Справа № 266/3849/16-ц
Провадження № 2-о/266/9/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Курбановой Н.М.,

при секретарі - Макогон С.Б.,

за участю заявниці ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, зацікавлена особа: Маріупольська міська рада,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_2.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона є рідною племінницею ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року у селі Ленінське Старобешівського району Донецької області. Померла ОСОБА_2 не має інших родичів крім неї. Вона опікувалася нею, доглядала її. Після її смерті вона особисто, за свій власний кошт поховала тітку. У зв'язку із тим, що тітка жила й померла в населеному пункті, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, вона особисто зверталась до Приморського районного суду із заявою про встановлення факту смерті її тітки. 12 серпня 2016 року рішенням суду встановлено що громадянин України - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Після отримання свідоцтва про смерть тітки, вона звернулася до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, але зробити цього не змогла, у зв'язку із тим, що в неї відсутні документи, які б підтверджували родинний зв'язок між нею та тіткою. Дівоча фамілія тітки - ОСОБА_1. Рідний брат тітки - ОСОБА_3 є її батьком. В свідоцтві про народження зазначено, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_3. Вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 року і має прізвище ОСОБА_3. 08.02.1975 року її тітка вийшла заміж за ОСОБА_4 і взяла його прізвище. Все життя, до самого часу смерті її тітки вони підтримували близькі стосунки. Власних дітей ані її тітка, ані її чоловік не мали. У зв'язку з тим, що заявниця не може оформити спадщину, то вимушена звернутися до суду і просить встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року є тіткою ОСОБА_1.

Заявниця ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та пояснила, що ОСОБА_2 була її рідною тіткою, сестрою її батька, була зареєстрована у місті Донецьку, а померла у с. Ленінське Старобешівського району Донецької області, на тимчасово окупованій території. Дівоче прізвище тітки було - ОСОБА_1, а 08.02.1975 року її тітка вийшла заміж. Дітей у тітки з чоловіком не було, який також помер у с. Ленінське Старобешівського району Донецької області, на тимчасово окупованій території, у 2011 році. Після смерті ОСОБА_2 залишилась квартира у місті Донецьку, встановлення даного факту їй необхідно для прийняття спадщини, а тому заявниця просила задовольнити її заяву.

Представник зацікавленої особи, Маріупольської міської ради, до відкритого судового засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати дану цивільну справу без його участі.

Допитана у якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_1 була її подругою, ще з часу навчання у школі, а її батько - ОСОБА_3. Рідною сестрою ОСОБА_3 була ОСОБА_2, дівоче прізвище якої було ОСОБА_3, і яка мешкала з чоловіком у місті Донецьку, дітей не мала. Часто приїжджала в гості на море до ОСОБА_3

Згідно пояснень допитаного судом свідка ОСОБА_6 судом встановлено, що він знайомий з заявницею з 1985 року, батько заявниці - ОСОБА_3, а його рідна сестра мешкала у с. Ленінське Старобешівського району Донецької області, перебувала у шлюбі з ОСОБА_4.ОСОБА_7 була рідною тіткою ОСОБА_1, яка поховала її у с. Ленінське Старобешівського району Донецької області.

Суд, вислухавши заявницю, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України - у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення власних або майнових прав фізичної особи, якщо законом не передбачено інший порядок їх встановлення.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення - суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно із свідоцтвом про народження № НОМЕР_1, виданого 14.01.1965 року Жовтневим р/б РАЦС Донецької області, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 року, та її батьками записані: батько ОСОБА_3, мати - ОСОБА_8, актовий запис № 81 (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження виданого Н-Єкатерінівською с/р Старобешевського району Сталінської області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 року, та його батьками записані: батько ОСОБА_9, мати - ОСОБА_10, актовий запис № 44 (а.с. 8).

Згідно із довідкою про народження № 263/29-74, виданою Старобешівським районним відділом запису актів цивільного стану 13.09.2016 року, ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 року, та її батьками записані: батько ОСОБА_9, мати - ОСОБА_12, актовий запис № 28 від 01.04.1941 року.

Згідно свідоцтва про одруження № НОМЕР_2, виданого Старобешівським р/б РАЦС Донецької області 15.10.1965 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_13, 1914 року зареєстрували шлюб у 1935 році, про що зроблений актовий запис № 50. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дружині - ОСОБА_9.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 30.08.2011 року Виконкомом Новокатеринівської сільської ради Старобешівського району Донецької області, ОСОБА_4,чоловік ОСОБА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_11 року, актовий запис № 25 (а.с. 10).

Згідно із повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 1 від 06.12.2016 року, виконавчим комітетом Новокатеринівської сільської ради Старобешівського району Донецької області 08 лютого 1975 року складено актовий запис № 3 про шлюб, зареєстрований між ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дружині - ОСОБА_4 (а.с. 35-36).

Згідно довідки про народження від 13.09.2016 №263/29-74, виданої Старобешівським районним відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки, ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_12 року, про що в книзі державної реєстрації актів про народження виконавчого комітету Новокатеринівської сільської ради Старобешівського району Донецької області здійснений відповідний актовий запис №28 від 01.04.1941 року. Батьки: батько - ОСОБА_14, мати - ОСОБА_15.

За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, оцінюючи надані заявницею довідку про народження від 13.09.2016 року , повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 1 від 06.12.2016 року, суд виходить з того, що вказані документи підтверджують певні юридичні факти, що мають наслідком припинення, зміну, виникнення правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи та реєстрації шлюбу, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини та враховує надані докази при винесенні рішення по справі.

Рішенням Приморського районного суду від 12 серпня 2016 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задоволено. Встановлено, що громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р. у с. Ленінське Старобешівського району Донецької області, Україна (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 12.08.2016 року Приморським районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, актовий запис № 768 (а.с. 9).

Дослідивши в сукупності всі докази по справі, суд приходить до висновку, що є достатньо доказів того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, дійсно є племінницею ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

На підставі вищевикладеного й керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 256 ЦПК України, ст.271, ч.1 ст. 273 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин- задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась в с. Новокатиринівка Старобешевського району Донецької області та померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, є рідною тіткою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Курбанова Н. М.