Провадження № 2-р/761/4/17
У Х В А Л А

Іменем України

26 січня 2017 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Савицький О.А., вивчивши матеріали заяви Національного музею історії України про роз'яснення рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Національного музею історії України Міністерства культури України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Профспілка працівників Національного Музею історії України, Міністерство культури України, Генеральний директор Національного музею історії України Сосновська Тетяна Вікторівна, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

12.09.2016 року Національний музей історії України звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з заявою про роз'яснення рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Національного музею історії України Міністерства культури України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Профспілка працівників Національного Музею історії України, Міністерство культури України, Генеральний директор Національного музею історії України Сосновська Тетяна Вікторівна, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою від 28.12.2016 року вказану заяву було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків терміном 5 (п'ять) днів з дня отримання копії ухвали.

У зазначеній ухвалі, серед іншого, вказувалось, що матеріали поданої заяви не відповідають вимогам ст. 119 ЦПК України та п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме: до заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених чинним законодавством розмірах.

Як вбачається з відміток, що містяться на зворотньому повідомленні про вручення поштового відправлення, копію ухвали від 28.12.2016 року уповноважена заявником особа отримала 10.01.2017 року, однак, враховуючи строки доставки кореспонденції в межах міста Києва, у встановлений строк заявник не усунув вказані в ній недоліки.

При цьому, будь-яких повідомлень щодо неможливості виконання ухвали суду від 10.01.2017 року у строки, встановлені судом, від заявника також не надходило.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Між тим, згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України», нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Як передбачено вимогами ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

При цьому, як неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства та беручи до уваги ті обставини, що заявник за спливом тривалого проміжку часу не цікавиться рухом своєї справи та не реалізував своїх процесуальних обов'язків належним чином, в той час як суд здійснив всі можливі спроби для її повідомлення про наявність відповідної ухвали про залишення заяви без руху, приходжу до висновку, що заявником у встановлений строк не усунуто недоліків, вказаних в ухвалі від 28.12.2016 року.

В свою чергу, за змістом положень ч. 2 ст. 121 ЦПК України якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6 Конвенції захист прав і основоположних свобод людини, ст.ст. 27, 77, 119-121, 209, 210 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Заяву Національного музею історії України про роз'яснення рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Національного музею історії України Міністерства культури України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Профспілка працівників Національного Музею історії України, Міністерство культури України, Генеральний директор Національного музею історії України Сосновська Тетяна Вікторівна, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - вважати неподаною та повернути заявнику.

Роз'яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суду міста Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: