Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/139/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Баранський Д. М.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

18.01.2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Єгорової С.М.; Письменного О.А.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 9 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про:

- визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані по АДРЕСА_1;

- визнання в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані по АДРЕСА_1.

В обгрунтування вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та господарських споруд, розташованих по АДРЕСА_1.

На день смерті батька разом з ним проживав та був зареєстрований брат позивача ОСОБА_4. Він же зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав та не був зареєстрований.

За життя батько заповіт не складав, тому він з братом ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги.

Протягом шестимісячного строку з дня смерті батька, із заявою про відмову від спадщини або про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

Вказує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, прийняв спадщину, оскільки всі правовстановлюючі документи на спадковий будинок зберігалися у нього.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його брат ОСОБА_4, після його смерті відкрилася спадщина, яку фактично успадкувала його донька - відповідач ОСОБА_3.

Лише після смерті брата дізнався, що останній не повідомивши його 17 січня 1995 року отримав на своє ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті батька ОСОБА_5.

Вважає, що вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом є недійсним, оскільки на час смерті батька позивач, як спадкоємець першої черги фактично прийняв спадщину, і дане свідоцтво порушує його спадкові права.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 9 листопада 2016 року в задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову.

Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, судом не враховано, що позивач, як спадкоємець першої черги, разом з братом прийняв спадщину після смерті батька, оскільки всі правовстановлюючі документи на спадкове майно зберігалися в нього, які в подальшому викрала відповідач.

Позивач в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.98). Від позивача та його представника надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.97;100-102).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_5, як шляхом подачі до нотаріальної контори у визначений законом строк заяви про прийняття спадщини, так і шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 24 грудня 1993 року Долинським відділом ЗАГС Кіровоградської області (а.с.5).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 05 грудня 1994 року виконавчим комітетом Долинської районної Ради народних депутатів, зареєстрованого 05 грудня 1994 року в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 5769/32 (а.с.57).

17 січня 1995 року Долинською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на ім'я його сина ОСОБА_4, яке зареєстровано у реєстрі за № 1-78. Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.41 на звороті).

11 серпня 2014 року до Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області із заявою про прийняття спадщини звернулась його дочка відповідач по справі ОСОБА_3 (а.с.41)

Правовідносини, підставою виникнення яких стала смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки вони виникли до 01 січня 2004 року.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України , якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

У постанові Верховного суду України від 18 грудня 2013 року (справа № 6-138цс13) міститься правова позиція, згідно якої у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Часом відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5 є ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до 548 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Дією, що свідчить про фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном за загальним правилом визнавалося, зокрема факт проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджений записом у паспорті спадкоємця або у будинковій книзі.

В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»№5 від 31.03.1995 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає, можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, а також вчинення ним будь-яких дій, направлених на управління спадковим майном до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем не доведено належними та беззаперечними доказами факт прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_5.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 з 02 грудня 1974 року зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2. Вказаний факт підтверджується будинковою книгою, а також не заперечувався сторонами під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с.50-51).

Тобто, на момент смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач разом із спадкодавцем не проживав.

Після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся його син ОСОБА_4, на ім'я якого 17 січня 1995 року державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкоємцем ОСОБА_4 є його дочка ОСОБА_3, яка в установленому законом строк звернулася до Долинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.53;41).

Позивач в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не звертався.

Підставою фактичного прийняття спадщини вказав наявність у нього правостановлючих документів на будинок, які згодом викрадені відповідачем. Однак свідоцтво про право власності на домоволодіння від 05.12.1994 року (а.с.57), видане вже після смерті спадкодавця, передано нотаріусу братом позивача ОСОБА_4, коли він звернувся за оформленням спадкових прав у 1995 році. Які саме документи мав позивач і в який період часу вони ним отримані до смерті спадкодавця чи протягом шести місяців, стороною не тільки не визначено, але і не доведено належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене позивачем не надано доказів фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, тобто вчинення ним будь-яких активних дій, що свідчили б про наявність фактичного волевиявлення, спрямованого на володіння, управління користування та розпорядження спадковим майном.

У зв'язку з чим ОСОБА_2 спадщину після смерті батька у встановлений законом шестимісячний строк не прийняв ні шляхом подачі заяви до державної нотаріальної контори, ні шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов'язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилався, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав щодо прийняття ним спадщини після смерті батька.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності позивачем фактів порушення його прав, свобод та інтересів та виходячи з визначених ст. 1 ЦПК України завдань цивільного судочинства правомірно відмовив в задоволені позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 9 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: