АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання договору недійсним.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (надалі - ПАТ «ПУМБ»), товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (надалі - ТОВ«АНСУ»), в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №1034/44 від 16 липня 2013 року, укладений між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ».

Зазначав, що вказаний договір суперечить вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України, остільки договірні зобов'язання за кредитним договором, укладеним між ним та ПАТ «ПУМБ, припинені у зв'язку з розірванням кредитного договору на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2011 року.

Окрім цього, вказав на відсутність у ТОВ «АНСУ» генеральної ліценції, що унеможливлює відступлення прав вимог за валютним зобов'язанням.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення районного суду та постановити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника відповідача, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається з матеріалів справи, 25 серпня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6316663, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит у сумі 17 236 дол. США, зі строком на 84 місяці. У подальшому, між сторонами була укладена додаткова угода до договору.

Встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2012 року, розірвано кредитний договір від 25 квітня 2008 року та додаткову угоду від 25 червня 2010 року, що укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «ПУМБ».

З ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» стягнуто кредитну заборгованість, в сумі 6 978,53 дол. США та 1194 грн. 57 коп. (а.с.32-41).

Докази виконання згаданого судового рішення, матеріали справи не містять.

Встановлено, що 16 липня 2013 року між ТОВ «АНСУ» та ПАТ «ПУМБ» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1034/44 за кредитами, згідно умов якого ПАТ «ПУМБ» передало, а ТОВ «АНСУ» прийняло право вимоги, що належить ПАТ «ПУМБ», сплативши вартість кредитного портфелю, товариство стало кредитором за зобов'язаннями (а.с.14-18).

Згідно витягу з додаткової угоди № 2 до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «ПУМБ» передало, а ТОВ «АНСУ» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «ПУМБ» (а.с.11-13).

Як убачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу прав вимоги №1034/44 від 16 липня 2013 року підписаний уповноваженими особами та скріплений гербовими печатками. Крім того, у додатковій угоді № 2 до цього договору зазначено загальний розмір зобов'язання за кредитним договором, що становить 8 740,88 дол. США (а.с.11).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з підстав недоведеності того, що діями відповідачів були порушені права та інтереси ОСОБА_1

Колегія суддів визнає зазначені висновки суду першої інстанції законними й обґрунтованими, остільки вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 як по кредитному договору, так і по договору відступлення прав вимог є боржником, а тому договір між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» має пряме відношення до порушення його прав, колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимог і за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 655, ч. 3 ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається з рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, наявність кредитної заборгованості ОСОБА_1 встановлена.

Твердження апеляційної скарги про те, що рішенням Київського районного суду м.Харкова кредитний договір розірвано, а тому відступлення права вимоги первісного кредитора до ТОВ «АНСУ» є незаконним з причин припинення зобов'язання, - безпідставні.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Отже, аналіз зазначених норм показує, що, припинення зобов'язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в справі № 6-939цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування.

Матеріали справи свідчать, що судове рішення боржником не виконано, кредитна заборгованість не сплачена, а розірвання кредитного договору не припиняє зобов'язання ОСОБА_1 щодо повернення кредитної заборгованості.

Отже, кредитне зобов'язання буде вважатися припиненим з моменту виконання боржником зобов'язання й сплати заборгованості, а не з дати набрання чинності рішення суду про розірвання самого договору.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 16 липня 2013 року та матеріалів справи, ПАТ «ПУМБ» відступило ТОВ «АНСУ» свої права грошової вимоги, виходячи з суми заборгованості у іноземній валюті, розрахованої в національній валюті України - гривні (а.с.16).

Колегія суддів враховує зміст оспорюваного договору, те, що ТОВ «АНСУ» не є банківською установою й не надає послуги, пов'язані з валютними операціями (а.с.42-45), у зв'язку з чим вважає необґрунтованими, безпідставними твердження апеляційної скарги про укладення оспорюваного договору в порушення вимог ст. 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» - у відсутність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Як убачається з матеріалів справи, право вимоги було викуплено 16 липня 2013 року, шляхом укладання угоди між ТОВ «АНСУ» та ПАТ «ПУМБ», між тим, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2011 року встановлено, що зобов'язання по погашенню виниклої перед кредитором заборгованості у позивача виникло раніше (а.с.32-37).

За таких обставин, колегія суддів не вбачає доведеним належними доказами того, що заміна кредитора в зобов'язанні впливає на зобов'язання позивача по погашенню заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Враховуючи встановлені обставини, та матеріали справи, у їх сукупності, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутністьправових підстав до визнання оспорюваного недійсним.

Положеннями статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну правову оцінку.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/26162/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15657/2016; 22-ц/796/1873/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.