АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-109/12 Номер провадження 88-ц/786/1/17 Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів Кривчун Т.О., Чумак О.В.

секретар Філоненко О.В.

за участю: відповідача ОСОБА_2, його представника - адвоката Листопад Н.А., представника позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про перегляд у зв'язку з новивиявленими обставинами

рішення Апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2013 року

по справі за апеляційними скаргами представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7, та представника позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 травня 2013 року

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про визнання недійсним у частині покупців договорів купівлі-продажу квартир, залишення їх у спільній сумісній власності сторін, про поділ в натурі спільного майна і стягнення грошової компенсації,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання квартири та автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зазначеним позовом, який в процесі розгляду уточнила та доповнила. /т.2 а.с.106-108/ Посилаючись на придбання спірного майна під час щлюбу з відповідачем ОСОБА_2 за їх спільні кошти, вважала, що придбані за договорами купівлі-продажу квартири на ім'я батька відповідача є їх спільною власністю, тому договори в частині покупця слід визнати недійсними. Також просила поділити спільне рухоме майно, виділивши відповідачу меблеві вироби, побутову техніку та обладнання, що знаходяться у будинку по АДРЕСА_8 автомобілі та грошові кошти на банківських рахунках, а на її користь стягнути грошову компенсацію в сумі 1 230 947,98грн.

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання кв.АДРЕСА_1 та автомобіля СААБ-9-5, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, спільною сумісною власністю сторін, про їх виділ в натурі позивачці, про стягнення на його користь компенсації ? частки вартості вказаного майна та 480 000грн. (еквівалент 60 000 доларів США), переданих ним на утримання доньки, а всього прохав стягнути 1 102 125,00 грн.

Вказані позові об'єднані в одне провадження відповідно до ухвали суду від 05 березня 2012 року /т.1 а.с.212/.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 травня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а також позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 - задоволено частково .

Визнано, що спільним майном колишнього подружжя, яке підлягає поділу між ними, є:

-квартира АДРЕСА_1 вартістю 828970 грн.;

-автомобіль АУДІ-А8, 2004 року випуску, днз 00366 ІІ, вартістю 294082,10 грн.;

-автомобіль Міцубіши Паджеро вагон, 2005 року випуску, днз НОМЕР_5 вартістю 153 314,00 грн.;

-автомобіль Мітцубіши Паджеро вагон, 2006 року випуску, днз НОМЕР_6 вартістю 180 863,17 грн.;

-автомобіль Мітцубіши Паджеро вагон, 2008 року випуску, днз НОМЕР_7 вартістю 221 746,45 грн.;

-автомобіль СААБ-9-5СПГ, 2005 року випуску, днз НОМЕР_8 вартістю 121 340,03 грн.;

-автомобіль СААБ-9-5, 2003 року випуску, днз. НОМЕР_1 вартістю 120000 грн.;

-грошові кошти на рахунках ОСОБА_2 у ВАТ «Банк «БІГ Енергія» в сумі 12030,27 грн.

Поділено спільне майно наступним чином:

- виділено у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 828 970 грн. та автомобіль СААБ-9-5, 2003 року випуску, днз. НОМЕР_1, вартістю 120 000 грн., а всього майна на суму 948 970,00 грн., припинивши право власності ОСОБА_2 на зазначене майно;

- виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль АУДІ-А8, 2004 року випуску, днз. 00366 ІІ вартістю 294082,10 грн., автомобіль Мітцубіши Паджеро вагон, 2005 року випуску, днз. НОМЕР_5 вартістю 153314 грн., автомобіль Мітцубіши Паджеро вагон, 2006 року випуску, днз. НОМЕР_6 вартістю 180863,17 грн., автомобіль Мітцубіши Паджеро вагон, 2008 року випуску, днз. НОМЕР_7 вартістю 221746,45 грн., автомобіль СААБ-9-5СПГ, 2005 року випуску, днз. НОМЕР_8 вартістю 121340,03 грн., грошові кошти в сумі 12 030,27 грн., а всього майна на суму 983 376,02 грн., припинивши право власності ОСОБА_4 на зазначене майно.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію в сумі 17 203,01 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про визнання недійсними у частині покупця договору від 15 травня 2003 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, договору від 09 лютого 2007 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, договору від 26 лютого 2008 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, про залишення зазначених квартир у спільній сумісній власності сторін, а також про поділ меблевих виробів, побутової техніки та обладнання, що знаходяться у житловому будинку АДРЕСА_8 - відмовлено.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення на його користь 1 102 125 грн., в тому числі коштів, переданих ним на утримання неповнолітньої доньки сторін - відмовлено.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 12 серпня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 4 133,00 грн., та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - в сумі 3959,10 грн.

Представники сторін оскаржили вказане рішення в апеляційному порядку.

Представник відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_6 - ОСОБА_7 оскаржив рішення в частині відмовив у позовних вимогах ОСОБА_2 щодо виключення зі складу спільного майна подружжя автомобілів MERCEDES-BENZ С-180, MERCEDES-BENZ E-200, , VOLKSWAGEN-SHARAN, всі - 1997 року випуску, які є його особистою власністю, оскільки були придбані до шлюбу, та потім продані під час шлюбу за 53 000 доларів США (424 000 грн.), які витрачені на придбання інших автомобілів, а також в частині відмови у стягненні із ОСОБА_4 480 000грн. (60 000 доларів США), одержаних від ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки.

Посилається на порушення судом першої інстанції на порушення норми ст. 57 СК України та роз'яснень постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до яких майно одного із подружжя, набуте особою до шлюбу, не належить до спільної сумісної власності подружжя.

Вважає, що оскільки неповнолітня донька ОСОБА_9 проживає з ним, а мати не приймає участі в її утриманні, передані ним позивачці кошти в сумі 60 000 доларів США на утримання неповнолітньої дитини підлягають поверненню йому, як особі, яка утримує дитину.

Представник позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_8 оскаржив рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4: про визнання недійсними в частині покупця трьох договорів купівлі-продажу об'єктів нерухомості; про залишення їх у спільній сумісній власності сторін; про поділ меблевих виробів, побутової техніки та обладнання, що знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_8; а також в частині зменшення вартості автомобілів, які виділено у власність відповідача та збільшення вартості квартири, яку виділено позивачці, що за наслідком призвело до зменшення розміру компенсації, присудженої на її користь з відповідача.

При цьому не погоджується з висновком комісійної експертизи щодо вартості спірних автомобілів, наполягаючи на висновку автотоварознавчого дослідження, складеного експертом ОСОБА_10, який провів оцінку чотирьох автомобілів без огляду у зв'язку з ухиленням ОСОБА_2 від проведення експертизи та ненаданням автомобілів на огляд. Вважає, що комісійна експертиза проведена з порушенням положень п.п.1.2.10, 3.6., 4.14, 4.15, 4.19 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз. Внаслідок не прийняття висновків експерта ОСОБА_10 зменшена сума належної позивачці грошової компенсації на 130 654,60 грн.

Заперечує висновок місцевого суду про недоведеність належності до спільної сумісної власності подружжя меблів, побутової техніки та обладнання у житловому будинку АДРЕСА_8, де позивачка проживала з чоловіком у період 2003-2009 років. Посилається на докази протилежного, а саме, на договір від 03.03.3002 року, укладений між ФОП ОСОБА_11 та ОСОБА_4, підтвердженого поясненнями ОСОБА_11, нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_12, відповідно до яких внутрішні та зовнішні оздоблювальні роботи у вказаному будинку проводилися ФОП ОСОБА_11 на підставі зазначеного договору, оплата здійснювалася ОСОБА_4 Придбання меблевих виробів та предметів інтер'єру здійснювалися у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованому у АДРЕСА_11. Також посилається на довідку ФОП ОСОБА_13 від 08 червня 2011 року про те, що ОСОБА_4 у 2003, 2005 роках неодноразово придбавались меблеві вироби у належному йому магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» та поставка меблів здійснювалася за адресою АДРЕСА_8, а ОСОБА_4 погоджувала асортимент, умови поставки та проводила повний розрахунок.

Не погоджується із оцінкою вартості кв.АДРЕСА_1 в розмірі 828 970грн., визначену висновком судової експертизи, посилаючись на визнання сторонами вартості цієї квартири в 600 000 грн.

Вважає, що договори купівлі продажу: від 15.05.2003 року - кв.АДРЕСА_9; від 09.20007 року - АДРЕСА_5; від 26.02.2008 року - кв.АДРЕСА_10 є недійсними в частині покупця ОСОБА_14, та необхідно визнати покупцем ОСОБА_2 , залишивши вказані квартири у їх спільній сумісній власності.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2013 року відхилено апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_7 та задоволено апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_8, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 травня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про визнання майна спільною власністю, поділ в натурі спільного майна і стягнення грошової компенсації скасовано.

Постановлено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а також позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задоволено частково.

Проведено поділ спільного майна сторін наступним чином:

- виділено у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_6 вартістю 828970 грн., а всього майна, з врахуванням вартості відчужено автомобіля СААБ-9-5, 2003 року випуску, днз. НОМЕР_1 в розмірі 120000 грн., на загальну суму 948970 грн.;

- виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль АУДІ-А8, 2004 року випуску, днз. 00366 ІІ вартістю 294082,10 грн.; грошові кошти у ВАТ «Банк «БІГ Енергія» на загальну суму 12030,27 грн. на рахунках НОМЕР_9/НОМЕР_2, НОМЕР_10/НОМЕР_3, НОМЕР_11/НОМЕР_4, меблі, побутову техніку та обладнання, що знаходяться у житловому будинку АДРЕСА_8 (відповідно до переліку, який міститься у висновку судово-товарознавчої експертизи №П-146 від 29.05.2012 року), загальною вартістю 1217210,75 грн., а всього майна, з врахуванням вартості відчужених: автомобіля СААБ-9-5СПГ, 2005 року випуску, днз. НОМЕР_8 в розмірі 121340,03 грн., автомобіля Мітцубіши Паджеро вагон, 2005 року випуску, днз. НОМЕР_5 в розмірі 153314 грн., автомобіля Мітцубіши Паджеро вагон, 2006 року випуску, днз. НОМЕР_6 в розмірі 180863,17 грн., автомобіля Мітцубіши Паджеро вагон, 2008 року випуску, днз. НОМЕР_7 в розмірі 221746,45 грн., на загальну суму 2200586,77 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за різницю у частках виділеного майна в сумі 625808,38 грн.

В іншій частині рішення районного суду залишено без змін . /т.3 а.с.321-330/

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.02.2014 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2013 року залишено без змін /т.4 а.с.37-28/.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 звернулись до апеляційного суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2013 року за нововиявленими обставинами.

Такими обставинами називають повідомлення Департаменту комунальної власності м.Києва від 12.08.2016 року №062/7/20-8239, згідно якого ФОП ОСОБА_11 нежитлові приміщення по АДРЕСА_11 у період 2002-2003 років не передавалися, що спростовують показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про продаж спірних меблів позивачці по АДРЕСА_11.

Вважають даний доказ нововиявленою обставиною, оскільки від був отриманий ними 28 серпня 2016 році та свідчить про те, що ФОП ОСОБА_11 у період 2002-2013 років у вказаних приміщеннях продаж меблів не здійснював, тому показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 є неправдивими.

Крім того, нововиявленою обставиною вважають повідомлення підприємця ОСОБА_13 від 02.09.2016 року, згідно якого магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташований у АДРЕСА_12 , не здійснював продаж та поставку меблів гр.ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_8, з виробниками та реалізаорами зазначених меблевих виробів магазин не співпрацює.

Також, як на нововиявлену обставину, посилаються на встановлені рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 29.04.2016 року обставини про те, що спірні меблі куплені у 2002 році покійним ОСОБА_14 та є власністю його дружини ОСОБА_6

Просили переглянути рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, скасувати його та залишити в силі рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 травня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи, доводи заяви про перегляд та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Щодо наявності нововиявлених обставин та підстав для перегляду рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2013 року, колегія суддів виходить з наступного..

Підстави для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачені частиною другою статті 361 ЦПК України. Зокрема, згідно п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України такою підставою можуть бути істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звернулася із заявою, на час розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.365 ЦПК України розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами без задоволення.

У пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, - це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК).

Частково задовольняючи апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_8, скасовуючи рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про визнання майна спільною власністю, поділ в натурі спільного майна і стягнення грошової компенсації, апеляційний суд визнав спільним майном з послідуючим поділом меблі, побутову техніку та обладнання, що знаходяться у житловому будинку АДРЕСА_8, вважаючи доведеними ці вимоги наданими ОСОБА_4 доказами щодо кількісного складу спірного майна, його ідентифікаційних і технічних ознак, вартості та місця знаходження спірного майна згідно переліку, який мається в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 до розподілу як спільне майно подружжя заявлено наступні меблеві вироби, побутова техніка та обладнання: бібліотека (полиці, арки, стіл та 12 стільців); вісім кондиціонерів «Самсунг»; три кришталеві люстри та п'ять настінних бра; два крісла; диван з подушками; ексклюзивний стіл і килим ручної роботи; камін; вбудована кухня; вбудована посудомийна машина «AEG»; вбудована духова шафа «Арістон»; вбудований холодильник «Арістон»; кофемашина «Сеіко»; витяжка «ELICA»; стіл кухонний скло з металом; стільці кухонні 6шт.; телевізор «Самсунг»; телевізор «Філіпс»; автоматич6ний газовий котел «BUDERUS», набір меблів в коридор ( 1 шафа, 3 підвісні тумби); диван шкіряний з подушками; спальня (шафа, ліжко з тумбами); набір меблів в гостьову кімнату ( шафа платтяна, шафа з полицями, письмовий стіл); набір меблів в кімнату відпочинку (диван, крісла); полиці ступінчаті; спальня (шаф платтяна, ліжко двоспальне, два комоди, столик, дві тумби); комплект меблів у ванну кімнату (тумба, шафа підвісна, два дзеркала); вбудована душова кабіна з гідромасажем; ванна двохмісна з гідромасажем; домашній кінотеатр; система водопідготовки, пральна машина, що знаходяться за адресою: м.Кременнчук, вул.Леонова,116./т.1 а.с.253-254, а.с.9-10 т.2/

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №П-146 від 29 травня 2012 року, наданого експертом Кременчуцького відділення Полтавської ТПП ОСОБА_15 без огляду майна, дослідження проведено порівняльним та витратними підходами, ринкова вартість зазначеного майна становить 1 217 210,75грн. /а.с.72-75 т.2/

Позивачка посилалася на докази придбання спірного майна, як спільного майна подружжя, які апеляційна інстанція визнала належними та достатніми, а саме на :

- довідки ФОП ОСОБА_16, ОСОБА_18, ОСОБА_13 про придбання нею меблевих виробів /а.с.142, 144, 145 т.1/;

- письмову заяву ОСОБА_12 про те, що нею протягом 2002-2003 років виконувалися роботи по дизайну приміщень в ході внутрішніх оздоблювальних робіт житлового будинку АДРЕСА_8 за дорученням ОСОБА_11, придбання меблевих виробів та предметів інтер'єру у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованому у АДРЕСА_11 /а.с.120 т.2/;

- показання свідка ОСОБА_11 про те, що всі меблі практично були італійськими та придбавалися у м.Києві.

Розглядаючи заяву про перегляд , колегія суддів звертає увагу на те, що у зазначених довідках фізичних осіб-підприємців відсутній конкретний перелік меблевих виробів, побутової техніки та обладнання, найменування виробника та вартість. Уточнюючий опис спірного майна ОСОБА_4 надала лише експерту без жодного підтверджуючого документу на вказане майно (технічний паспорт, квитанція, замовлення і т.п.)./а.с.9-10 т.2/

Згідно листа Департаменту комунальної власності м. Києва від 12.08.2016 року № 062/7/20-8239, у період 2002-2013 років не ухвалювалися рішення про надання дозволів на укладення договорів оренди з ФОП ОСОБА_11 на нежитлові приміщення по АДРЕСА_11) , а також не укладалися договори оренди з ФОП ОСОБА_11 на зазначені приміщення. /а.с. 229 т.4/

Згідно повідомлення ФОП ОСОБА_13 від 02 вересня 2016 року громадянкою ОСОБА_4 у 2002-2005 роках в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованому за адресою: АДРЕСА_13, не придбавалися та ними не здійснювалася поставка вказаних в ухвалі суду від 05.03.2011року ( ухвалі про призначення судової товарознавчої експертизи) меблів за адресою АДРЕСА_8 З виробниками та реалізаторами вказаних меблевих виробів їх магазин не співпрацює./а.с.227-228 т.4/

Оскільки зазначені у листі Департаменту комунальної власності м.Києва від 12.08.2016 року та у повідомленні ФОП ОСОБА_13 від 02.09.2016 року обставини є істотними для справи, що впливають на висновки суду , і які не були і не могли бути відомі відповідачам на час розгляду справи та ухвалення рішення апеляційним судом Полтавської області від 09.12.2013 року , колегія суддів визнає їх в розумінні п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України нововиявленими, які є підставою для перегляду вказаного рішення і його скасування в частині, що заявлена до перегляду.

Аналізуючи зміст викладених нововиявлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вони спростовують доводи позивачки про придбання спірного майна у вказаних фізичних-осіб підприємців та підтверджують висновки районного суду про відсутність підстав для визнання меблів, побутової техніки та обладнання у житловому будинку АДРЕСА_8 спільним майном подружжя ОСОБА_4.

В матеріалах справи, що переглядається , не тільки відсутні докази придбання подружжям ОСОБА_4 спірного майна, а і взагалі докази наявності такого майна у будинку АДРЕСА_8, який належить відповідачці ОСОБА_6

Місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що надані ОСОБА_4 докази про належність колишньому подружжю меблів, побутової техніки та обладнання у домоволодінні №116 по вул. Ленонова у м.Кременчуці є явно недостатніми для того, щоб суд мав підстави вважати це майно спільним сумісним майном подружжя. Позивачка не надала суду жодного платіжного документу щодо придбання одним із подружжя вказаних меблів або обладнання; не надані акти про прийняття виконаних дизайнером робіт та документів про те, хто саме та скільки за ці роботи сплатив. Пояснення позивачки та свідків про те, що батьки відповідача пенсіонери і не мали достатніх доходів для придбання коштовного майна не можуть бути покладені в обґрунтування судового рішення, враховуючи також і відсутність доказів про розмір доходів самих сторін.

Доводи апеляційної скарги представника позивачки про належність меблів, побутової техніки та обладнання, яке знаходяться у будинку по вул. Леонова,116 у м.Кременчуці , до спільного майна подружжя ОСОБА_4, є безпідставними та не грунтуються на доказах, які б відповідали вимогам ст.ст.58,59 ЦПК України. Тому колегія суддів визнає законними та обгрунттованими висновки суду першої інстанції про відмову у позові в частині розподілу цього майна у зв'язку з недоведеністю.

Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду в частині врахування при вирішенні спору вартості квартири АДРЕСА_7 в розмірі 828 970,00 грн., визначеної висновком №30 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної судовим експертом Полтавського відділення ХНДІСЕ, та вартості спірних автомобілів згідно висновку судової комісійної автотоварознавчої експертизи №31 від 28.03.2013 року /а.с.16-35, 50-102 т.3/

Доводи представника позивачки про неналежність зазначених експертних висновків неспроможні, оскільки ґрунтуються на власній незгоді з ринковою вартістю майна, яка врахована при визначенні грошової компенсації різниці вартості часток майна подружжя, тоді як така вартість визначена судовою експертизою, проведеної з дотриманням процедури, передбаченої ст.144 ЦПК України,та висновок якої є належним і допустимим доказом .

Оскільки колегією суддів переглянуто у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду лише в частині часткового задоволення апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_8 та скасування рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 22 травня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про визнання майна спільною власністю, поділ в натурі спільного майна і стягнення грошової компенсації , тому доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_7 колегією суддів не розглядаються.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 і залишення без змін рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 22 травня 2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.363 ЦПК України у зв'язку з переглядом рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2013 року втрачає силу ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року в частині, що стосується вирішення спору щодо вирішення позовних вимог про визнання майна спільною власністю, поділ в натурі спільного майна і стягнення грошової компенсації .

Посилання відповідача ОСОБА_2 на преюдиційність рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4, про витребування майна з чужого незаконного володіння, - колегією судді не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Вказаним рішенням, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.11.2016 року, позов задоволено та зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_6 майно, яке знаходиться у відповідача в незаконному чужому володіння та належить позивачу на праві спільної сумісної власності, а саме: набір корпусних меблів для бібліотеки (шафа для книг, драбина) Італія; стіл обідній, розкладний на 10 стільців до нього, виробництва Італія; три кришталевих підвісних світильника, виробництва Німеччини; шість кришталевих бра виробництва Германія; стіл кухонний розкладний виробник Calligaris, Італія; шість стільців, виробник Calligaris, Італія; диван Spider на металевих ніжках, шкіра, виробництво Valerio Salotti; диван бузкового кольору та пуф ( 2шт.)виробництва Valerio Salotti; набір корпусної меблі для кухні, Італія; стелах на коліщатах білого кольору та стелаж для книг із вставками булого кольору, виробник Швеція; набір м'якої меблі (диван білого кольору з подушками та пуф помаранчевого кольору, крісла білого кольору без підлокітників (3 шт.), журнальний стіл), виробництва Ligne Roset, Франція; шафа двустворчата біла для одягу, виробництво Італія; спальня виробництва фабрики, Італія (бежеве ліжко, тумба для подушок, 2 підкатні тумби, комод, туалетний столик, платтяна шафа); проектор NEC, гідромасажний бокс (т.4 а.с.230-233).

Опис зазначеного майна не є ідентичним опису спірного майна, вказаного позивачкою ОСОБА_4 при розгляді даної справи. Ідентифікувати спірне майно з майном, яке ОСОБА_2 зобов'язаний повернути ОСОБА_6, - неможливо, а тому відсутні підстави вважати преюдиційними факти, встановлені рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 29.04.2016 року, а тим більше, відсутні підстави визнати зазначені обставини нововиявленими в розумінні п.п.1,3 ч.2 ст.361 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 308, 314,315,317,361,365 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2013 року в частині часткового задоволення апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_8 та вирішення позовних вимог про визнання майна спільною власністю, поділ в натурі спільного майна і стягнення грошової компенсації - скасувати.

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 22 травня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про визнання майна спільною власністю, поділ в натурі спільного майна і стягнення грошової компенсації - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя --//-- Л.І. Пилипчук

Судді --//-- Т.О. Кривчун

--//-- О.В. Чумак

З ОИГІНАЛОМ ЗГІДНО: Л.І. Пилипчук