Справа № 462/4542/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/326/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.І.

З участю: позивачки ОСОБА_2, представника позивачки по зустрічному позову ОСОБА_3, відповідача по зустрічному позову ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Рембуд», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання незаконним та скасування наказу, розпорядження та свідоцтва про право власності та зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 з участю третіх осіб Львівського комунального підприємства «Рембуд», Відділу у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання незаконним та скасування наказу,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення оскаржили представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_5 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6.

Представник ОСОБА_2- ОСОБА_12 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з неправильним застосуванням матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що з приводу застосування судом строку позовної давності, суд не врахував того, що позивачці ОСОБА_2 виповнилося лише 19 років та строк позовної давності для неї почався від дня досягнення нею повноліття, що передбачено ч.4 ст.261 ЦК України. З приводу прийняття до розгляду зустрічного позову з первісним вважає, що судом порушено вимоги ч.2 ст.123 ЦПК України, оскільки предметом вказаних позовів є різні приміщення, а тому їх спільний розгляд є недоцільним. Первісний та зустрічний позов виникають з різних правовідносин, оскільки предметом первісного є захист права спільного користування нежитловим приміщенням вестибюлю по вул.Виговського,55 у той час як предметом зустрічного позову є право власності ОСОБА_2 на житлове приміщення квартиру 8А по вул.Виговського,55. Задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, оскільки предметом обох позовів є абсолютно різні приміщення. У зв»язку з наведеним просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апелянт ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що рішення в частині відмови у зустрічному позові вважає незаконним. Звертає увагу, що судом першої інстанції було проігноровано те, що родина ОСОБА_6 провела приватизацію квартири 8- б пізніше від родини ОСОБА_2. Під час проведення приватизації приміщень гуртожитку було виявлено ряд формальних порушень, які дають підстави для визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації МКП «Рембуд» від 06.12.2002 року №409 про приватизацію квартири АДРЕСА_1. Просить рішення в частині відмови в зустрічному позові скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Відповідачі по справі родина ОСОБА_6, вони ж позивачі за зустрічним позовом та представник ЛКП «Рембуд» в судове засідання не з»явилися, хоч були належним чином повідомлені про день і час слухання справи. Тому відповідно до статті 305 частина 2 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК) неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2 та відповідача по справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що 19.11.1999 року ЛКП «Рембуд» видало Наказ №30 згідно якого відповідачам по справі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 передано у постійне користування з 01 грудня 1999 року додатково до кімнати №8 площею 16,1 кв.м приміщення вестибюлю площею 31, 1 кв.м- тобто загальна площа 47,6 кв.м на сім»ю із 4-х осіб. Підставою для надання родині відповідачів ОСОБА_6 додаткового приміщення була заява ОСОБА_6, клопотання ДПС РБУ-механізації робіт від 18.11.99р. №202.

23 грудня 2003 року відповідач по справі ЛКП «Рембуд» видав розпорядження органу приватизації №457 від 23.12.2003 року відповідно до якого передано у власність ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_10 квартиру №8-б на вулиці Виговського,55 у м.Львові, якою вони користувалися на умовах найму. ( а.с.11).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 лютого 2004 року виданого ЛКП «Рембуд» ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_8. ОСОБА_10 належить на праві спільної сумісної власності квартира № 8-б на вулиці Виговського,55 у м.Львові загальною площею 63,76 кв.м. ( а.с.10).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із вимог ст.ст.257 ч.1, ст.261 Цивільного кодексу України, тобто за спливом строку позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з того, що позивачка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. Строк позовної давності в останньої відповідно до статті 34 Цивільного кодексу України слід відраховувати із часу досягнення позивачкою повноліття, тобто з 15 квітня 2015 року. Позовна заява в суд подана 24 червня 2015 року та строк позовної давності закінчується 15 квітня 2018 року. Відтак висновки суду першої інстанції про те, що позивачці достовірно було відомо з дня здійснення приватизації та про передачу у приватну власність приміщення вестибюлю, оскільки такі дії вчинялись відповідачами відкрито, а саме з 29 листопада 1999 року та з 23 грудня 2003 року не є підставою для відмови у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності так як такий не пропущений та у позивачки не було підстав для подачі заяви про поновлення строку.

Відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із матеріалів справи встановлено, що позивачка по справі проживає у житловому будинку по вул. Виговського 55 у м. Львові, що має статус гуртожитку.

Передача вестибюлю відповідачам для сім»ї ОСОБА_6 та приєднання цього приміщення до кімнати №8-б відбулася відповідно до Наказу ЛКП «Рембуд» №30 від 19.11.1999 року, тобто до прийняття та вступу у законну силу Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відтак позовні вимоги що дане приміщення відноситься до допоміжних приміщень станом на 1999 рік є безпідставним, оскільки Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» на цей період часу прийнятим не був, а приєднання приміщення вестибюлю до кімнати родини ОСОБА_6 відбулося у відповідності до вимог Житлового кодексу України.

Позивачкою ОСОБА_2 не представлено суду належних та допустимих доказів щодо неправомірності Наказу №30 від 19.12.1999 року прийнятого ЛКП «Рембуд» та Розпорядження органу приватизації №457 від 23.12.2003 року, порушення такими її прав та законних інтересів.

Згідно Розпорядження органу приватизації №457 від 23 грудня 2003 року виданого ЛКП «Рембуд» вирішено задоволити заяву ОСОБА_6 про приватизацію квартири АДРЕСА_2 55 у м.Львові із врахуванням площі вестибюлю, яка в цей час була у користуванні сім»ї ОСОБА_14.

Відповідно до п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду ( в редакції чинній на момент видачі оскаржуваного Розпорядження) органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ним житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Так як відповідачкою ОСОБА_6 було подано всі необхідні документи для приватизації, а нерухоме майно по вул. Виговського 55 у м.Львові не належало до об»єктів, які не підлягають приватизації, тому у ЛКП «Рембуд» не було законних підстав для відмови ОСОБА_6 у приватизації займаного нею приміщення.

Враховуючи те, що Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24 лютого 2004 року видавалось на підставі законного Розпорядження органу приватизації від 23 грудня 2003 року, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання такого незаконним та скасування.

Відповідно до статті 303 ч.1 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із вимог апеляційної скарги позивачки ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Згідно із статтею 309 ч.1 п.3, 4 підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права..

Враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо пропуску позивачкою ОСОБА_2 строку позовної давності колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в і д х и л и т и .

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_12 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 з підстав пропуску строку позовної давності скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову за безпідставністю.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді О.Ф.Павлишин

ОСОБА_15