РІШЕННЯ

Іменем України

23.01.2017 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого- судді Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

з участю прокурора - Петрушкевич О.Є.

лікаря-психіатра- Любенко М.Д.

опікуна ОСОБА_1

Розглянувши в судовому засіданні, у м. Львові, в залі суду, цивільну справу за заявою лікаря психіатра ОСОБА_2 про задоволення заяви Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» щодо продовження лікування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у психіатричному стаціонарі,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальний заклад «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в особі лікаря - психіатра ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про продовження лікування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у психіатричному стаціонарі.

В обгрунтування своєї заяви, лікар покликається на те, що згідно з рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.10.1999 року ОСОБА_3 визнана недієздатною, а розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 29.12.1999 року їй призначено опікуна - чоловіка ОСОБА_1, який надав згоду на госпіталізацію керуючись ст. 13 Закону України " Про психіатричну допомогу".

06 січня 2017 року ОСОБА_3 повторно оглянута комісією лікарів психіатрів, які прийшли до висновку, що остання страждає на тяжкий психічний та соматичний розлад - параноїдальна шизофренія, і Ріф ТБ, що проявляється періодичним збудженням , конфліктністю , висловлюванням маячних ідей, агресією до оточуючих , який позбавляє її здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій стан та поведінку, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчиняти дії небезпечні для себе та оточуючих.

На підставі викладених у заяві обставин та згідно Рішення Конституційного суду України від 01.06.2016 року, Закону України «Про психіатричну допомогу» лікуючий лікар просить ухвалити рішення, яким задоволити заяву та продовжити госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» , заяву підтримав повністю, пояснення дав аналогічні до викладених у заяві, зазначивши, що хвора крім хвороби повязаної з психічними розладами, хворіє на відкриту форму туберкульозу, у звязку з чим потербує лікування лише в стаціонарних умовах психотуберкульозного відділення.

Крім цього, лікуючий лікар-психіатр у судовому засіданні додатково пояснила, що хвора страждає розладом психіки, підставою для висновку стали відомості чоловіка про її неадекватну поведінку, що створює небезпеку для оточуючих.

Зацікавлена особа - ОСОБА_1- чоловік ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву підтримав, підтвердив фактичні обставини та просить задовольнити заяву.

Прокурор у судовому засіданні заяву про продовження госпіталізації до психіатричного закладу та лікування хворої у стаціонарному психотуберкульозному відділенні, підтримала.

Хвору ОСОБА_3 у судове засідання не доставлено. Згідно актів комісії від 10 та 23 січня 2017 року, остання перебуває у хворобливому стані.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до переконання, що заява є підставною та підлягає до задоволення.

Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому ст. 13 цього Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених ст.ст. 29, 55 Конституції України, і після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу суд має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до положень ст.ст. 18, 234 ЦПК України справи про надання особі психіатричної допомоги розглядаються судом у складі одного судді та двох народних засідателів.

В той же час, з прийняттям 02 червня 2016 року Верховною Радою України законів України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (№1401-VIII) та «Про судоустрій та статус суддів» (№1402-VIII), які набрали чинності з 30 вересня 2016 року не передбачено інституту народних засідателів, а закріплено, що справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю присяжних.

Натомість положення ЦПК України передбачають необхідність розгляду таких справ за участю народних засідателів (ч.4 ст. 234). Оскільки згідно пункту 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними в частині, що не суперечить Конституції, то положення ч.2 ст. 18 та ч.4 ст. 234 ЦПК України фактично втратили чинність після набуття чинності вищевказаним Законом (№1401-VIII) як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинної Конституції.

Аналогічна позиція викладена і в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про відмову у зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) частини другої статті 18, частини четвертої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України частині п'ятій статті 124, частині першій статті 127, частині четвертій статті 129 Конституції України» №21 від 31.10.2016 р.

Також за змістом Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Принципи захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» №46/19 від 18.02.1992 р. примусова госпіталізація чи затримання пацієнтів спочатку має відбуватися на короткий строк, встановлений національним законодавством, для обстеження і попереднього лікування до розгляду такої госпіталізації чи затримання контрольним органом, яким має бути суд чи інший незалежний та безсторонній орган.

Ч.1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, тому враховуючи положення вищевказаних законів, суд розглядає

дану справу в складі одного судді, з участю прокурора, опікуна та лікуючого лікаря.

Згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 29.10.1999 року ОСОБА_3 визнана недієздатною, а розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 29.12.1999 року їй призначено опікуна - чоловіка ОСОБА_1, який надав згоду на госпіталізацію керуючись ст. 13 Закону України " Про психіатричну допомогу".

06.01.2017 року ОСОБА_3 повторно оглянута комісією лікарів психіатрів, які прийшли до висновку, що остання страждає на тяжкий психічний та соматичний розлад - параноїдальна шизофренія, і Ріф ТБ, що проявляється періодичним збудженням , конфліктністю , висловлюванням маячних ідей, агресією до оточуючих , який позбавляє її здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій стан та поведінку, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчиняти дії небезпечні для себе та оточуючих.

Відповідно до ст. 17 Закону України " про психіатричну допомогу", особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації.

У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Клопотання про припинення госпіталізації в примусовому порядку можуть направлятися до суду особою, яку було госпіталізовано в примусовому порядку, або її законним представником через кожні 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про продовження такої госпіталізації.

Враховуючи вищенаведені обставини та власне переконання, що ґрунтується на безпосередньому вивченні поведінки особи, суд приходить до переконання, що заява є підставною та підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,60,39-40,212-215,279-282ЦПК України, ст. 13,14,22 Закону України «Про психіатричну допомогу», враховуючи положення правової позиції, що викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України № 21 від 31 жовтня 2016 року «Про відмову у зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) частини другої статті 18, частини четвертої статті 234 ЦПК України частині п'ятій ст. 124, частині першій ст. 127, частині четвертій статті 129 Конституції України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву лікаря психіатра Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_2 про продовження лікування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у стаціонарному психотуберкульозному відділенні, задоволити.

Продовжити госпіталізацію недієздатної ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та а її лікування в умовах психотуберкульозного відділення комунального закладу в примусовому порядку, як особу, поведінка якої та стан здоровя є загрозливою для її життя та життя оточуючих.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через суд, що постановив рішення.

Суддя В. Кузь