У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 15 березня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року, в с т а н о в и л а: У грудні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 03 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»; банк) та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 1670-н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16 600 доларів США, що становить 83 830 гривень, для придбання автомобіля, з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % строком до 03 липня 2010 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та позичальником укладено договір застави, предметом якого є фургон вантажний малотоннажний марки «Mersedes-Benz Sprinter», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 03 липня 2007 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 1. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 04 грудня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 14 569 доларів США 58 центів та 933 гривні 65 копійок, яка складається із: простроченого основного боргу за кредитом - 10 392,58 долари США, прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 грудня 2008 року по 04 липня 2010 року - 2 256,75 доларів США, пеня за прострочений основний борг за кредитом за період з 01 грудня 2008 року по 04 липня 2010 року - 1 545,33 доларів США, пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 грудня 2008 року по 04 липня 2010 року - 374,92 долари США, прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за вказаний період - 800 гривень, пеня за прострочену комісійну винагороду - 133 гривні 65 копійок, яку позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2013 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_3) солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 1670-н від 03.07.2007 року у загальному розмірі 14 569 доларів США 58 центів та 933 гривні 65 коп., яка складається із: простроченого основного боргу за кредитом в розмірі 10 392 долари США 58 центів; прострочених процентів за користування кредитом в розмірі 2 256 доларів США 75 центів; пені за прострочений основний борг по кредиту в розмірі 1 545 доларів США 33 центи; пені за прострочені проценти за користування кредитом в розмірі 374 долари США 92 центи; простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту в розмірі 800 гривень; пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту у розмірі 133 гривні 65 коп. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, забезпеченого порукою, а тому дійшов висновку про покладення на боржника та поручителя солідарного обов'язку щодо повернення заборгованості за кредитом. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, апеляційний суд виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку, оскільки останній платіж відповідачем здійснено 01 листопада 2008 року, позов пред'явлено 26 грудня 2012 року, а тому дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин норми ч. 4 ст. 267 ЦК України. Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна. За вимогами ст. ст. 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні правовідносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Указаних вимог судом не дотримано. Судом встановлено, що 03 липня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 1670-н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16 600 доларів США, що становить 83 830 гривень, для придбання автомобіля, з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % строком до 03 липня 2010 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та ОСОБА_6 укладено договір застави, предметом якого є фургон вантажний малотоннажний марки «Mersedes-Benz Sprinter», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 03 липня 2007 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 1. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи, питання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності порушувалось відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції та в доводах апеляційної скарги. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Застосовуючи до спірних правовідносин вказану правову норму, апеляційний суд залишив поза увагою, що відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції. Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності. Оскільки ст.267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (справа № 6-780цс15). При вирішенні спору апеляційний суд викладеного не врахував, а також залишив поза увагою, що строк кредитного договору закінчився 03 липня 2010 року, позов пред'явлений банком у грудні 2012 року, тобто в межах строку, передбаченого ст. 257 ЦК України, а тому висновок суду про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності є помилковим. За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович