Справа № 487/5640/16-ц
Провадження № 2/487/350/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2017 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.,

при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.,

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобовязання нарахувати премію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 04.11.2016 року до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з 21 квітня 2016 року він працював на посаді інженера-технолога у технічному відділі Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» (далі ДП «Миколаївський бронетанковий завод») на підставі наказу №261к від 20.04.2016 року. Згідно наказу №594 від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором. З таким рішенням відповідача позивач не згоден. Формально, ОСОБА_1 звільнений у звязку з тим, що він систематично спізнювався на роботу і за ці порушення йому виносились догани, а саме: у відповідності до наказу №448к від 20.07.2016 року за запізнення на роботу на 10 хвилин 18.07.2016 року; у відповідності до наказу №532к від 13.09.2016 року за запізнення на роботу на 10 хвилин 09.09.2016 року; у відповідності до наказу №590к від 12.10.2016 року за запізнення на роботу на 12 хвилин 04.10.2016 року. Позивач дійсно запізнювався на роботу у вказані дні, але це відбулося внаслідок обставин, що не залежали від нього, внаслідок непереборної сили, тобто з поважних причин. ОСОБА_1 проживає у Корабельному районі міста Миколаєва, за адресою: місто Миколаїв, вулиця Глінки, будинок 4, далеко від місця роботи, тому дуже залежить від громадського транспорту. 18.07.2016 року мікроавтобус маршруту №53 в якому позивач їхав на роботу зламався в районі магазину «Епіцентр» і простояв 30 хвилин з 07:10 ранку. Зупинити та пересісти в інший автобус в умовах «робочого перевезення» неможливо, так як в тому районі і в той час всі маршрутки вкрай переповнені. Про це позивач надав пояснення керівництву та запропонував довідку перевізника ПП «Міс», що підтверджує факт поломки автобуса маршруту №53, державний номер НОМЕР_1, в якому ОСОБА_1 їхав на роботу, але на цю довідку відповідач не звернув уваги при прийнятті рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Це саме стосується й випадку запізнення позивача на 12 хвилин 04.10.2016 року. ОСОБА_1 також їхав на автобусі №53, який зламався в районі зупинки «Хладокомбінат» в 07:25 ранку. Позивач взяв аналогічну довідку у перевізника, якою він підтвердив факт поломки, але керівництво ДП «Миколаївський бронетанковий завод» також не взяло до уваги цю довідку та позивача було вирішено звільнити. Що стосується запізнення на роботу на 10 хвилин 09.09.2016 року, ОСОБА_1 зазначає, що йому з невідомих причин не було нараховано щомісячну премію і виплачена лише ставка, у звязку з чим в нього склалося скрутне матеріальне становище і він вимушений був добиратися до роботи за допомогою попутних авто, про що довідку надати він не може. У наказі №532к від 13.09.2016 року зазначено, що позивача було позбавлено премії на підставі наказу від 31.08.2016 року №511 «Про преміювання ІТП за серпень місяць 2016 року», що не відповідає дійсності, тому як у наказі №511 від 31.08.2016 року з невідомих причин зазначено, що ОСОБА_1 нарахована премія в нульовому відсотку, та не зазначено з яких причин ОСОБА_1 був позбавлений премії. Також позивача було безпідставно позбавлено премії у вересні та жовтні. Таким чином, звільнення позивача відбулося на підставі наказу №594 від 13.10.2016 року, який винесено на підставі наказів №448к від 20.07.2016 року, №532к від 13.09.2016 року, №590к від 12.10.2016 року, і які ОСОБА_1 вважає незаконними, винесеними без врахування його пояснень та проведення службової перевірки. Запізнення позивача були незначними та ніяк не могли вплинути на робочий процес відповідача. Покарання за дисциплінарний проступок є неспіврозмірним тяжкості скоєних порушень та необґрунтованим. З огляду на викладене позивач просить скасувати наказ №448к від 20.07.2016 року, наказ №532к від 13.09.2016 року, до наказ №590к від 12.10.2016 року, наказ №511 від 31 серпня 2016 року, наказ №594 від 13 жовтня 2016 року; поновити його, ОСОБА_1, на посаду інженера-технолога ДП «Миколаївський бронетанковий завод»; зобовязати нарахувати позивачу премію, якої він був безпідставно позбавлений; стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 13.10.2016 року по теперішній час у розмірі середнього заробітку; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що він не заперечує факт своїх запізнень на роботу у зазначені в оскаржуваних наказах час та дати, а також те, що це є порушенням трудової дисципліни. Однак, вказані порушення позивач вважає незначними, оскільки це не завдало жодних негативних наслідків для підприємства. Протягом роботи на підприємстві позивач виконував особливо важливі завдання, у період виконання яких до нього не було жодних претензій. Однак, після того, як він висвітлив в Інтернеті своє бачення щодо виконуваних підприємством замовлень, відношення до нього різко змінилося, та саме це, на думку ОСОБА_1, і призвело до його звільнення. При прийомі на роботу позивач дійсно під особистий підпис був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку та знав, що робочий день починається о 08:00 годині. Протягом іспитового строку ОСОБА_1 запізнювався на роботу близько 5 разів, за що йому робили усні зауваження, однак ніяких дисциплінарних стягнень до нього не застосовувалося. Також ОСОБА_1 зазначив, що виконання його функціональних обовязків зазвичай здійснюється працівниками технічного відділу у групах, однак його незначні запізнення ніяким чином не вплинули на виробничий процес. Про притягнення його до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 знав та під підпис був ознайомлений з відповідними наказами. Кожного разу перед накладенням дисциплінарного стягнення позивач письмово пояснював керівництву причини своїх запізнень, які сталися з обєктивних причин, однак відповідачем безпідставно було визнано вказані причини неповажними. Зокрема, 18.07.2016 року ОСОБА_1 запізнився на роботу внаслідок непереборної сили, оскільки громадський транспорт, яким він добирався до роботи поламався, та він не міг своєчасно прибути на робоче місце, так як чекав на іншу маршрутку, яка здійснює зупинку поближче до місця роботи, щоб потім далеко не йти. 09.09.2016 року ОСОБА_1 запізнився на роботу внаслідок непереборної сили, а саме: відсутності грошей, оскільки він придбав новий мобільний телефон та не мав коштів на проїзд у громадському транспорті, що значно ускладнило своєчасне прибуття на робоче місце. Також цьому запізненню сприяло безпідставне не нарахування позивачу премії. 04.10.2016 року ОСОБА_1 запізнився на роботу внаслідок непереборної сили, оскільки громадський транспорт, яким він добирався до роботи повторно поламався. Позивач пішки дійшов до найближчої зупинки та сів на іншу маршрутку, однак витрачений на це час завадив йому своєчасно зявитися на роботу. При звільнені ОСОБА_1 отримав трудову книжку, та з ним було проведено повний розрахунок. До звільнення накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності позивач не оскаржував, однак був з ними не згоден. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що є обізнаним про надання профспілкою згоди на його звільнення. Позивач був присутній при розгляді подання на його звільнення у профспілковому комітеті, та почувши виступи членів профспілки, покинув засідання не дочекавшись голосування. Також ОСОБА_1 звертався до комісії по трудових спорах на підприємстві, однак його звернення розглянуто не було. Наказ від 31.08.2016 року №511 про нарахування позивачу премії у нульовому розмірі ОСОБА_1 вважає незаконним, оскільки цей наказ ґрунтується на незаконному наказі про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Позивач у серпні та вересні 2016 року виконував спеціальні завдання по розробці документації та, навпаки, мав отримати за це підвищену премію, а не бути позбавлений її зовсім. Також позивач зазначив, що у звязку із відсутністю досвіду роботи, поточні виробничі завдання він дійсно виконував трохи повільніше, ніж інші працівники, однак докладав до цього зусилля. Премію, за міркуваннями позивача, має бути виплачено у розмірі двох посадових окладів у розмірі 3160 гривень + 20% від посадового окладу.

Відповідач ОСОБА_4 підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» надало заперечення на позов, в якому просило відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію, ДП «Миколаївський бронетанковий завод» посилалось на те, що відповідачем було дотримано порядок преміювання працівників підприємства та процедуру притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали заперечення та, посилаючись на те, що всі дії ДП «Миколаївський бронетанковий завод» були вчинені у строки та порядок, що передбачені чинним законодавством України, просили відмовити у задоволенні позову у звязку з його необґрунтованістю, а також у звязку із сплином строку позовної давності щодо оскарження наказу №448к від 20.07.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пунктом 23 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково), і громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Згідно ст. 57 КЗпП України, час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

За змістом ст. 139 КЗпП України, працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях, згідно ст. 140 КЗпП України, забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обовязки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Згідно ст. 141 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Трудовий розпорядок, згідно ст. 142 КЗпП України, на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Дисциплінарне стягнення, згідно ст. 148 КЗпП України, застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За змістом ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Згідно ст. 221 КЗпП України, трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21 квітня 2016 року був прийнятий на роботу на посаду інженера-технолога технічного відділу Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» згідно наказу №261к від 20.04.2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.04.2016 року зі строком випробування 3 місяці. Оклад (тарифна ставка) 2670 гривень 00 копійок (з 17.05.2016 року згідно наказу №305к оклад 3180 гривень).

В той же день, 21 квітня 2016 року, ОСОБА_1 був ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, про що свідчить його підпис під номером 39 на аркуші 40 Книги ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку дня та умовами праці на робочому місці і колективним договором ДП «Миколаївський бронетанковий завод».

Вказаний факт було підтверджено позивачем ОСОБА_1 у судовому засіданні.

Згідно пункту 1.1 Статуту ДП «Миколаївський бронетанковий завод», дане підприємство є правонаступником всіх прав та обовязків ДП «Миколаївський ремонтно-механічний завод».

Відповідно до пункту 5.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «Миколаївський ремонтно-механічний завод» (далі Правил внутрішнього трудового розпорядку)встановлено початок роботи о 08:00 годині. До початку роботи кожен працівник зобовязаний відмітити свій прихід на роботу, а після закінчення робочого дня - залишення роботи, згідно з діючою на заводі системою.

Згідно акту про відсутність працівника на роботі, складеного 18.07.2016 року, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці в технічному відділі ДП «Миколаївський бронетанковий завод» 18.07.2016 року у період з 08:00 години до 08:10 години; переткнув прохідну заводу 18.07.2016 року о 08 годині 10 хвилин.

Про вказане порушення трудової дисципліни начальником відділу кадрів ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_3 було складено службову записку від 18.07.2016 року.

Відповідно до наданих 18.07.2016 року ОСОБА_1 письмових пояснень, він запізнився 18.07.2016 року на роботу на три хвилини у звязку із поломкою маршрутки.

Згідно наказу №448к від 20.07.2016 року було визнано вважати запізнення на роботу на 10 хвилин 18.07.2016 року інженера-технолога технічного відділу ОСОБА_1 без поважних причин. За порушення трудової дисципліни, що виявилося у запізненні на роботу 18.07.2016 року на 10 хвилин, було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани до інженера-технолога технічного відділу ОСОБА_1

Із вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис.

Згідно акту про відсутність працівника на роботі, складеного 09.09.2016 року, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці в технічному відділі ДП «Миколаївський бронетанковий завод» 09.09.2016 року у період з 08:00 години до 08:10 години; перетнув прохідну заводу 09.09.2016 року о 08 годині 10 хвилин.

Про вказане порушення трудової дисципліни начальником технічного відділу ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_5 було складено службову записку від 09.09.2016 року.

Відповідно до наданих 09.09.2016 року ОСОБА_1 письмових пояснень, він запізнився 09.09.2016 року на роботу на пять хвилин у звязку з тим, що їхав автостопом через відсутність коштів на проїзд по причині виплати маленького авансу та «получки»; просив вжити невідкладних заходів щодо усунення вказаної «злокозненной» причини.

Згідно наказу №532к від 13.09.2016 року було визначено вважати запізнення на роботу на 10 хвилин 09.09.2016 року інженера-технолога технічного відділу ОСОБА_1 без поважних причин. За порушення трудової дисципліни, що виявилося у запізнення на роботу 09.09.2016 року на 10 хвилин, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани до інженера-технолога технічного відділу ОСОБА_1

Із вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис.

Згідно акту про відсутність працівника на роботі, складеного 04.10.2016 року, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці в технічному відділі ДП «Миколаївський бронетанковий завод» 04.10.2016 року у період з 08:00 години до 08:12 години; переткнув прохідну заводу 04.10.2016 року о 08 годині 12 хвилин.

Про вказане порушення трудової дисципліни начальником технічного відділу ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_5 було складено службову записку від 04.10.2016 року.

Відповідно до наданих 04.10.2016 року ОСОБА_1 письмових пояснень, він запізнився 04.10.2016 року на роботу на десять хвилин у звязку із поломкою маршрутки.

Згідно службової характеристики інженера-технолога ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_1, складеної 04.10.2016 року, за час роботи в технічному відділі з квітня 2016 року останній виявив себе недисциплінованим працівником. Систематично запізнювався на роботу без поважних причин. Неахайний, робоче місце організувати не вміє. На зауваження не реагує. Був помічений в стані похмілля. Поставлені завдання виконує вкрай повільно, термінів не дотримується, нормативи часу на розробку технологічної документації не виконує. Про технологічну документацію має віддалену уяву. Добре орієнтується в мережі Інтернету. Висновок: ОСОБА_1 не відповідає посаді інженера-технолога.

10.10.2016 року до первинної профспілкової організації ДП «Миколаївський бронетанковий завод» було внесено подання №2153 від 10.10.2016 року про притягнення інженера-технолога ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляду звільнення на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України

Рішенням первинної профспілкової організації ДП «Миколаївський бронетанковий завод», оформленим витягом з протоколу засідання ПК ППО ДП «МБТЗ» №15 від 11.10.2016 року, профспілковим комітетом було надано згоду на звільнення інженера-технолога ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_1 по ч. 3 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення).

Допитана у судовому засіданні голова первинної профспілкової організації ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_6 підтвердила факт проведення засідання профспілкового комітету від 11.10.2016 року, оформленого протоколом ПК ППО ДП «МБТЗ» №15, присутність на засіданні позивача, а також факт надання профспілкою згоди на звільнення інженера-технолога ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_1 Позивач був ознайомлений із поданням про його звільнення та доданими до нього документами, під час проведення засідання профкому поводив себе емоційно, залишив засідання в момент початку голосування.

Інспектор відділу кадрів ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_7 у суді пояснила, що протягом роботи на підприємстві з квітня 2016 року ОСОБА_1 неодноразово порушував трудову дисципліну та запізнювався. Про недопустимість вказаних дій його спочатку повідомляли усно, однак, у звязку з тим, що це не надало жодного результату, до позивача були застосовані заходи дисциплінарного впливу. Крім того, ОСОБА_7 повідомила, що разом із ОСОБА_1 була присутня на засіданні профспілкового комітету 11.10.2016 року, на якому у строки та порядок, що передбачені чинним законодавством України, було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Позивач, вважаючи допущені ним порушення незначними, залишив засідання профкому у той момент, коли було оголошено про початок голосування по його питанню.

Начальник технічного відділу ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_5 у суді повідомив, що він був безпосереднім керівником ОСОБА_1, який працював у його відділі та постійно допускав порушення трудової дисципліни. Зокрема, протягом липня 2016 року позивач запізнився на роботу близько 6 разів, пояснюючи це поганою робою громадського транспорту та поломкою маршруток. Запізнення ОСОБА_1 впливали на ефективність його роботи, від своєчасного виконання якої залежали терміни виконання завдань всього технічного відділу, що повязані з виробничим планом підприємства в цілому. Будь-яких особливо важливих виробничих завдань ні позивач, ні технічний відділ в цілому не виконували, їх взагалі не було протягом останніх двох років. На позивача покладались виключно завдання, виконання яких передбачено його посадовою інструкцією, роботу він виконував дуже повільно, спілкувався на роботі у «Skype» з невиробничих питань.

Згідно наказу №590к від 12.10.2016 року було визначено вважати запізнення на роботу на 12 хвилин 04.10.2016 року інженера-технолога технічного відділу ОСОБА_1 без поважних причин. За невиконання п.5.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «Миколаївський бронетанковий завод», порушення трудової дисципліни, що виявилося у запізненні на роботу 04.10.2016 року на 12 хвилин, враховуючи наявність діючих дисциплінарних стягнень, оголошених наказами від 20.07.2016 року №448к та від 13.09.2016 року №532к за аналогічні проступки, до інженера-технолога технічного відділу ОСОБА_1 було вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Наказом БЗ03 №594к від 13.10.2016 року, на підставі наказу №590к від 12.10.2016 року, інженера-технолога технічного відділу ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Із вказаними наказами №590к від 12.10.2016 року та №594к від 13.10.2016 року ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис.

У звязку з незгодою із винесеними відносно нього наказами, 13.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до комісії по трудових спорах ДП «Миколаївський бронетанковий завод».

Листом №2186 від 17.10.2016 року голови КТС ДП «Миколаївський бронетанковий завод» з посиланням не неможливість розгляду питання по суті позивачу було розяснено положення статей 150, 224, 232 КЗпП України.

На підтвердження поважності причин запізнення на роботу 18.07.2016 року позивачем надано довідку приватного підприємства «МІС» б/н від 18.07.2016 року, про те, що ОСОБА_1 дійсно перебував в автобусі маршруту №53, державний номер НОМЕР_1, 18.07.2016 року о 07:10 годині, який рухаючись по маршруту в напрямку Центрального ринку міста Миколаєва внаслідок поломки простояв на проспекті Октябрьському (в районі зупинки «Епіцентр») протягом 30 хвилин.

На підтвердження поважності причин запізнення на роботу 04.10.2016 року позивачем надано довідку приватного підприємства «МІС» б/н від 04.10.2016 року, про те, що ОСОБА_1 дійсно перебував в автобусі маршруту №53, державний номер НОМЕР_2, 04.10.2016 року о 07:25 годині, який рухаючись по маршруту в напрямку Центрального ринку міста Миколаєва внаслідок поломки простояв на проспекті Богоявленському (в районі зупинки «Хладокомбінат») протягом 20 хвилин.

Разом з цим, згідно довідки приватного підприємства «МІС» б/н від 25.11.2016 року повідомлено, що довідки від 18.07.2016 року та від 04.10.2016 року були видані на усне прохання ОСОБА_1 Дані про те, що ОСОБА_1 перебував у зазначених автобусах, зазначені зі слів самого ОСОБА_1 Облікова документація про дрібні поломки автомобілів на лінії на підприємстві відсутня. Для можливості пересісти на інший транспорт за бажанням пасажирів в аналогічних випадках повертаються кошти за проїзд.

Таким чином, судом встановлено правомірність наказів №448к від 20.07.2016 року та №532к від 13.09.2016 рокущодо застосування до позивача дисциплінарних стягнень у вигляді догани, а також наказів №590к від 12.10.2016 року та №594к від 13.10.2016 року щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки сукупністю досліджених судом, належних, допустимих та узгоджених між собою доказів підтверджено факти систематичного невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. При обранні виду стягнення відповідачем кожного разу було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу позивача. Строки та порядок застосування дисциплінарних стягнень були дотримані. Факт запізнень на роботу ОСОБА_1 не заперечується. Доводи позивача про те, що вказані порушення трудової дисципліни хоч і мали місце, але були допущені ним внаслідок непереборної сили є необґрунтованими, оскільки поломка громадського транспорту та відсутність грошей на проїзд не є надзвичайними та невідворотними обставинами, які обєктивно унеможливлюють дотримання ОСОБА_1 трудової дисципліни. За такого позовні вимоги про скасування наказів №448к від 20.07.2016 року, №532к від 13.09.2016 року, №590к від 12.10.2016 року та №594к від 13.10.2016 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. З цих же підстав, у звязку із правомірністю звільнення ОСОБА_1 та проведенням остаточного розрахунку при звільнені з виплатою усіх належних сум, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про поновлення його на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі з 13.10.2016 року по теперішній час.

Щодо доводів представників відповідача про застосування строків позовної давності в частині оскарження наказу №448к від 20.07.2016 року суд виходить з наступного.

Згідно пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на викладене, у задоволені позову має бути відмовлено саме з підстав необґрунтованості вимог.

Щодо вимог про визнання незаконним та скасування наказу №511 від 31 серпня 2016 року та зобовязання нарахувати позивачу премію суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 151 КЗпП України, протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.

За змістом підпункту б) пункту 6.1 Правил внутрішнього трудового розпорядкуДП «Миколаївський бронетанковий завод» за зразкове виконання трудових обовязків, підвищення продуктивності праці, покращення якості продукції, за тривалу і бездоганну працю, новаторство та інші досягнення в роботі застосовуються заохочення в виді видачі премії.

Згідно пункту 7.3 Правил внутрішнього трудового розпорядкунезалежно від застосування заходів дисциплінарного стягнення працівник, який порушив трудову дисципліну, позбавляється виробничої премії повністю або частково відповідно до діючого в частині положення про преміювання.

Судом встановлено, що наказом №511 від 31.08.2016 року за підсумками виробничо-господарської діяльності цехів, дільниць та служб за серпень 2016 року, згідно з положенням про преміювання за основні показники господарської діяльності визначено розміри премії 120 працівникам підприємства. Розмір премії ОСОБА_1 (номер у переліку 65) встановлено у нульовому розмірі (прочерк).

Допитана у судовому засіданні начальник економічного відділу ДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_8 пояснила, що визначення розміру премії позивача у наказі №511 від 31.08.2016 року було здійснено на підставі службової записки начальника підрозділу, з урахуванням наявності у ОСОБА_1 діючого дисциплінарного стягнення, а також з урахуванням досягнень підприємства в цілому та особистого вкладу кожного працівника. Також свідок пояснила, що протягом серпня 2016 року ні позивач, ні підприємство в цілому будь-яких особливо важливих виробничих завдань не виконували.

Згідно пунктів 2.3, 2.4 Положення про преміювання керівних працівників, спеціалістів, службовців управління, основних і допоміжних цехів в служб за основні результати господарської діяльності ДП «Миколаївський бронетанковий завод» від 05.04.2012 року, премії окремим працівникам колектив визначає самостійно в межах загальної нарахованої преміальної суми диференційовано, згідно з особистим внеском в загальні результати. Окремі працівники взагалі можуть бути не подані колективом чи керівником структурного підрозділу до преміювання.

З огляду на викладене, оскільки на момент винесення оскаржуваного наказу про преміювання №511 від 31.08.2016 року за підсумками роботи у серпні 2016 року, за нормами ч. 3 ст. 151 КЗпП України, Положення про преміювання та Правил внутрішнього трудового розпорядкуДП «Миколаївський бронетанковий завод» ОСОБА_1, як працівнику, що мав дисциплінарне стягнення, правомірно було визначено розмір премії за нульовим показником, вимоги позивача про скасування вказаного наказу та нарахування премії є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Твердження ОСОБА_1 про виконання ним у вказаний період особливо важливих виробничих завдань, в тому числі таких, які не охоплюються його посадовою інструкцією, не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобовязання нарахувати премію має бути відмовлено з наведених судом підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 40, 57, 139-142, 147-151, 221-235 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобовязання нарахувати премію.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА