УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 19 лютого 2013 року слідчим управлінням УМВС України в Миколаївській області відкрито кримінальне провадження № 0000031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 28 ч. 3, ст. 203-2 ч. 1 КК України.

20 червня 2013 року їх було повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та 25 червня 2013 року обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.

30 червня 2013 року старшим слідчим СУ УМВС України в Миколаївській області складено обвинувальний акт та направлено до суду.

11 квітня 2014 року вироком Заводського районного суду м. Миколаєва їх визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 203-2 КК України, та призначено покарання у вигляді десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

22 січня 2015 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2014 року скасовано, кримінальне провадження відносно них закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Зазначали, що вони незаконно перебували під слідством та судом з 18 лютого 2013 року по 22 січня 2015 року, тобто 24 місяці 3 дні.

Враховуючи викладені обставини та те, що внаслідок таких незаконних дій вони зазнали значних душевних страждань, просили стягнути на користь кожної з них із Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (далі - ДКС України) по 200 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2016 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з казначейського рахунку для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянину незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду, на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 27 550 грн кожній.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 серпня 2016 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2016 року змінено та викладено резолютивну його частину в наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_4 27 550 (двадцять сім тисяч п'ятсот п'ятдесят) грн.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_5 27 550 (двадцять сім тисяч п'ятсот п'ятдесят) грн.»

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ДКС України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, із висновком якого погодився фактично й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 23, 1176 ЦК України, ст. ст. 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на підставі наявних у справі доказів, які оцінені згідно із ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що незаконними діями органів слідства та суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завдано моральну шкоду, грошова компенсація якої підлягає стягненню на їхню користь з держави.

Колегія погоджується з такими висновками судів.

Суди попередніхінстанцій врахували термін незаконного перебування під слідством і судом із 20 червня 2013 року по 22 січня 2015 року, тобто 19 місяців, та відповідно до засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обґрунтовано стягнули з ДКС України на їхню користь по 27 550 грн кожній моральної шкоди.

Усупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України ДКС України не надала належних та допустимих доказів на спростування факту завдання позивачам моральної шкоди внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та суду.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують ізводяться до оцінки доказів, однак відповідно дост. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2016 року в незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик