У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до селянського фермерського господарства «Білоконенко Сергія Анатолійовича», треті особи: відділ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Бобринецькому районі Кіровоградської області, головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Кіровоградській області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 3 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом до селянського фермерського господарства «Білоконенко Сергія Анатолійовича» (далі - СФГ «Білоконенко С.А.»), у якому просила визнати недійсним договір оренди землі від 1 грудня 2011 року, укладений терміном на 20 років між нею та відповідачем, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі Кіровоградської області за № 01272 18 січня 2012 року. Також просила визнати вищезазначений договір оренди землі недійсним та зобов'язати відповідача негайно передати їй земельну ділянку загальною площею 6,28 га, що розташована на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в стані, придатному для цільового використання.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що при укладені договору не було дотримано вимог діючого законодавства, а саме: договір оренди не містить відомостей про наявність чи відсутність переданих разом з земельною ділянкою будівель та інших споруд, або їх відсутність та не вказано суму орендної плати в грошовому виразі. А також не вказано перелік продукції при натуральній оплаті за оренду землі та не встановлено чітко в договорі оренди земельної ділянки чи проводиться індексація. Крім того, зазначає, що підпис у договорі виконаний не нею. Таким чином, просила задовольнити позовні вимоги та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 3 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку, з урахуванням положень ст. 638 ЦК України, про відмову у задоволенні позову.

Згідно із п. 4 договору оренди землі, земельна ділянка передається в оренду без будівель і споруд, а у п. 3 вказано, що на земельній ділянці, яка передається в оренду, об'єкти нерухомого майна відсутні. Таким чином, правильним є висновок судів про те, що твердження ОСОБА_4 про неточності у договорі, а саме про те, що п. 4 неоформлений, оскільки не вказано наявність чи відсутність переданих разом із земельною ділянкою будівель та інших споруд, або їх відсутність, є безпідставними.

У пунктах 9 та 13 договору оренди вказано, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2 116 грн 95 коп. і її розмір переглядається раз на три роки, серед іншого, при зміні умов господарювання та зміні коефіцієнтів індексації.

Отже, правильним є висновок про те, що ОСОБА_4, у заявленому позові про визнання недійсним договору оренди землі, не зазначила у чому саме полягає порушення її прав як орендодавця і чому умови, які вона вважає неточними, неможливо встановити шляхом зміни умов договору у цій частині, хоча п. 28 договору оренди земельної ділянки передбачає здійснення зміни умов договору за згодою сторін.

Крім того, стороною позивача було заявлено, що підпис орендодавця у договорі виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою, що позбавляє ОСОБА_4 права на волевиявлення.

Слід звернути увагу на те, що суд першої інстанції роз'яснював представнику позивача положення ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України щодо надання доказів по справі, а саме: щодо проведення судової почеркознавчої експертизи, проте представник позивача відмовився від подання відповідного клопотання та проведення експертизи та просив суд вирішити справу на підставі наданих доказів. Інших доказів позивач не надав.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 3 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта