Справа № 2-3315/11 Головуючий першої інстанції: Батченко О.В.
Провадження № 22-ц/784/16/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Царюк Л.М.

суддів Козаченка В.І., Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3,

її представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Позивачка зазначала, що 14 червня 2010 року помер її чоловік ОСОБА_5 Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді ? частки квартири АДРЕСА_1.

З заявою про прийняття спадщини вона звернулася до нотаріальної контори, де їй стало відомо, що 17 березня 2005 року її чоловік склав заповіт щодо розпорядження спадковим майном на користь ОСОБА_3

Посилаючись на те, що у заповіті вона виявила явну невідповідність підпису ОСОБА_5, просила суд визнати його недійсним.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним заповіт, посвідчений 17 березня 2005 року державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 4-137, згідно якого ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_3 належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з відповідачки на користь позивачки 2 472 грн. 56 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити. При цьому послалася на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на висновку судової почеркознавчої експертизи, яка проведена з порушенням вимог закону, а у призначенні повторної експертизи їй безпідставно відмовлено.

26 серпня 2015 року рішенням апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги було скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 30 березня 2016 року це рішення Апеляційного суду Миколаївської області скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що з 15 грудня 1989 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

17 березня 2005 року державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 посвідчено заповіт від імені ОСОБА_5, за яким останній на випадок своєї смерті заповів належну йому ? частку квартири АДРЕСА_2 своїй дочці ОСОБА_3

14 червня 2010 року ОСОБА_7 помер.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка посилалась на те, що відповідач не підписував вказаний заповіт, а відтак, на її думку, в силу вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України оспорюваний заповіт є недійсним.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За приписами ст. 1224 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1247 ЦК України).

Частина 1 ст. 1257 ЦК України визначає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійним в силу закону).

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 15 серпня 2014 року № 904, складеним експертом Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_8, підписи від імені ОСОБА_5 в графі «підпис» (2-х екземплярів заповіту) від 17 березня 2005 року та підпис від імені ОСОБА_5 в графі «розписка про одержання документа» (в реєстрі) за 2005 рік, виконані не ОСОБА_5, а іншою особою (а. с. 239241).

Згідно з висновком повторної судової почеркознавчої експертизи від 03 червня 2015 року № 446, складеним експертною комісією в складі трьох експертів відділу криміналістичних експертиз Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Миколаївській області, підписи від імені ОСОБА_5 та рукописні підписи «Торопов Михайло Володимирович» в графі «підпис» 1-му та 2-му примірниках заповіту від 17 березня 2005 року, складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, виконані самим ОСОБА_5 (а. с. 356369).

З висновку повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи №1097/11291 виконаної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. Проф.. ОСОБА_9 від 15 грудня 2016 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_5 у першому примірнику заповіту від 17 березня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та другому примірнику заповіту від 17 березня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, розташовані в рядках «Підпис» - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів самим ОСОБА_5

Рукописні записи «Торопов Михайло Володимирович» у першому примірнику заповіту від 17 березня 2005 року та другому примірнику заповіту від 17 березня 2005 року, розташовані в рядках «Підпис», виконані ОСОБА_5 (т. 2 а.с.136-145).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в основу висновку про недійсність заповіту поклав висновок судової почеркознавчої експертизи від 15 серпня 2014 року № 904.

Проте, колегія суддів вважає, що при проведенні зазначеної експертизи, експертом в якості порівняльного матеріалу використовувалася недостатня кількість вільних зразків підпису ОСОБА_5 Надані вільні зразки були виконані в різних транскрипціях та не є найбільш схожими на підпис, що досліджується. Так, експертом в досліджувальній частині висновку не зазначено про дослідження підпису ОСОБА_5 в усіх наданих для дослідження документах, зокрема: у відомостях на виплату заробітної плати, в журналі прийому- передачі змін, де підпис останнього є найбільш схожим із досліджувальним підписом. Отже цей висновок експерта є не повним, оскільки дослідження проводилося не за усіма наданими порівняльними матеріалами, а відтак висновок експерта не відображає обєктивного експертного дослідження.

При проведенні повторної судової почеркознавчої експертизи від 3 червня 2015 року № 446 зазначені недоліки були виправлені та експерти, дійшли протилежного висновку про те, що підпис, прізвище, ім'я по батькові від імені ОСОБА_5 в графі «підпис» на заповіті, виконано самим ОСОБА_5

Саме такий висновок слід враховувати при вирішенні позовних вимог, оскільки його виконано з дотриманням пунктів 1.5, 1.10 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року.

Крім того, цей висновок узгоджується також з висновком повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи № 10971/11291 від 15 грудня 2016 року, призначеної при розгляді справи в апеляційній інстанції за клопотанням позивачки.

Отже, з урахуванням положень ст.ст. 1224, 1247 ЦК України, встановлених обставин справи та наведених доказів, колегія суддів вважає, що при складенні заповіту було дотримано вимог закону, а тому правові підстави для його недійсності відсутні.

Оскільки судом першої інстанції допущена помилка при застосуванні норм матеріального та процесуального права, таке рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати, повязані зі сплатою судового збору при її подачі у розмірі 121 грн. 80 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 749 грн. 60 коп. (разом 871 грн. 40 коп.), підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту від 17 березня 2005 року від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 871 грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

ОСОБА_10