Справа № 178/977/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2017 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Берелет В.В.

секретаря Кирсань Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Кринички позовну заяву публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський банк розвитку" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ „Всеукраїнський банк розвитку" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № ICKGMCUI.53032.003 від 03 грудня 2012 року, посилаючись на те, що відповідачка отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У відповідності до договору позичальник зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією. Щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості, підлягає сплаті позичальником щомісячно до 25 числа за попередній місяць. При порушенні відповідачкою строків сплати відсотків за користування кредитом банк нараховує позичальнику пеню 0,5 % від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення. В порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконувала, не вчасно надавала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 13115,21 грн., яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту в сумі 1991,20 грн. та за відсотками в сумі 3101,31 грн; суми пені - 8022,70 грн. Позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №ICKGMCUI.53032.003 від 03 грудня 2012 року в розмірі 13115,21 грн. та судові витрати.

Відповідачка надала суду заперечення згідно яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на сплив позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Дослідивши докази по справі суд встановив, що між позивачем та відповідачкою 03 грудня 2012 року був укладений договір № ICKGMCUI.53032.003 за яким відповідачці ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак, отримавши кредит, відповідачка ОСОБА_1 всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 22 червня 2016 р. виникла прострочена заборгованості по тілу кредиту - 1991,20 грн; та за відсотками - 3101,31 грн;, суми пені - 8022,70 грн., всього загальна сума заборгованості склала 13115,21 грн.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, як убачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідачки, наданого позивачем (а.с.74-83), згідно якого останнє погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту та за відсотками було здійснено відповідачкою 29 січня 2014 року. Згідно цього ж розрахунку платежі за договірними зобов'язаннями мали місце після перерви в період з 04 лютого 2014 року по 22 вересня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання».

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № ICKGMCUI.53032.003 від 03 грудня 2012 року ОСОБА_1 перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення суми пені 28 листопада 2013 року, тому у відповідності до ст.258 ЦК України, яка зазначає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені), вимога позивача щодо стягнення з відповідачки суми пені задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, норми чинного законодавства України, те, що строк позовної давності щодо вимоги про стягнення з відповідачки суми пені сплив, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Задоволення позову згідно ст. 88 ЦПК України покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський банк розвитку" () за договором №ICKGMCUI.53032.003 від 03 грудня 2012 року прострочену заборгованість по тілу кредиту - 1991,20 грн; прострочену заборгованість за відсотками - 3101,31 грн;, всього загальна сума заборгованості склала 5092 ( п'ять тисяч дев'яносто дві) грн. 51 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський банк розвитку" () 535 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Суддя: В. В. Берелет

р