 270 грн. 00 коп.

Просив стягнути з відповідача, з урахуванням виплаченої страхової суми та франшизи, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 37 270 грн. 00 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження по справі.

Позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 37 270 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди та 551 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що оцінка транспортного засобу для визначення збитків та розміру відшкодування позивачем не проводилась, а рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 серпня 2015 року, яке набрало законної сили встановлено, що ремонтна калькуляція №1195 від 24 березня 2015 року, на яку той посилається, не є переконливим доказом наявності причинно-наслідкового звязку між необхідністю зміни деталей та виконання вказаних робіт з пошкодженнями, які були спричинені ДТП. Зазначає, що вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої ДТП вже були вирішені по суті вищевказаним судовим рішенням.

Окрім того, вказує на те, що судом порушено порядок вирішення клопотання про закриття провадження по справі, оскільки за наслідками його розгляду постановляється ухвала, яка оформлюється в окремий процесуальний документ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивача проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи Зарічного районного суду м. Суми №591/4105/15-ц, провадження №2/591/1621/15, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі.

Частинами 1, 3 статті 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в наслідок ДТП, яка сталась з вини водія ОСОБА_5 під час виконання трудових обовязків у ФОП ОСОБА_3, було пошкоджено належний позивачу автомобіль, та спричинено майнову шкоду в розмірі 57 270 грн. 00 коп.

Проте, колегія суддів повністю з такими висновками не може погодитись, оскільки при вирішенні питання щодо належних субєктів відповідальності за заподіяну в ДТП майнову шкоду, суд першої інстанції допустив порушення ряду норм матеріального права.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 березня 2015 року, близько 08-00 год. в м. Суми на вул. Н. р. Стрілка відбулося зіткнення автомобіля OPEL Astra, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, власником якого є позивач, з автомобілем Рута, державний номер НОМЕР_2, що належить ФОП ОСОБА_3 та яким керував під час виконання трудових обовязків водій ОСОБА_5

Згідно складеного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ( п. 14 ), водій ОСОБА_5 визнав в свою вину в скоєній ДТП ( а.с. 8 ).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1172 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

В пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки » від 01 березня 2013 року №4 розяснено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На вказані положення закону та розяснення суд першої інстанції належної уваги не звернув та невірно визначив особу, яка мала відповідати за заподіяну шкоду.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що на час скоєння ДТП, титульним власником автомобіля Рута, державний номер НОМЕР_2, є відповідач фізична особа ОСОБА_3 ( а.с. 10 ).

Частиною 2 статті 50 ЦК України встановлено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа підприємець, вид діяльності пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення ).

З матеріалів справи вбачається, що належний фізичній особі ОСОБА_3 автомобіль Рута використовувався у здійсненні підприємницької діяльності субєктом господарювання - фізичною особоюпідприємцем ОСОБА_3, що не заборонено законодавчо. Отже, останнього і слід вважати, у розумінні положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України, володільцем джерела підвищеної небезпеки на час заподіяння шкоди.

Саме як субєкт господарювання ФОП ОСОБА_3 застрахував цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну вищевказаним транспортним засобом, в ПрАТ « Страхова компанія « Провідна » ( а.с. 11).

Як зазначалося вище, водій ОСОБА_5 керував автомобілем Рута у звязку з виконанням ним своїх трудових обовязків на підставі трудового договору №3445-13 від 13 листопада 2013 року, укладеного з фізичною особоюпідприємцем ОСОБА_3 ( а.с. 9 )

Згідно положень цивільного процесуального законодавства, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами. Відповідно, неналежний відповідач - особа, яка була притягнута позивачем та щодо якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом.

Таким чином, оскільки на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3, діяльність якого не припинена, тому належним відповідачем у правовідносинах про відшкодування шкоди, у відповідності до положень ст.ст. 1166, 1172 та 1187 ЦК України, є ФОП ОСОБА_3, як субєкт підприємницької діяльності, а не фізична особа ОСОБА_3, як помилкового вважає позивач.

Як передбачено ст.ст. 11 та 33 ЦПК України, заміна неналежного відповідача судом можлива лише як результат вирішення клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Суд не наділеним самостійним правом, без відповідного клопотання позивача, здійснювати заміну первісного відповідача або залучати в якості співвідповідача іншу особу.

У відповідності до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує в т.ч. і такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Також, як передбачено ст. 215 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення суду повинні бути зазначені, окрім іншого, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, брав до уваги або відхиляв докази, застосовував нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

Отже, у випадку, коли належний відповідач не був залучений до участі у справі, суд першої інстанції мав закінчити розгляд справи з неналежним відповідачем та відмовити у позові до нього. Така відмова у задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача права ще раз звернутися до суду із своїми вимогами, але вже до належного відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, з урахуванням того, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини, що мають значення для справи, а також не виконані вимоги ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти всебічному з'ясуванню обставин справи, встановлення та залучення до участі у справі належного відповідача, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 606 грн. 32 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 лютого 2017 року в дані справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 606 гривень 32 копійки судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді