26 січня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Губської Я.В.
при секретарі Балан Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про відшкодування майнових збитків внаслідок ДТП
В судове засідання позивач не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилася, повідомлялася про час та місце судового розгляду належним чином, ніяких заяв до суду не надала, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача при заочному розгляді справи на підставі доказів позивача.
Представник третьої особи - ПАТ СК «Україна» в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України майнова шкода, завдана діями фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, що завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як встановлено в судовому засіданні, 10.09.2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_2, яка керувала автомобілем БМВ-328 д.н. НОМЕР_3 та водія автомобіля НОМЕР_1.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП по факту ДТП 10.09.2015 року та їй призначене адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Зазначена постанова набула чинності, даних про її скасування у справі немає. (а.с. 12).
Таким чином, обставини ДТП, яка сталася 10.09.2015 року є встановленими при розгляді справи про адміністративне правопорушення, сторонами не оспорюються, та є обов'язкові для суду при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП.
Суд приходить до висновку, що шкода, завдана позивачу спричинена неправомірними діями ОСОБА_2 - відповідача по справі. Доказів на підтвердження того, що шкода завдана не з його вини відповідачем суду не надано. Також не представлено суду доказів в обґрунтування того, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль НОМЕР_1 (а.с. 10), який був пошкоджений внаслідок ДТП 10.09.2015 року.
В зв'язку з ДТП автомобілю НОМЕР_1, якій належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 спричинені механічні пошкодження.
Також суд звертає увагу на те, що згідно матеріалів справи у ОСОБА_2 на момент ДТП був в наявності поліс обов*язкового страхування, укладений в ПАТ СК «Україна». Однак, як вбачається з реєстру полісів обов*язкового страхування, який є в вільному доступі даний поліс серії АІ №5661616 не дійсний.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі 6-2808цс15, згідно якої «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.»
Відповідально до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно від задоволеної частини.
Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Оскільки витрати за проведення експертного дослідження, витрати на поштові відправлення під час проведення експертного дослідження не є судовими витрати в розумінні ст. 79 ЦПК України суд відмовляє позивачу у стягненні даних витрат з відповідача. Підлягають відшкодуванню та суд задовольняє вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. за подачу позовної заяви до суду відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 10,11,60,79,88,169, 208, 212-215,218, 224 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за проведення експертного дослідження в розмірі 800 грн. та витрат на поштові відправлення 53,99 грн. - відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя -