Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, розірвання договору про банківське обслуговування, визнання кредитного договору неукладеним, встановлення факту відсутності заборгованості, заборону здійснювати безпідставне зняття грошових коштів, зобов'язання повернути безпідставно стягнуті кошти та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 лютого 2011 року між нею та відповідачем було укладено договір про банківське обслуговування, за умовами якого вона отримала дві платіжні картки: одну для виплати заробітної плати, іншу - кредитну з установленим на останній кредитним лімітом у розмірі 1 600 грн, який у подальшому було збільшено до 2 000 грн. 20 грудня 2012 року о 18 год. 32 хв. вона отримала повідомлення від банку про зняття з її кредитної картки коштів у розмірі 1 700 грн та комісії у розмірі 68 грн у м. Сєверодонецьку Луганської області, у той час як вона знаходилася у м. Херсоні. За фактом вчинення шахрайських дій було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Під час проведення перевірки слідчим установлено, що зняття грошових коштів стало можливим за безпосередньої участі банківських працівників, які мають доступ до необхідних реквізитів та персональних даних клієнта, знають ПІН-код картки. Посилаючись на те, що відповідач безпідставно здійснює списання грошових коштів на погашення заборгованості за кредитною карткою, яку вона не допускала, з платіжної картки, призначеної для виплати допомоги по догляду за дитиною, просила просить визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів протиправними, розірвати договір про банківське обслуговування, визнати кредитний договір неукладеним, встановити факт відсутності заборгованості, заборонити відповідачу здійснювати безпідставне зняття грошових коштів та зобов'язати повернути безпідставно стягнені кошти у розмірі 291 грн 14 коп. та відшкодувати майнову і моральну шкоду у розмірі 1 300 грн.

Справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01 лютого 2016 року, позов задоволено частково. Визнано дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо надання кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту та щодо списання коштів у сумі 291 грн 14 коп. протиправними. Розірвано договір, укладений 07 лютого 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк». Заборонено ПАТ КБ «Приватбанк» здійснювати безпідставне зняття без згоди ОСОБА_3 грошових коштів з її рахунків. Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_3 безпідставно стягнуті кошти у розмірі 291 грн 14 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення й ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Так, судами встановлено, що 07 лютого 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про банківське обслуговування, згідно з умовами якого останній було відкрито карткові рахунки, видано дебетну картку для отримання заробітної плати та кредитну картку із встановленим на ній кредитним лімітом у розмір 1 600 грн, який у подальшому було збільшено до 2 000 грн.

Згідно з укладеним договором клієнт використовує дебетову та кредитну картки як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також для отримання готівкових коштів в касах банку та через банкомати. Клієнту надаються послуги поповнення картрахунків, підключення до системи Інтернет-банкінг, Мобіл-банкінг шляхом отримання кодів доступу в банкоматах, надання кредитного ліміту на умовах зазначених в цьому договорі, а також інші послуги зазначені в додаткових угодах (п. 2.1, 2.2 договору). Клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, які відкриті у валюті кредитного ліміту в межах сум, належних до оплати банку за цим договором, при настанні строків відповідних платежів (п. 3.6). Клієнт зобов'язаний приймати заходи направлені на усунення втрати (крадіжки) карт, ПІНа (персонального ідентифікаційного номеру) або інформації нанесеної на карту та магнітну полосу, або їх незаконного використання. Інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНа, чи отримання повідомлення про їх незаконне використання. При настанні зазначених випадків звернутися до відділення банку, де обслуговується карта, або за телефоном 0 800 500 003 та у триденний строк після усної заяви надати письмову заяву до банку (п. 5.8, 5.9, 5.10 договору).

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності і повернення (п. 1.1.44). Банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на рахунок торгового підприємства. Термін, строк повернення, розмір кредиту, проценти, винагорода, розмір щомісячного платежу визначені в заяві позичальника, підписанням якої клієнт і банк укладають кредитозаставний договір (пп. 2.4.1.1). Банк зобов'язується надати кредит шляхом і в межах сум, зазначених у заяві (пп. 2.4.2.1.1). Позичальник зобов'язується використовувати кредит на цілі зазначені у заяві, погашати кредит у порядку і строки відповідно до заяви, а також сплатити проценти за користування кредитом відповідно до заяви (пп. 2.4.2.2.1, 2.4.2.2.2, 2.4.2.2.3). Датою видачі кредиту є дата укладення договору. Детальний опис загальної суми кредиту зазначено у пп. 2.4.1.1, 2.4.2.2.11, 2.4.6.1 зазначених Умов та в заяві позичальника (пп. 2.4.6.3, 2.4.6.4).

Також, відповідно до вказаних умов у випадку оспорювання утримувачем карти операцій клієнт зобов'язаний протягом тридцяти днів з моменту утримання грошових коштів з рахунку надати письмову заяву банку з вказівкою на оспорюванні операції та причини оспорювання; у триденний строк після усної заяви надати письмову заяву банку; підтвердити шляхом відправки СМС паролю тільки транзакції, які клієнт має намір виконати чи вже передав банку в якості доручення; негайно сповіщати банк шляхом дзвінка до колцентру інформацію про несанкціоновані транзакції за його рахунками (пп. 1.2.10, 1.2.11, 1.2.11.1, 1.2.12, 1.2.18, 1.2.19).

Згідно з копією виписки з рахунку основної карти ОСОБА_3 20 грудня 2012 року о 18 год. 32 хв. у банкоматі, розташованому у магазині «Роздол» по просп. Гвардійському, 49 у м. Сєвєродонецьку Луганської області, з кредитного рахунку ОСОБА_3 було знято грошові кошти в сумі 1 700 грн з комісією у розмірі 68 грн.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_3 від 21 грудня 2012 року, надісланої до Цюрупинського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» (з відміткою про отримання на звороті) позивач письмово звернулася до відповідача з повідомленням про списання 20 грудня 2012 року коштів з її картки у розмірі 1 700 грн, де зазначила про зняття коштів без її відома та звернення до служби підтримки ПАТ КБ «ПриватБанк» у день зняття коштів за номером телефону 0 800 500 003.

Із постанови Цюрупинського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 13 вересня 2013 року вбачається, що кримінальне провадження за заявою позивача щодо безпідставного зняття коштів з кредитної карти було закрито. При цьому зазначено, що оскільки зняття грошових коштів клієнта банку з карток, без участі самого власника картки, є неможливим, а у даній ситуації зняття грошових коштів стало можливе лише за безпосередньої участі банківських працівників, які мають доступ до необхідних реквізитів та персональних даних клієнта, знають ПІН-код картки, а також те, що установою банку одразу було прийнято заявку про неправомірне зняття грошей та повідомлено клієнту, що вказану помилку виправлено, то між установою банку та ОСОБА_3 виник цивільно-правовий спір з приводу неналежного виконання банківською установою своїх функцій із захисту банківської таємниці та збереження грошових коштів клієнта.

Згідно з копією висновку службового розслідування, проведеного відповідальним працівником служби безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 31 січня 2013 року за заявою ОСОБА_3 з приводу несанкціонованого списання коштів з кредитної карти останньої було виявлено, що несанкціоноване зняття коштів відбулося невстановленою особою за допомогою послуги банку «Видача готівки без карти» у м. Сєвєродонецьку Луганської області. У поверненні грошових коштів ОСОБА_3 вирішено відмовити у зв'язку із відсутністю вини банку.

Відповідно до листа ПАТ КБ «Приватбанк» інформація стосовно відправлень 20 грудня 2012 року смс-повідомлень на номер позивача, їх змісту та часу відправлень не збереглася.

Згідно з додатком до листа приватного акціонерного товариства «МТС-Україна» від 01 грудня 2014 року № 84/К1-п/14/15148 та листа від 05 лютого 2015 року № 8-1-15-2093 20 грудня 2012 року на номер телефону позивача надходили смс-повідомлення від ПАТ КБ «ПриватБанк».

За копією виписки від 12серпня 2013 року № 96121, наданою ПАТ КБ «Приватбанк», за період з 01 лютого по 31 березня 2013 року за основною карткою ОСОБА_3 № НОМЕР_1 27 лютого 2013 року, 11 березня 2013 року та 26 березня 2013 року відбулося списання коштів у загальній сумі 291 грн 14 коп. на погашення кредиту.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 негайно звернулася до служби підтримки ПАТ КБ «Приватбанк» щодо несанкціонованого зняття коштів з належної їй картки, на наступний день письмово звернулася до відповідача із відповідною заявою та до правоохоронних органів з цього ж приводу, що свідчить про виконання нею Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того відповідачем не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності з приводу надання чи можливості надання доступу до інформації, яка надала змогу невідомій особі здійснити несанкціоноване зняття коштів. За таких обставин суди дійшли висновку про те, що позивач не несе відповідальності за зняття коштів з її кредитної картки, у зв'язку із чим обґрунтованими є вимоги про визнання протиправними дій ПАТ КБ «Приватбанк» щодо надання кредиту та списання коштів на його погашення у розмірі 291 грн 14 коп. та щодо заборони здійснювати безпідставне зняття без згоди позивача грошових коштів з її рахунків.

Також ураховуючи те, що кошти у розмірі 291 грн 14 коп. списано безпідставно, банк зобов'язаний повернути вказану суму на рахунок позивача.

Крім того, суди дійшли висновку про те, що банком допущено істотні порушення умов договору банківського обслуговування, що є підставою для розірвання спірного договору на підставі ст. 651 ЦК України.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Так, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що банк не вжив усіх передбачених законами заходів безпеки, не зарахував на рахунок користувача списані з її картки кошти, крім того, відповідачем не доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому дійшли правильного висновку про відсутність вини ОСОБА_3 у знятті коштів з кредитної картки у розмірі 1 700 грн й відповідно визнання протиправними дій банку щодо списання коштів на погашення такої кредитної заборгованості у розмірі 297 грн 14 коп. та зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути вказану суму.

Крім того, за змістом ст. 614 ЦК Україниособа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється (ч. ч. 2, 3 ст. 615 ЦК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 зазначила, що у зв'язку із порушенням банком взятих на себе зобов'язань спірний договір банківського обслуговування підлягає розірванню. Оскільки одностороння відмова від зобов'язання умовами договору не допускається, позивач просила розірвати договір у судовому порядку на підставі ст. 651 ЦК України.

Вирішуючи спір у частині вказаних вимог, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог ст.ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та правильно виходили із того, що внаслідок порушення банком умов договору банківського обслуговування щодо безпідставного надання кредиту (встановлення кредитного ліміту), а також визначених договором і законодавством прав і обов'язків щодо можливості списання коштів у розмірі 291 грн 14 коп. та їх повернення позивачу, остання була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору, а саме на дотримання відповідачем вимог законодавства України при виконанні умов вказаного договору, тому дійшли обґрунтованого висновку про розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Доводів щодо порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права в частині вирішення решти позовних вимог касаційна скарга не містить.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити на підставі ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик