АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/26/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБородійчука В. Г., Фетісової Т. Л.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування м. Черкаси про встановлення факту перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та зобов'язання надати інформацію у разі зміни місця проживання дитини,

в с т а н о в и л а :

31 січня 2015 р. ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування м. Черкаси про встановлення факту перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та зобов'язання надати інформацію у разі зміни місця проживання дитини.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 05 листопада 2013 р. між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2012 р. було визначено місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_8 з матір'ю ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1. В той же час даним рішенням не було встановлено участь та час у спілкуванні його, як батька з дитиною. Він любить свого сина та бажає проводити час з ним, брати участь у його вихованні, піклуватися про його дозвілля та фізичний розвиток.

Посилаючись на те, що спільне життя у нього з відповідачем не склалося, між ними існують непорозуміння, їх відносини не можна назвати нормальними, на даний час ОСОБА_7 робить все можливе для того, щоб незаконним шляхом позбавити його спілкування з сином, фактично позбавляє його батьківських прав та, що шляхом перемовин вирішити дане питання не вдалось, що і змусило звернутись до суду з даним позовом, просив суд встановити факт перешкод у спілкуванні його з дитиною з боку ОСОБА_7, зобов'язати ОСОБА_7 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_8 та зобов'язати не перешкоджати у отриманні ним інформації про здоров'я та навчання дитини.

16 жовтня 2015 р. ОСОБА_6 збільшив позовні вимоги та пославшись на те, що відповідач відмовляється повідомляти місце проживання дитини, у зв'язку з виїздом за адресою АДРЕСА_2 просив суд зобов'язати ОСОБА_7 невідкладно протягом однієї доби надавати у письмовому вигляді інформацію ОСОБА_6 у разі зміни місця проживання дитини ОСОБА_8

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2016 р. в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам обґрунтованості та законності, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

При цьому послався на те, що оскаржуваним рішенням було вирішено, що батько дитини немає права знати місцезнаходження сина, володіти інформацією про стан його здоров'я та про його навчання, тобто не може спілкуватися з дитиною та отримувати про неї інформацію.

Посилання суду про недоведеність факту наявності перешкод у спілкуванні, на думку скаржника, спростовується матеріалами справи, адже відсутність інформації про місцезнаходження дитини є головним аспектом наявності перешкод у спілкуванні з дитиною.

Представником позивача - ОСОБА_9 подано заяву про слухання справи за відсутності сторони позивача, при цьому зазначено, що вимоги апеляційної скарги ним підтримуються в повному об'ємі.

Представником ОСОБА_10 - ОСОБА_11 03.01.2017 р. суду апеляційної інстанції подавалась заява про перенесення судового засідання призначеного на 11.01.2017 р., у зв'язку з його перебуванням на лікарняному.

31.01.2017 р. на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 повторно надійшла заява в якій він повідомляє суд про те, що відмовляється від представництва в даній справі. Проте, за відсутності даних про скасування довіреності від 03.10.2014 р. ОСОБА_10, якою вона уповноважила чотирьох представників для представництва її інтересів перед третіми особами, зокрема і ОСОБА_11, даних про повернення довіреності представниками, та з урахуванням того, що ст. 250 ЦК України визначено обов'язок представника негайно повідомити особу, яку він представляє, про відмову від вчинення дій, які були визначені довіреністю, колегія суддів вважає за можливе слухати справу за відсутності належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду представника відповідача.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на час вирішення даного спору виконуються: рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 03.10.2012 р. щодо визначення ОСОБА_7 способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.10.2012 р. про визначення місця проживання дитини ОСОБА_8 та відсутні будь-які фактичні дані, докази про порушення вказаних рішень, тобто визначеного законодавством правого механізму визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

На ряду з викладеним суд виходив і з того, що для законного та обґрунтованого вирішення спору про усунення перешкод щодо участі у вихованні, спілкуванні з дитиною та встановлення способу такого спілкування позивача, має бути правильно визначено характер спірних правовідносин, правові норми, що їх регулюють, та встановлено чим підтверджені доводи позивача про вчинення відповідачем перешкод у їх спілкуванні та вихованні дитини, та має бути з'ясовано чи ухиляється відповідач від виконання прийнятого органом опіки та піклування рішення щодо встановлення способу спілкування заявника з дитиною та чи відповідає вказане рішення інтересам дитини.

Проте, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_6 не містить жодного документального підтвердження щодо фіксації порушення ОСОБА_7 виконання рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №1424 від 03.10.2012 р., рішення органу опіки та піклування м. Черкаси від 25.10.2012 р. та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.10.2012 р., фактів створення перешкод у спілкуванні та побаченні батька з дитиною, та в додатку до заяви поданої до суду вони не надані, в ході розгляду справи такі документальні підтвердження, пояснення свідків, тощо, також не були надані.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, підтверджено безпосередньо позовною заявою, з урахуванням її уточнень, що позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та просив суд встановити сам факт перешкод у його спілкуванні з дитиною з боку відповідача, та зобов'язати останню не перешкоджати йому брати участь у вихованні, вільному спілкуванні з дитиною, отриманні інформації про здоров'я, та навчання сина.

При цьому, як на підставу звернення, послався на ст. ст. 7, 141 СК України, яка регламентує рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, та ст. 153 СК України, яка визначає права батьків та дитини на спілкування. Обґрунтував свої вимоги тим, що він майже два роки не може побачитись з сином, а в підтвердження заявлених вимог, в додатку до позовної заяви, додав копії: висновку про проведену перевірку Придніпровського РВ УМВС України 20.01.2015 р., свідоцтва про народження дитини, довіреності.(т. 1 а. с. 1-7, 65)

Статтею 52 Конституції Україниь визначено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами СК України, зокрема статтями 151, 153, 157 - 159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Так, зокрема ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

При вирішенні спору судом першої інстанції, в межах заявлених ОСОБА_6 вимог та на підставі доказів наданих сторонами, як в підтвердження заявлених вимог так і заперечень проти позову, встановлено, що 05.11.2009 р., а не як зазначено в позові 05.11.2013 р., між сторонами було укладено шлюб, який був розірваний заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 № 2-2211/2013 р. (т. 1 а. с. 104, 105).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвом про його народження (повторним) Серія І-СР № 156262. (т. 1 а. с. 6)

Ще під час шлюбу сімейні стосунки між сторонами погіршилися, в результаті чого в серпні 2012 р.ОСОБА_6 залишився проживати разом із дитиною ОСОБА_8, а ОСОБА_7 стала проживати окремо зі своїми батьками за іншою адресою та звернулася до органу опіки та піклування із заявою про визначення їй способу участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_8

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 03.10.2012 р. № 1424, за заявою ОСОБА_7, їй було визначено графік участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином кожного дня з 14.00 години до 18.00 години без присутності батька дитини ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 51)

При цьому суд встановив, що ОСОБА_6 приведене рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради жодного разу не виконав, у наслідок чого з боку ОСОБА_7 були неодноразові заяви та звернення до органу, що його видав, що безпосередньо підтвердив представник органу опіки та піклування під час розгляду даної справи.

Згідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25. 10.2015 р. № 374/30-02-41/2, зробленого на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 16. 10 2012 р. встановлено за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_8 з матір'ю ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 57,58)

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.10.2012 р. у цивільній справі № 2-2652/12, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11.01.2013 р., з урахуванням приведеного висновку органу опіки та піклування від 25. 10.2015 р. № 374/30-02-41/2, було визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_8 з матір'ю ОСОБА_7 за адресою м . Черкаси, АДРЕСА_3. (т. 1 а. с. 46- 49)

У зв'язку з невиконанням рішення суду від 29.10.2012 р. зі сторони ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_6 про відібрання малолітньої дитини.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.04.2013 р. у справі №712/2275/13-ц вирішено відібрати малолітнього ОСОБА_8, 2010 р. народження де б він не знаходився, у особи, яка її незаконно утримує - відповідача ОСОБА_6 та передати його матері ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 52, 53). Заява ОСОБА_6 про перегляд даного заочного рішення ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.06.2013 р. залишена без задоволення (т. 1 а. с. 113)

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.06.2013 р. було оголошено розшук дитини ОСОБА_8 (т. 1 а. с. 118, 119)

Наряду з викладеним суд, також, встановив, що ОСОБА_6 04.06.2014 р. звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - справа № 712/8471/14-ц, ухвалою від 04.08.2014 р. у даній цивільній справі було відкрито провадження. (т. 1 а. с. 79, 80)

Відповідно до висновку органу опіки та піклування м. Черкаси № 435/30-02-48 від 20.10.2014 р. про участь у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_6 з малолітнім ОСОБА_8, зробленого на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.08.2014 р. у цивільній справі № 712/8471/14-ц, щодо визначення ОСОБА_6 способу участі у вихованні та спілкуванні з сином, орган опіки встановив наступні обставини, зокрема, що ОСОБА_6 дитину передавати матері категорично відмовився, рішення суду про відібрання дитини не визнавав, хоча його і не оскаржував, з травня 2013 р. разом із дитиною перебував у розшуку Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області .

У жовтні 2013 р. рішення суду про відібрання дитини було виконане, працівники правоохоронних органів відібрали дитину у батька та передали дитину матері.

У вересні 2014 р. ОСОБА_6 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином.

ОСОБА_7 адресувала службі у справах дітей листа в якому зазначила, що, після розшуку дитини працівниками правоохоронних органів, вона категорично заперечує проти спілкування батька з дитиною, так як її колишній чоловік ОСОБА_6 проявив себе як неврівноважена людина, з якою неможливо домовитися, що змушує її проживати в іншому місті, вона усвідомлює при цьому, що батько дитини повинен приймати участь у вихованні дитини, але своїми діями та вчинками змушує її відкидати будь-які спроби налагодити з ним відносини та відмовилася вказати місце свого перебування.

Орган опіки та піклування, враховуючи, що батьки мають рівні права при вихованні дитини, беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, поведінку батьків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення вважав за доцільне визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином - щовівторка та щочетверга з 17.00 до 19.00 години, перші та треті вихідні місяця по суботам з 9.00 до 13.00 години, в присутності матері дитини, два тижні влітку, під час відпустки батька, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, з урахуванням обставин, які можуть виникнути. (т. 1 а. с. 38, 39)

Згідно до відповіді першого заступника міського голови за № 5400-2 від 20.10.2014 р., наданої на заяву ОСОБА_6, останньому було доведено приведене рішення щодо визначення способу участі його, як батька, у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. (т. 1 а. с. 56)

Разом з тим, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 листопада 2014 р. позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною був залишений без розгляду, у зв'язку з поданням ОСОБА_6 заяви про залишення позову без розгляду. (т. 1 а. с. 93)

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору.

Однак, враховуючи зміст заявлених позивачем позовних вимог, який зводиться лише до зобов'язання не чинити перешкоди без визначення самого способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, місця та часу такого спілкування, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідного висновку органу опіки та піклування.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що рішенням суду, яке перебуває у законній силі, було визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_8 з матірю ОСОБА_7 При цьому, в судовому порядку було підтверджено обставини створення саме ОСОБА_6 перешкод ОСОБА_7 у спілкуванні та побаченні з дитиною. Разом з цим, врахував, що законодавством України, а саме ст. 158 СК України, встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того із батьків, який проживає окремо, у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме те, що рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування за заявою матері, батька на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення, і це рішення є обов'язковим до виконання батьками дитини, те, що позивач з такою заявою до органу опіки та піклування не звертався, а подана ним до суду 04.06.2014 р. позовна заява про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, при розгляді якої орган опіки та піклування надав відповідний висновок, на підставі заяви ОСОБА_6 була залишена без розгляду. Крім того, те, що позивач не довів належними та допустимими доказами того факту, що відповідач чинить йому відповідні перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, та те, що він подаючи даний позов покладає на суд обов'язок щодо встановлення та доказування такого факту, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, яка, в свою чергу покладає обов'язок такого доказування і подання доказів на сторони. При цьому, суд врахував зміст заявлених позовних вимог, який не є конкретизованим, а викладений у спосіб зобов'язати відповідача не перешкоджати: брати участь у вихованні, спілкуванні, отриманні інформації про стан здоров'я, навчання дитини, тоді як надавати зазначену інформацію можуть, зокрема і медичні, навчально-виховні заклади, заклади освіти, позивачем не доведено коли та в який спосіб відповідач перешкоджала йому в отриманні такої інформації, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Так як посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :