САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/4546/16-ц
Провадження № 2/206/102/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" січня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальчук Тамара Василівна про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просила, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку (літ. А-1) загальною площею 115,7 кв.м., житловою площею 66,3 кв.м. та з господарських (побутових) будівель та споруд: гараж (літ. Б), літня кухня (літ. В), сарай (літ. Г), огородження (літ. №1,2), водоколонка (літ. №3), мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 Після його смерті залишилось спадкове майно, яке зокрема складається із житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний будинок та господарські прибудови до нього, були побудовані її чоловіком на підставі дозволу виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів про будівництво індивідуального житлового будинку . На час відкриття спадщини вона постійно проживала разом із спадкодавцем, тому є такою, що прийняла спадщину. В 2015 році вона звернулася до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак отримала відмову, оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував належним чином право власності на домоволодіння. У зв'язку з чим, вона не може, окрім, як в судовому порядку захистити свої спадкові права.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, відмовилась від належної їй частини спадщини на користь матері та зазначила, що не претендує на спадкове майно, що залишилось після смерті батька ОСОБА_5

Третя особа в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності.

Суд заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі ( а.с.6).

Від цього шлюбу в них народилася донька : ОСОБА_3, відповідач по даній справі (а.с.50).

15 листопада 1991 року рішенням №529/21 виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів ОСОБА_5 було відведено земельну ділянку НОМЕР_1 площею 1000 кв.м. на індивідуальне будівництво (а.с.10).

Актом відділу архітектури та градобудівництва виконкому Самарської районної ради народних депутатів відповідно рішенням №529/21 виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів був проведений в натурі ОСОБА_5 відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво розташованого в Самарському районі по АДРЕСА_2 (ж/м Одинковка НОМЕР_1) (а.с.10).

На відведеній земельній ділянці ОСОБА_5 було побудовано А-1 житловий будинок (літ. А-1) загальною площею 115,7 кв.м., житловою площею 66,3 кв.м. та з господарських (побутових) будівель та споруд: гараж (літ.Б), літня кухня (літ. В), сарай (літ. Г), огородження (літ. №1,2), водо колонка (літ. №3), що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с. 7-9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

За життя ОСОБА_5 правовстановлюючий документ на побудований будинок не отримав та право власності не зареєстрував.

За умовами п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, враховуючи вищевикладене, для їх врегулювання застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно із нормами ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

На час смерті ОСОБА_5 разом з ним була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_2, що підтверджується довідкою, виданою головою «Житлово-будівельного кооперативу №323» (а.с.45).

Таким чином, відповідачка відповідно до ст.549 ЦК УРСР є такою, що прийняла спадщину.

Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровської міського нотаріального округу від 09 липня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_2 було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 через відсутність належного правовстановлюючого документу та роз'яснено право на вирішення питання у судовому порядку (а.с.4).

На момент закінчення будівництва спірного домоволодіння питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час завершення його будівництва законодавства, на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці, на підставі наданого ОСОБА_5 виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, тому, враховуючи правовий висновок, який міститься в постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13, суд вважає, що ОСОБА_5 за життя набув право власності на спірне домоволодіння.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спадкове майно, у зв'язку з чим позивачка не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право ОСОБА_2, вона не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки чоловіком за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадковий будинок.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, враховуючи неможливість оформлення позивачкою спадкових прав на житловий будинок у позасудовому порядку, тому суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок по АДРЕСА_2 та господарські будівлі.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, який складається з житлового будинку (лі. А-1) загальною площею 115,7 кв.м., житловою площею 66,3 кв.м. та з господарських (побутових) будівель і споруд: гараж (літ. Б), літня кухня (лі.В), сарай (літ. Г), огородження (літ.№1,2), водоколонка (літ.№3) в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1127,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко