Справа № 361/979/16-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/713/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 50 24.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи Броварський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області про визнання батьківства та зміну прізвища та по батькові малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив визнати його батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; змінити прізвище дитини із «Кислицька» на «Козюба», а по батькові з «Сергіївна» на «Русланівна».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з жовтня 2005 року по червень 2013 року ОСОБА_3 проживав однією сімєю із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. 27 червня 2008 року у них народилася донька. Реєстрація народження доньки відбулася за заявою матері й запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено за її вказівкою. Прізвище дитині визначено за прізвищем матері «Яковенко», імя «Софія», по батькові «Русланівна». Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 так і зареєстрований не був. З червня 2013 року вони перестали проживати разом та вести спільне господарство. ОСОБА_2 почала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою, а згодом ОСОБА_3 дізнався, що у доньки змінене прізвище на «Кислицька», а по батькові на «Сергіївна», тобто змінені дані про її батька. Однак, ОСОБА_4 не є рідним батьком ОСОБА_6.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач був обізнаний про те, що він не зареєстрований як батько дитини з 25 липня 2008 року, тобто з дня народження дитини, оскільки заяву до органів РАЦСу про визнання себе батьком дитини не подавав. Донька асоціює себе виключно як ОСОБА_5 та визнає своїм батьком ОСОБА_4. Дитина виховується у повній родині, її батьки беруть активну участь у вихованні доньки, та її життєдіяльності. Крім того, позивач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження серії 1-ОК № 099007, виданому 25 липня 2008 року, зазначено, що батьком ОСОБА_7 є ОСОБА_8.

В актовому записі про народження від 25 липня 2008 року № 694, вчиненому відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, - зазначені наступні відомості про дитину: прізвище «Яковенко», імя «Софія», по батькові «Русланівна», стать жіноча, дата народження 27 червня 2008 року. Місце народження Україна, область Київська, місто Бровари. Відомості про батька: прізвище «Яковенко», імя «Руслан», по батькові «Володимирович». Відомості про матір: прізвище «Яковенко», імя «Ольга», по батькові «Миколаївна», дата народження 24 липня 1981 року.

24 січня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області спільну заяву про визнання батьківства (а.с.192).

24 січня 2015 року внесено відомості до Державного реєстру актів цивільного стану та змінено: відомості про дитину: «Яковенко» на «Кислицька» та «Русланівна» на «Сергіївна»; відомості про батька: «Яковенко» змінено на «Кислицький», «Руслан» змінено на «Сергій», «Володимирович» змінено на «Васильович».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався статтями 122, 125, 126, 135 СК України.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 122 СК України права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 (визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою) та 125 (визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу.

Згідно ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоровя про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності такої заяви, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України).

У пунктах 15, 17, 18 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, зазначено, що якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, а походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою за умови нотаріального засвідчення справжності підпису заявника на цій заяві. Повноваження представника мають ґрунтуватись на нотаріально посвідченій довіреності. Якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків, прізвище та громадянство батька дитини зазначається за прізвищем та громадянством матері, а власне ім'я та по батькові - за вказівкою матері у заяві про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується та обставина, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у позивача та відповідача ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_2 визнає той факт, що біологічним батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_3.

Однак, звертаючись до суду з позовом про визнання батьківства та зміну прізвища та по батькові малолітньої дитини, ОСОБА_3 пропустив строк позовної давності.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Частиною 1 ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що у 2008 році ОСОБА_2 сама подавала заяву про реєстрацію народження дитини та відомості про батька дитини були записані зі слів матері. ОСОБА_3 не звертався до органів реєстрації актів цивільного стану з заявою про визнання його батьком та внесення відповідного запису.

За положенням ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову. Під час розгляду справи у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі відповідачем ОСОБА_2 було заявлено про застосування строку позовної давності.

Судом встановлено, що позивачу було відомо про порушення свого права на батьківство стосовно доньки ОСОБА_5 ще у 2008 році, оскільки в свідоцтві про народження його доньки дані про батька дитини зазначено зі слів матері, а саме що батьком є ОСОБА_8, а тому початком перебігу річного строку позовної давності для звернення з позовом про визнання батьківства є 25 липня 2008 року, тобто день реєстрації дитини за заявою матері.

В судовому засіданні позивач не заперечував факту своєї обізнаності про не зазначення його батьком в свідоцтві про народження його дитини. При цьому позивач суду пояснив, що на такий крок він пішов за домовленістю з матірю дитини, оскільки вони розраховували на певні переваги при влаштуванні дитини до дитячого садка, які надаються матерям, що самі виховують дітей.

Отже строк для звернення позивача до суду з позовом про визнання батьківства розпочався 25.07.2008 року та закінчився 25.07.2009 року.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення та ухвалення нового рішення, сплачений ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 212 грн. 64 коп. підлягає стягненню на її користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи Броварський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області про визнання батьківства та зміну прізвища та по батькові малолітньої дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1212 грн. 64 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_9