Справа № 575/16/17
Провадження № 2/575/46/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 р. смт. Велика Писарівка

ОСОБА_1 районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Савєльєвої А.І.

за участю секретаря Доценко Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.В.Писарівка справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та матері дитини до досягнення трирічного віку,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Великописарівського районного управління юстиції у Сумській області 26.09.2014, актовий запис № 36, та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та на утримання матері ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду. Спільне життя між сторонами не склалось з різних причин. Сторони спільне господарство не ведуть, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача, питання утримання неповнолітньої дитини та його матері в добровільному порядку сторонами не вирішено. За таких обставин позивач просить позов задовольнити.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просить суд позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, де позов в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина визнав, однак проти задоволення заявленого позивачем розміру стягнення аліментів на її утримання заперечує, в цій частині позов визнає частково, оскільки має невелику заробітну плату.

Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно ст.ст. 111,112 Сімейного кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен установити дійсні мотиви розлучення, з'ясувати фактичні взаємини подружжя, і зобов'язаний вжити заходів щодо їх примирення, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Шлюб розривається, якщо судом буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.09.2014 року у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Великописарівського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БП № 090236 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружніх та сімейних стосунків не підтримують і відновлювати їх не збираються. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти цього не заперечує, що підтвердив у своїй письмовій заяві.

Отже, подальше збереження шлюбу за таких обставин неможливе і суперечить інтересам сторін.

З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд також враховує ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України, в якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов'язком як матері, так в рівній мірі і батька.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у графі «батько» значиться ОСОБА_3 (а.с.9).

Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). При цьому, ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач не працює, перебуває на обліку в ОСОБА_5ОСОБА_1 РДА, де отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмрі 860 грн. (а.с.10), інших джерел доходів не має, тому самостійно надавати належне утримання неповнолітній дитині та забезпечувати власні потреби не має можливості.

Відповідач працює, отримує дохід у виді заробітної плати, середньомісячний розмір якої складає 2491,35 грн. (а.с.23), інших джерел доходів не має. Враховуючи вказані обставини та визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Крім того, відповідач має задовільний стан здоровя, інвалідом не являється, інших неповнолітніх дітей не має, стягнення за виконавчими листами з нього не провадяться.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Враховуючи розмір щомісячного заробітку відповідача та визнаний ним розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина, який щомісячно буде відраховуватися від його заробітку, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Враховуючи обставини справи, думку позивача щодо прізвища після розірвання шлюбу та щодо розподілу судових витрат, з урахуванням приписів ст.ст.80,183 СК України, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, а саме: розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини та матері, з якою проживає дитина, у частці від його заробітку, починаючи стягнення від дня предявлення позову, а також судовий збір на користь держави.

керуючись ст.ст.79,80,84,110, 111, 112,114,180,181,182,183,191 Сімейного Кодексу України,

ст.ст. 10,11,27,31,60,88,209,212,214,215,367 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Цивільний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Дашутіна) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великописарівського районного управління юстиції у Сумській області 26.09.2014, актовий запис № 36.

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу іменувати за прізвищем - Дашутіна.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10.01.2017 і до досягнення дитиною віку повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, щомісячно аліменти у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) на утримання ОСОБА_2 до досягнення сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, починаючи стягнення з 10.01.2017 і до 04.12.2017.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору у розмірі 640 гривень 00 копійок

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1280 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Сумської області через ОСОБА_1 районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26 січня 2017 року.

Суддя А.І.Савєльєва