АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/683/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/319/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія 69 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого - судді Митрофанової Л.В.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В. П.,

за участю: секретаря Чубіної А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника Приватного підприємства «Комфорт Сіті» - ОСОБА_4,

представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Комфорт Сіті», теті особи: Приватне акціонерне товариство «Криворізький завод гірничого обладнання», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення та зобовязання укласти та зареєструвати трудовий договір,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2016 рокуПотягач О.М. звернувся з позовом до Приватного підприємства «КОМФОРТ СІТІ», третя особа ПАТ «Криворізький завод гірничого обладнання» (АТ «Корум КЗГО» ) про встановлення факту, що має юридичне значення та зобовязання укласти та зареєструвати трудовий договір про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобовязання укласти трудовий договір у письмовій формі шляхом видачі наказу про зарахування на роботу із внесенням до трудової книжки, зобовязання зареєструвати укладення трудового договору у державній службі зайнятості.

В обґрунтування позову в позовній заяві зазначено що ОСОБА_2 в жовтні 2010 року уклав Договір № 2211, 01.01.2011 р., та додаткові угод до нього з ПП «Комфорт Сіті». Згідно зазначених договорів він прийняв на себе зобовязання за плату надати протягом встановленого договором строку послуги щодо транспортної обробки вантажів , а відповідач в свою чергу прийняв зобовязання прийняти та оплатити виконані послуги. В 22.02.2013 році з По тягачем О.М. стався нещасний випадок внаслідок якого останньому за висновком МСЕК було встановлено 3 групу інвалідності та 45% працездатності та згідно акту № 1 від 26.12.2013 р. випадок було повязано з виробництвом, однак згідно рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2014 року за позовом ВВД ФССНВУ в м. Кривому Розі Дніпропетровської області зазначений вище акт було скасовано оскільки ОСОБА_2 на момент настання нещасного випадку працював на умовах цивільно правових відносин а не трудового договору. Не погоджуючись з фактом перебування з відповідачем у цивільно правових відносинах вважає що перебував у трудових відносинах фактично виконуючи роботи, передбачені для посади помічника машиніста тепловозу складача вагонів та отримував на підприємстві ПАТ «КЗГО» інструктажі що вважає ознакою трудової діяльності. На підставі зазначеного позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

31.05.2016 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги зазначивши додатково у якості третьої особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та просила суд встановити факт трудових відносин ОСОБА_2 та Приватного підприємства "Комфорт-Сіті" в період з 22.10.2010 року по 22.02.2015 рік включно за професією помічника машиніста тепловоза-складача потягів. Зобов'язати ПП «Комфорт-Сіті» укласти трудовий договір у письмовій формі шляхом видачі наказу про зарахування на роботу за посадою помічника машиніста тепловоза-складача потягів із внесенням відомостей до трудової книжки ОСОБА_2

Зобов'язати Приватне підприємство «Комфорт-Сіті» зареєструвати укладення трудового договору між ПП «Комфорт-Сіті» та ОСОБА_2 у державній службі зайнятості України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи.

Так, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що однією із підстав відмови в задоволенні позовних вимог позивача є рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2014 року, оскільки в даному випадку були скасовані акти форми Н-1 та Н-5, в той час як самого нещасного випадку неможливо відмінити, а скасувавши акти суд не може відмінити матеріали розслідування, які в даному випаду підтверджують факт того, що ОСОБА_2 не роботи, що зазначені за цивільно-правовими угодами, а саме роботу, що відповідає посадовій інструкції помічника машиніста тепловозу.

Посилання суду першої інстанції на те, що відсутній наказ про прийняття на роботу ОСОБА_2 як помічника машиніста тепловоза є безпідставним, оскільки Договір № 247 від 01.01.2012 року має ознаки трудового характеру та предметом цього договору був «процес праці», а не «кінцевий результат». Ще однією ознакою вказаного договору є підпорядкування внутрішньому розпорядку, що також є ознакою договору трудового характеру.

Крім того, факт трудових відносин між позивачем та відповідачем підтверджується документами, що були оформлені після отримання позивачем каліцтва на території ПАТ «КЗГО», які долучені до матеріалів даної цивільної справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПП «Комфорт Сіті» просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.10.2010 року між ПП «КОМФОРТ СІТІ» іменованим як «Замовник» та ОСОБА_2 іменований як «Виконавець» було укладено договір № 2211 предметом якого було зобовязання ОСОБА_2 за визначену сторонами плату надати протягом встановленого договором строку (з 21.10.2010 р. по 31.12.2010 року ) послуги щодо транспортної обробки вантажів у кількості 11 000 тон, а відповідач по справі ПП «Комфорт Сіті» зобовязалося у свою чергу прийняти та оплатити виконані послуги . Під час підписання договору сторонами були узгоджені всі його суттєві умови в т.ч. вартість послуг , порядок прийняття, порядок виплати винагороди (з урахуванням утримання податків та інших відрахувань), права та обовязки сторін , відповідальність за неналежне виконання прийнятих зобовязань, строк дії договору тощо.

01.10.2010 року між ПП «КОМФОРТ СІТІ» іменованим як «Замовник» та ОСОБА_2 іменований як «Виконавець» укладено договір № 116 предметом якого також було зобовязання ОСОБА_2 за визначену сторонами плату надати протягом встановленого договором строку (з 01.01.2011 р. по 28.02.2011 року) послуги щодо транспортної обробки вантажів у кількості 10 000 тон, а відповідач по справі ПП «Комфорт Сіті» зобовязалося у свою чергу прийняти та оплатити виконані послуги . Під час підписання наступного договору від 01.01.2011 року сторонами також були узгоджені всі його суттєві умови в т.ч. вартість послуг , порядок їх прийняття , порядок виплати винагороди (з урахуванням утримання податків та інших відрахувань) , права та обовязки сторін, відповідальність за неналежне виконання прийнятих зобовязань , строк дії договору тощо.

Згодом, сторони договору (кожна окрема сторона ) а саме ПП «КОМФОРТ СІТІ» та ОСОБА_2 продовжували строк дії основного договору № 116 від 01.01.2011 року шляхом підписання додаткових угод які є невідємною частиною договору а саме :

Додаткова угода № 1 від 25.02.2011 року до 31.03.2011 року ;

Додаткова угода № 2 від 31.03.2011 року до 30.06.2011 року ;

Додаткова угода № 3 від 30.06.2011 року до 30.09.2011 року ;

Додаткова угода № 5 від 31.10.2011 року до 31.12.2011 року.

01.01.2012 року між ПП «КОМФОРТ СІТІ» іменованим як «Замовник» та ОСОБА_2 іменований як «Виконавець» було укладено договір № 247 предметом якого було зобовязання ОСОБА_2 за визначену сторонами плату надати протягом встановленого договором строку (з 01.01.2012 р. по 31.03.2012 року ) послуги щодо транспортної обробки вантажів у кількості 15 000 тн., а відповідач по справі ПП «Комфорт Сіті» зобовязалося у свою чергу прийняти та оплатити виконані послуги . Під час підписання договору сторонами були узгоджені всі його суттєві умови в т.ч. вартість послуг , порядок їх прийняття, порядок виплати винагороди (з урахуванням утримання податків та інших відрахувань), права та обовязки сторін , відповідальність за неналежне виконання прийнятих зобовязань, строк дії договору тощо.

Згодом, сторони договору (кожна окрема сторона ) а саме ПП «КОМФОРТ СІТІ» та ОСОБА_2 продовжували строк дії основного договору № 247 від 01.01.2012 року шляхом підписання додаткових угод які є невідємною частиною договору а саме:

Додаткова угода № 1 від 31.03.2012 року до 30.04.2012 року ;

Додаткова угода № 2 від 30.04.2012 року до 31.05.2012 року ;

Додаткова угода № 3 від 31.05.2012 року до 30.06.2012 року ;

Додаткова угода № 4 від 29.06.2012 року до 31.07.2012 року ;

Додаткова угода № 5 від 31.07.2012 року до 31.08.2012 року ;

Додаткова угода № 6 від 31.08.2012 року до 30.09.2012 року ;

Додаткова угода № 7 від 28.09.2012 року до 31.12.2012 року ;

01.01.2013 року між ПП «КОМФОРТ СІТІ» іменованим як «Замовник» та ОСОБА_2 іменований як «Виконавець» було укладено договір № 103 предметом якого було зобовязання ОСОБА_2 за визначену сторонами плату надати протягом встановленого договором строку (з 01.01.2013 р. по 31.01.2013 року ) послуги щодо транспортної обробки вантажів у кількості 5 000 тн., а відповідач по справі ПП «Комфорт Сіті» зобовязалося у свою чергу прийняти та оплатити виконані послуги . Під час підписання договору сторонами були узгоджені всі його суттєві умови в т.ч. вартість послуг , порядок їх прийняття , порядок виплати винагороди (з урахуванням утримання податків та інших відрахувань) , права та обовязки сторін , відповідальність за неналежне виконання прийнятих зобовязань , строк дії договору тощо.

Додатковою угодою № 1 до договору № 103 від 01.01.2013 року строк дії договору було продовжено до 28.02.2013 року.

Під час виконання своїх зобовязань за договором № 103 від 01.01.2013 року а саме о 05 год. 50 хв. 22.02.2013 року з ОСОБА_2 стався нещасний випадок за фактом якого 26.02.2016 року було складено Акт № 1 за формою Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом а також комісійно складено Акт №1 за формою Н-4 про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 22.02.2013 року на території ПрАТ «КЗГО» у яких зазначено, що потерпілий від нещасного випадку ОСОБА_2м. є працівником ПП «КОМФОРТ СІТІ» .

Після нещасного випадку ОСОБА_2 у період з 22.02.2013 року по 29.04.2013 року декілька разів перебував на стаціонарному лікуванні про що свідчать виписки з медичної карти ОСОБА_2 видані медичними установами та згідно висновку МСЕК від 12.06.2013 року йому первинно було встановлено 3 групу інвалідності та 45 % втрати професійної працездатності.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту трудових відносин, про зобов'язання укласти трудовий договір у письмовій формі шляхом видачі наказу про зарахування на роботу за посадою помічника машиніста тепловоза складача потягів із внесенням відомостей до трудової книжки та про реєстрацію трудового договору суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем належними доказами своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч.1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 3ст. 639 ЦК України, передбачено якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

На підставі вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що встановити факт трудових відносин ОСОБА_2 та ПП «КОМФОРТ СІТІ» в період з 22.10.2010 року по 22.02.2015 року не є можливим оскільки зі змісту договорів укладених між По тягачем О.М. та ПП «КОМФОРТ СІТІ» у період з 21.10.2010 року по 22.02.2015 року не міститься ознак трудового договору.

За умовами вище вказаних договорів Виконавець в особі ОСОБА_2 прийняв зобов'язання за визначену плату надати, протягом встановленого кожним договором строку, здійснити транспортної обробки вантажів у певній кількості тон, а Замовник відповідач по справі в особі ПП «КОМФОРТ СІТІ» зобов'язується прийняти та оплатити виконані послуги.

Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (надання послуги) (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого єконкретний вид послуги (роботи) та її кінцевий результат, що має кількісну і якісну визначеність.

Відносини щодо виконання робіт чи надання послуг Виконавцем на користь Замовника виникають на підставі та у відповідності до норм цивільного законодавства оскільки відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник .підприємства , . установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін».

Згідно ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, під час перебування сторін у договірних відносинах на підставі договорів які містяться в матеріалах справи жодних наказів чи розпоряджень відносно його прийняття до штату підприємства не приймалось, заробітна плата у розумінні КЗпП України як найманому працівникові ОСОБА_2 не виплачувалась оскільки оплата праці (винагороди ) ОСОБА_2 згідно умов договорів виплачувалася на підставі акту прийому-передачі виконаних послуг, а не заробітної плати як це передбачено трудовим законодавством.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином не доведено факту прийняття його на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою не було встановлено того, що за укладеними договорами працівник мав виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працював, дотримуватися трудової дисципліни.

Матеріали справи також свідчать про те, що наказ про прийняття на роботу ОСОБА_2 не отримував, трудовий договір не укладав, що надає можливість зробити висновок про те, що позивач фактично усвідомлював відсутність оформлення трудових відносин з відповідачем, а отже й погоджувався з цим тривалий час.

Також з матеріалів справи та з пояснень сторін випливає, що позивач протягом дії укладених з ним угод письмово не звертався до адміністрації підприємства із письмовими заявами про прийняття його на роботу згідно норм КЗпП України, навпаки, позивач протягом тривалого часу, погоджувався на умови підписаного договору, що свідчить про те, що він за власним волевиявленням не заперечував проти співпраці з ПП «КОМФОРТ СІТІ» в рамках цивільно-правового договору.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

У звязку із вище наведеним колегія суддів приходить до висновку, що, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено факт перебування у трудових відносинах з відповідачем та не надано суду документів на підтвердження своїх вимог, а навпаки, матеріалами справи підтверджено факт перебування позивача з підприємством у цивільно-правових відносинах на умовах договору підряду.

Крім того слід зазначити, що не погоджуючись з фактом визнання нещасного випадку що стався з ОСОБА_2 22.02.2013 року таким, що пов'язаний з виробництвом та не визнаючи цей нещасний випадок страховим через відсутність між ОСОБА_2 та ПП «КОМФОРТ СІТІ » трудових відносин, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області через свого представника звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з відповідним позовом до ПП «КОМФОРТ СІТІ», ПрАТ «КЗГО» та просив суд визнати незаконними та скасувати акти за формами Н-1 та Н-5 від 26.02.2013 року.

Рішенням суду першої інстанції в задоволені позову було відмовлено, однак рішенням Апеляційного суду від 26.11.2014 року, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.10.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано незаконними та скасовано Акт № 1 про за формою Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом та Акт №1 за формою Н-4 про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 22.02.2013 року з ОСОБА_2

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 23.01.2015 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2014 року залишено без змін.

Під час розгляду зазначеної вище цивільної справи №214/4059/13ц колегією Апеляційного суду Дніпропетровської області було встановлено той факт, що потерпілий від нещасного випадку ОСОБА_2 перебував з ПП «КОМФОРТ СІТІ » в цивільно-правових, а не у трудових відносинах.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України однією з підстав звільнення від доказування є обставини, які встановлені судовим рішенням що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухвалені рішення про відмову в задоволенні позову безпідставно посилався на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.11.2014 року, оскільки в даному випадку були скасовані акти форми Н-1 та Н-5, в той час як самого нещасного випадку неможливо відмінити, а скасувавши акти суд не може відмінити матеріали розслідування, які в даному випаду підтверджують факт того, що ОСОБА_2 не роботи, що зазначені за цивільно-правовими угодами, а саме роботу, що відповідає посадовій інструкції помічника машиніста тепловозу колегія суддів не приймає до уваги, оскільки разом із визнанням незаконними та скасуванням Акту № 1 про за формою Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом та Акту №1 за формою Н-4 про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 22.02.2013 року з ОСОБА_2 колегією суддів апеляційного суду Дніпропетровської області було встановлено той факт, що потерпілий від нещасного випадку ОСОБА_2 перебував з ПП «КОМФОРТ СІТІ » в цивільно-правових, а не у трудових відносинах.

Доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду першої інстанції на те, що відсутній наказ про прийняття на роботу ОСОБА_2 як помічника машиніста тепловоза є безпідставним, оскільки Договір № 247 від 01.01.2012 року має ознаки трудового характеру та предметом цього договору був «процес праці», а не «кінцевий результат». Ще однією ознакою вказаного договору є підпорядкування внутрішньому розпорядку, що також є ознакою договору трудового характеру не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача з огляду на наступне.

Згідно ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, під час перебування сторін у договірних відносинах на підставі договорів які містяться в матеріалах справи жодних наказів чи розпоряджень відносно його прийняття до штату підприємства не приймалось, заробітна плата у розумінні КЗпП України як найманому працівникові ОСОБА_2 не виплачувалась оскільки оплата праці (винагороди ) ОСОБА_2 згідно умов договорів виплачувалася на підставі акту прийому-передачі виконаних послуг, а не заробітної плати як це передбачено трудовим законодавством.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт трудових відносин між позивачем та відповідачем підтверджується документами, що були оформлені після отримання позивачем каліцтва на території ПАТ «КЗГО», які долучені до матеріалів даної цивільної справи не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди з тією їх оцінкою, що надав їм суд першої інстанції.

Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Слід наголосити на тому, що Акти про нещасний випадок з ОСОБА_2. за формою Н-1 та Н-5 були визнанні незаконними та скасовані рішенням апеляційного суд Дніпропетровської області, тим же рішенням було встановлено той факт, що потерпілий від нещасного випадку ОСОБА_2 перебував з ПП «КОМФОРТ СІТІ» в цивільно-правових, а не у трудових відносинах.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі документами, що були оформлені після отримання позивачем каліцтва на території ПАТ «КЗГО», не мають доказової сили в даній цивільній справі, та не можуть вважатися достовірними, оскільки вони складені ПАТ «КЗГО» під час розслідування нещасного випадку з позивачем, результати якого викладені в акта Н-1 та Н-5 та визнанні незаконними. Крім того, вказані матеріали розслідування складались одноособово посадовими особами ПАТ «КЗГО», натомість ПП «КомфортСіті» не має до їх складення та підписання жодного відношення.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: