АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 668/2922/15-ц Головуючий в І інстанції Кузьміна О.І. Номер провадження 22-ц/791/544/16, 22-ц/791/5/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 12 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання, зазначаючи, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які товариство подає у квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що оплата за спожиті житлово-комунальні послуги відповідачкою не здійснюється, позивач просив суд стягнути з останньої заборгованість, що утворилася за період з грудня 1999 року по грудень 2014 року в сумі 14964 грн. 69 коп.

Рішенням суду від 12 листопада 2015 року постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» 5748 грн. 82 коп. в рахунок відшкодування заборгованості за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року включно, а також 243 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування оплати судового збору.

В решті вимог ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 просять рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити, зазначаючи, що при вирішенні спору суд необґрунтовано не врахував наявність рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 20.10.2004 року, яке набрало законної сили і було постановлено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а також відсутність письмово укладеного між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг, як того вимагає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, заявники вказали на те, що при вирішенні питання про допуск ОСОБА_6 до участі в цивільному процесі як особи, яка надає правову допомогу за заявою відповідачки, суд в порушення норм процесуального права постановив ухвалу без видалення до нарадчої кімнати і без викладення її окремим процесуальним документом, що на їх думку, є перешкодою для здійснення процесуальних прав, в тому числі щодо компенсації витрат на правову допомогу за рахунок іншої сторони.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судових засіданнях представники позивача доводи скарги не визнали, рішення суду просили залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 проживає в квартирі №86, яка знаходиться в м.Херсоні по вул. 49 Херсонської Гвардійської дивізії,25 та належить їй на праві власності.

Згідно із рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради №628 від 20.10.2009 року «Про визначення виконавця комунальних послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання, затвердження Положення про розмежування зон експлуатаційної відповідальності та типового договору про розмежування зон експлуатаційної відповідальності» виконавцем комунальних послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються мешканцям житлових будинків, що є власністю територіальної громади м.Херсона і розташовані в житловому фонді мікрорайонів «І, ІІІ, ІУ Таврійський», де знаходиться і квартира відповідачки, визначено Відкрите акціонерне товариство «Херсонська ТЕЦ», перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» /а.с. 11-14, 31/.

Документи, які б підтверджували статус позивача як виконавця комунальних послуг раніше, ніж із зазначеної дати, в матеріалах справи відсутні.

ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» надавало послуги з централізованого опалення у приміщення за адресою: АДРЕСА_2, де мешкає та зареєстрована ОСОБА_5

Відповідно до наведеного позивачем розрахунку заборгованість відповідачки за період з грудня 1999 року по грудень 2014 року складає 14964 грн. 69 коп.

В жовтні 2014 року товариство звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_5 заборгованості за надані їй комунальні послуги в сумі 13748,61 грн.

Суворовський районний суд міста Херсона ухвалою від 03 листопада 2014 року за заявою ОСОБА_5 скасував судовий наказ від 01 жовтня 2014 року у справі №668/134061/14-ц, виданий цим судом за заявою ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання з ОСОБА_5 в сумі 13748,61 грн. та судових витрат /а.с. 7/.

При вирішенні даної справи відповідачка та її представник звернулися до суду із заявою про застосування позовної давності /а.с. 28/.

Оскільки ПАТ «Херсонська ТЕЦ», звернувшись в жовтні 2014 року до суду із заявою про видачу судового наказу, вчинило дію, передбачену частиною другою статті 264 ЦК України та перервало перебіг строку позовної давності, то такий строк у даній справі обчислюється із жовтня 2011 року по жовтень 2014 року.

Отже, застосувавши до спірних правовідносин позовну давність, суд, на думку колегії суддів, обґрунтовано визначив до стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість з оплати наданих їй за період з жовтня 2011 року по жовтень 2014 року комунальних послуг в сумі 5748 грн. 82 коп.

Висновки суду у наведеній частині відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Зокрема, суд обґрунтовано не врахував заперечення відповідачки щодо відсутності у неї обовязків перед позивачем через відсутність належно оформленого договору про надання житлово-комунальних послуг.

Хоч у ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений висновок щодо застосування положень ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» викладений Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року, справа №6-2951цс15, і відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, прийнявши до розгляду і вирішивши по суті шляхом відмови у позові як заявленому поза межами позовної давності вимоги щодо стягнення заборгованості, що утворилася за період з січня 2000 року по травень 2004 року, суд не зважив на твердження відповідачки про те, що рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 20 жовтня 2004 року, яке набрало законної сили 21.11.2004р., спір в цій частині уже вирішено, з неї (ОСОБА_5А.) на користь ВАТ «Херсонська ТЕЦ» стягнуто заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання та гаряче водопостачання станом на 01.05.2004 року в розмірі 999,08 грн.

Із змісту наведеного судового рішення вбачається, що предметом заявленого товариством позову був період з січня 2000р. по травень 2004 року. Позов задоволено в межах строку позовної давності /а.с. 92/.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Оскільки суд першої інстанції зазначену процесуальну дію в порушення норм процесуального законодавства не вчинив, ухвалене ним рішення в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення із ОСОБА_5 заборгованості з оплати за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання за період з січня 2000 року по травень 2004 року згідно із ч.1 ст. 310 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.

В решті частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, посилання заявника на відсутність письмово укладеного з нею договору про надання позивачем комунальних послуг не може вплинути на висновки суду по суті заявлених позовних вимог, оскільки Закон України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає обовязкову письмову форму цього правочину, яка, як встановив суд, у спірних правовідносинах не додержана, однак, відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачає за наслідком недодержання сторонами письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг його недійсність, а як уже зазначалося вище, встановлює право споживача на отримання послуг та обовязок їх оплачувати.

Що ж стосується доводів відповідачки щодо якості наданих позивачем послуг, то судом апеляційної інстанції відповідно до ст.ст. 10, 303 ЦПК України були витребувані від товариства належні докази з цього приводу і встановлено, що у спірний період були випадки, коли послуги з теплопостачання надавалися із затримкою початку опалювального періоду чи без дотримання встановленого законом температурного режиму, однак за цей період позивач провів перерахунок розміру плати за послугу з централізованого опалення, як це передбачено постановами Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 з послідуючими змінами «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» і від 17 лютого 2010 року №151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниженої якості».

Обставини ж щодо причин надання позивачем послуг неналежної якості не підлягали дослідженню судами при вирішенні даної справи, оскільки вони не стосуються підстав та предмета заявленого ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_5 позову.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що в решті частині рішення по суті позовних вимог ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

Разом з тим, рішення суду в частині розподілу судових витрат ухвалено без врахування положень ст.88 ЦПК України, відповідно до яких, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При цьому, згідно із розясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними в п.36 постанови від 17 жовтня 2014 року №10 (з послідуючими змінами) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-УІ).

Отже, оскільки заявлені позивачем позовні вимоги задоволені частково, на суму 5748,82 грн. із 14964,69 грн. (38%) витребуваних до стягнення з ОСОБА_5, то і понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідачки в розмірі 92,56 грн. (38% від 243,60 грн.), /а.с. 2, 3/.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_5 на користь ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» судових витрат підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутої в рахунок відшкодування сплати судового збору суми грошових коштів із 243 грн. 60 коп. до 92 грн. 56 коп.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо не вирішення судом питання про стягнення з позивача на користь відповідачки її витрат на правову допомогу, колегія суддів встановила, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_5 не надавала докази у підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу. Копія додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 03 червня 2015 року з відміткою про сплату гонорару адвокату у розмірі 1496,47 грн. надана до суду апеляційної інстанції в березні 2016 року. Платіжний документ у підтвердження витрат на правову допомогу відсутній /а.с. 129/.

Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами можливий лише за наявності документального підтвердження цих витрат, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не стягнув із позивача зазначені в апеляційній скарзі як витрати на правову допомогу витрати відповідачки.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги в частині посилання на порушення судом першої інстанції порядку вирішення клопотання відповідачки про допуск до участі в справі адвоката ОСОБА_6 як особи, яка надає їй правову допомогу.

Так, із журналу судового засідання вбачається, що 30 жовтня 2015 року заява ОСОБА_5 про допуск особи, яка надає правову допомогу, вирішена судом позитивно.

Та обставина, що ухвала про допуск адвоката ОСОБА_6 як особи, яка надає відповідачці правову допомогу, постановлена судом, не виходячи до нарадчої кімнати, не свідчить про порушення порядку постановлення ухвал та їх форми, оскільки відповідно до положень ст. 209 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим процесуальним документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Враховуючи, що ст. 56 ЦПК України не містить вимоги щодо постановлення ухвали про допуск особи, яка надає правову допомогу окремим процесуальним документом, суд першої інстанції правомірно вирішив заяву відповідачки, не виходячи до нарадчої кімнати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 310 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 частково задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 12 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості з оплати за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання за період з січня 2000 року по травень 2004 року скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Це ж рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_5 на користь ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» судових витрат змінити, зменшити розмір стягнутої в рахунок відшкодування сплати судового збору суми грошових коштів із 243 грн. 60 коп. до 92 грн. 56 коп.

В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:

Суддя Л.В. Пузанова