АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 631/1347/16-ц Головуючий суддя І інстанції Трояновська Т. М.
Провадження № 22-ц/790/1977/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Яцини В.Б.,

Суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: державний нотаріус Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3 про встановлення факту ухилення від надання допомоги, усунення від права на спадкування за законом, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права на спадщину за законом,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив встановити факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_4; усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті батька ОСОБА_4; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВС 026683 від 26.03.2016 року на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, видане ОСОБА_2 та скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом серії НВС 026684 від 26.03.2016 року на 1/2 частину земельної ділянки, видане ОСОБА_2 та скасувати реєстрацію права власності на земельну ділянку; визнати за ним право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та на 1/2 частку земельної ділянки, виданих ОСОБА_2.

Після уточнення позовних вимог остаточно просив в частині визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВС 026683 від 26.03.2016 року на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВС 026684 від 26.03.2016 року на 1/2 частину земельної ділянки, виданих ОСОБА_2 та скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 30 січня 2006 року померла його мати ОСОБА_5. Спадкоємцями на її частину будинку, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, в'їзд Березовий (колишній Руднєва), 6 стали позивач ОСОБА_1, його брат ОСОБА_2 та батько ОСОБА_4, які прийняли спадщину у розмірі 1/6 частини будинку.

29 серпня 2013 року помер батько позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якого відкрилася спадщина на частину будинку, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, в'їзд Березовий (колишній Руднєва), 6. Заповіт спадкодавцем складено не було.

Позивач постійно проживав разом із спадкодавцем, і відповідно до ст. 1261 ЦК України має право на спадкування за законом в першу чергу та у встановлений ст. 1270 ЦК України строк звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Окрім позивача, до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця ОСОБА_2, який також проживав разом із спадкодавцем.

26.03.2016 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3 позивачу та відповідачу видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, що розташовні за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, в'їзд Березовий (колишній Руднєва), 6.

На думку позивача, його брат ОСОБА_2 не має право на отримання спадщини після смерті батька, оскільки на протязі останніх років, відповідач постійно вчиняв сварки та бійки зі спадкодавцем, за що неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності та був офіційно попереджений правоохоронними органами про недопущення в подальшому антигромадської поведінки. Зі слів позивача, ОСОБА_2 вчиняв дії, що призводили до погіршення самопочуття їх батька, метою яких було заволодіння його майном. Матеріально батькові відповідач ніколи не допомагав, коштів на лікування не надавав, та не доглядав за ним, хоча весь час вони проживали разом. Спадкодавець мав похилий вік, був ветераном праці та дитиною війни, а ОСОБА_2 на це ніякої уваги не звертав, а навпаки своїм негативним ставленням з кожним днем погіршував його самопочуття та стан здоров'я.

Неодноразові звернення померлого ОСОБА_4 до правоохоронних органів щодо поведінки ОСОБА_2 по відношенню до нього, на думку позивача, підтверджують негативне ставлення відповідача до спадкодавця та вказуютьє на те, що відповідач ОСОБА_2 не може бути гідним спадкоємцем до майна померлого. Позивач вважає, що ОСОБА_2 навмисно ухилявся від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної чи моральної підтримки, а навпаки погіршував його становище, знаючи про хронічні хвороби серця батька.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення незаконне, судом неповно зясовані обставини по справі, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права, а саме ч.4 ст.10 ЦПК України.

Зазначав, що ОСОБА_2 постійно вчиняв сварки та бійки щодо свого батька ОСОБА_4, про що спадкодавець неодноразово звертався до правоохоронних органів про прийняття відповідних заходів з приводу агресивної поведінки ОСОБА_2, що підтверджується постановами про відмову у порушенні кримінальних справ та винесено попередження про недопущення у подальшому антигромадської поведінки.

Вказав, що ухвалою Нововодолазького районного суду від 22.11.2016 року в задоволенні клопотання про виклик свідка: лікаря-судово-медичного експерта Валківського міжрайонного відділення обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_6, м. Валки, пров. Майський, 32, який складав висновок про причину смерті ОСОБА_4, для можливого встановлення кількості та часу перенесених інфарктів ОСОБА_4 та встановлення важкості його захворювань, йому було відмовлено в задоволенні і таким чином позбавлено можливості доказувати важку хворобу та стан важкості захворювання його батька ОСОБА_4, не дослідивши ці докази суд прийшов до хибного висновку та невідповідності обставинам справи про важкість хвороб ОСОБА_4, зазначаючи в рішенні, що «в судовому засіданні була оглянута амбулаторна карта хворого ОСОБА_4, з якої встановленою що останній мав типові для його віку серцево-судинні захворювання».

Зазначав, що надав до суду докази, а саме: два диски аудіо записів судових засідань по цивільним справам про визнання особи такою, що втратила право на проживання та виселення з житлового будинку №2/631/4/13, № 2-2550/11 та визнання права власності в порядку спадкування за законом №2/2028/54/12 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з клопотанням про прослуховування окремих хвилин, де сам ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_2 знущався над ним та би його та розповідав про стан свого здоровя. Суд задовольнив це клопотання та погодився слухати ці диски, однак, так як помилився з зазначенням хвилин однієї зі справ, головуючий відмовився заслуховувати, однак на диску по справі 2/631/4/13; 2-250/11 суд заслухав декілька хвилин запису цієї справи, де ОСОБА_2Ф розповідав, що ОСОБА_2 бив його і знущався над ним на протязі 7 років, проте суд також не звернув на це уваги.

Крім того, у резолютивній частині рішення суд не вирішив питання про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та скасування реєстрації права власності на житловий будинок, чим порушив п. 4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, про те, що в резолютивній частині рішення зазначається висновок суду по суті позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України, передбачено, що для усунення від права на спадкування має значення сукупність наступних обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем до суду не надані докази, відповідно до передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, яка передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, суд першої інстанції послався на те, що померлий ОСОБА_4 майже до самої смерті не зважаючи на свій вік та хвороби, вів активний спосіб життя, перебуваючи на пенсії продовжував працювати конструктором, особисто приймав участь у судових засіданнях Апеляційного суду Харківської області (т.1 а.с. 185-191), а також матеріально допомагав позивачу по справі, що вказує на те, що спадкодавець не перебував у безпорадному стані та не потребував сторонньої допомоги.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у ч. 2 п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 23.01.1965 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії VIІІ-УР № 613003, виданим селищною радою Нововодолазького району Харківської області 09.02.1965 року (т. 1, а.с. 95).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 306439 30 січня 2006 року ОСОБА_5 померла, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області 03.06.2011 року (т. 1, а.с. 96).

29 серпня 2013 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерті серії 1-ВЛ № 408196, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області 10.09.2013 року (т. 1, а.с. 97).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 18-Ват/13 від 30.08.2013 року, виданого КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово медичної експертизи» та довідки про причини смерті, а також висновку експертизи № 98-Ват/13, складеного Валківським міжрайонним відділенням обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоровя Харківської державної адміністрації від 04.10.2013 року причиною смерті ОСОБА_4 є хронічна ішемічна хвороба серця, постінфарктний кардіосклероз, що ускладнився у своєї течії розвитком гострого розладу кровообігу.

Із наданих пояснень сторін у судовому засіданні, а також матеріалів справи судом встановлено, що єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є їх сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частки у спадщини у спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України).

26.03.2016 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3 спадкоємцям майна ОСОБА_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частці житлового будинку з надвірними будівлями, та 1/2 частці земельної ділянки, що знаходяться за адресою Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, в'їзд Березовий (колишній Руднєва), 6, які належним чином були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно .

Приписами ч.3 ст.1224 ЦК України встановлено, що не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Обставинами, які на думку позивача є істотними для усунення відповідача від права на спадщину після померлого ОСОБА_4 є те, що ОСОБА_2, постійно вчиняв сварки та бійки з батьком, матеріальної та моральної допомоги ніколи не надавав, на лікування батька коштів не витрачав, похорон ОСОБА_4 повністю здійснювався за рахунок позивача, що підтверджується копіями квитанцій доданими до позовної заяви.

Спадкодавець мав похилий вік, був ветераном праці та дитиною війни, а відповідач на це ніякої уваги це звертав, а навпаки своїм негативним ставленням погіршував його самопочуття та стан здоров'я.

Дійсно, між спадкодавцем та відповідачем по справі були неприязні стосунки. Спадкодавець неодноразово скаржився до правоохоронних органів з приводу виникнення між ним та його сином ОСОБА_7 конфліктних ситуацій за що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та був попереджений правоохоронними органами про недопущення в подальшому антигромадської поведінки.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 був особою похилого віку.

В судовому засіданні була оглянута амбулаторна картка хворого ОСОБА_4, з якої встановлено, що останній мав типові для його віку серцево судинні захворювання, що також знайшло своє підтвердження в поясненнях допитаних в судовому засіданні свідків.

В результаті допиту свідків лікарів ОСОБА_8, ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_4 безпосередньо до неї, як до лікаря кардіолога, за медичною допомогою не звертався та на обліку не перебував. Оглянувши оригінал амбулаторної картки ОСОБА_4, пояснила, що за життя, маючи ішемічну хворобу серця та гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, останній не потребував сторонньої допомоги та не знаходився у безпорадному стані.

Свідок ОСОБА_9, яка на той час працювала лікарем денного стаціонару Нововодолазької ЦРБ пояснила, що померлий ОСОБА_4 лише один раз у 2011 році направлявся на денне стаціонарне лікування, яке відвідував не регулярно, порушував режим лікування та вказівки лікарів. На негаразди у сімї ніколи не скаржився, очевидних слідів побиття не мав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що він перебував у дружніх стосунках з померлим ОСОБА_4, який, перебуваючи на пенсії, продовжував працювати, вів активний спосіб життя, обслуговував себе самостійно та матеріально допомагав своєму старшому сину ОСОБА_1, що є позивачем по даній справі.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази про те, що спадкодавець ОСОБА_4 потребував сторонньої допомоги.

Вирішуючи питання щодо встановлення факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю та усунення відповідача від спадкування суд обгрунтовано послався на положення п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до яких, правило абз. 2 ч.3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України.

Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

З аналізу повідомлених свідками даних та доказах, що містяться у матеріалах справи, судом першої інстанції встановлено, що померлий ОСОБА_4 майже до самої смерті не зважаючи на свій вік та хвороби, вів активний спосіб життя, перебуваючи на пенсії продовжував працювати конструктором, особисто приймав участь у судових засіданнях апеляційного суду Харківської області (т.1 а.с. 185-191), а також матеріально допомагав позивачу по справі, що вказує на те, що спадкодавець не перебував у безпорадному стані та не потребував сторонньої допомоги.

Таким чином, оскільки позивач не довів сукупність усіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, необхідних для усуненя спадкоємців від спадкування-районний суд законно та обгрунтовано відмовив у залдоволенні позову, за його недоведеністю. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Щодо вимог позивача про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, то оскільки позивач не довів передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України підстав для усунення від права на спадкування, колегія суддів також погоджується з висновками районного суду про те, що в іншій частині позов також є недоведеним і тому підлягає відхиленню.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, ст. ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії