Справа № 202/6410/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, про визнання права користування жилим приміщенням та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач ОСОБА_1 зазначає, що 9 липня 1987 року їх з відповідачем батько ОСОБА_5 отримав ордер на право зайняття сім'єю у складі дружини ОСОБА_6 та двох дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (сторін у справі) квартири АДРЕСА_1. В цій квартирі вони мешкали разом з батьками до заміжжя. У зв'язку з тим, що в неї були погані стосунки з чоловіком, то періодично вона мешкала у батьків. ОСОБА_3 у цей час мешкала окремо від батьків. У 2013 році ОСОБА_3 зі своєю сім'ю стала постійно мешкати з батьками у вказаній кватирі. ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла їх мати. Відносини між сестрою та батьком були напружені. Тому вона постійно приходила до батька, готувала йому їжу, займалася господарством, сплачувала комунальні послуги та періодично проживала в нього. ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько помер. Після смерті батька ОСОБА_3 почала перешкоджати їй проживати в цій квартирі, відібрала ключі та не впускає. За цих підстав позивач просить визнати за нею та її сином ОСОБА_8 право користування жилим приміщенням - квартирою № АДРЕСА_1 та вселити її до вказаної квартири.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою № АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приблизно в 2006 році її сестра ОСОБА_7 перейшла проживати до ОСОБА_9 в квартиру № АДРЕСА_2, яка розташована в цьому ж будинку, а 16 червня 2007 року зареєструвала з ним шлюб. У свою чергу, вона в 2008 року з батьками зробила ремонт в спірній квартирі. ОСОБА_1 участі в ремонті квартири не приймала. 01 липня 2009 року ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_8, який був вписаний в лицьовий рахунок квартири № АДРЕСА_2, де зареєстрований його батько та де вони фактично проживали. ОСОБА_1 деколи приходила до батьків, але наміру проживати в квартирі не мала. Ще за життя батьків був визначений порядок користування квартирою, відповідно до якого батьки займали одну кімнату, а вона зі своїми дітьми користувалася двома кімнатами. Житлової кімнати, якою б користувалася ОСОБА_1, у квартирі не було, оскільки вона в ній не проживала. Крім того, жодного разу вона не сплатила комунальні послуги. Вважає, що ОСОБА_1 втратила право користування спірною квартирою, оскільки впродовж дев'яти років не проживала в ній, добровільної її залишила, забрала свої речі та стала проживати у чоловіка.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні в первісній редакції, проти зустрічного позову ОСОБА_3 заперечували, пояснивши, що іншого житла вона з сином не має, оскільки квартира № АДРЕСА_2, в якій зареєстрований її чоловік, належить його першій дружині, та вона бажає мешкати в спірній квартирі, але відповідач створює їй перешкоди в цьому.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні позов не визнали та просили задовольнити зустрічні позовні вимоги, наполягали на тому, що періодичне з'явлення позивача в спірній квартирі не є підставою для збереження за нею цього житла, оскільки вона постійно проживає з чоловіком та сином в іншій квартирі, витрати по утриманню спірного житла не несла.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради надав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність та ухвалити рішення в інтересах дитини.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 пояснила, що проживає в АДРЕСА_3. В АДРЕСА_1 проживали батьки сторін. З 2013 року в квартирі стала також мешкати ОСОБА_3 зі своїм чоловіком та дочками. Бажала, щоб батьки постійно мешкали на дачі, щоб бути повноправною господаркою в квартирі. ОСОБА_1 часто проживала в квартирі з батьками через погані відносини з чоловіком. Після смерті батька ОСОБА_1 ще приходила в квартиру. З вересня 2016 року ОСОБА_1 не може увійти в квартиру, оскільки ОСОБА_3 змінила замок та не впускає її, агресивно налаштована проти неї.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що батьки сторін її близькі знайомі. В 2013 році ОСОБА_3 з сім'єю стала проживати в квартирі батьків. В їх сім'ї почалися сварки за квартиру. ОСОБА_1 проживала в квартирі батьків періодично після скандалів з чоловіком.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що її квартира знаходиться в одному тамбурі з квартирою ОСОБА_3 У тамбурі вони змінили замок. У вересні 2016 року ОСОБА_1 виламала двері, пояснивши, що вона проживає в АДРЕСА_1. Раніше її в квартирі не бачила.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що часто приходить в гості к ОСОБА_3 У квартирі ОСОБА_3 займає одну кімнату, другу займають її діти. Третя кімната зачинена - це кімната батьків. ОСОБА_1 мешкає в сусідньому під'їзді.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що є кумою ОСОБА_3 Остання проживає з чоловіком та дітьми з квартирі батьків. Кімнати ОСОБА_1 ніколи не було, так як вона там не проживала.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що сторони є дочками його кума. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що ОСОБА_3 не впускає її в квартиру.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити за наступних підстав:

Судом встановлено, що 9 липня 1987 року виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська батьку сторін ОСОБА_5 був виданий ордер № 699 серії 01 на право зайняття з сім'єю у складі чотирьох осіб: дружиною ОСОБА_6 та дочками ОСОБА_7 та ОСОБА_3 трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 43,59 кв.м.

Дана квартира є неприватизованою та знаходиться в комунальній власності.

У зазначеній квартирі сторони проживали з батьками до заміжжя.

16 червня 2007 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_9, з яким стала проживати в АДРЕСА_2, але залишилася бути зареєстрованою в АДРЕСА_1 та періодично проживала в ній з батьками під час конфліктів з чоловіком.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_8, який на час розгляду справи також зареєстрований у АДРЕСА_1.

В свою чергу, в 2013 році відповідач разом зі своєю сім'єю - чоловіком та двома дочками, 2000 та ІНФОРМАЦІЯ_4, повернулася проживати в квартиру батьків, де відповідно до порядку, що фактично встановився, займала дві кімнати, а іншу кімнату займали батьки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати сторін ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - батько ОСОБА_5

Також судом встановлено, що після смерті батька з вересня 2016 року відповідач ОСОБА_3 стала перешкоджати доступу та проживанню ОСОБА_1 у спірній квартирі, що, зокрема, підтверджується зверненнями позивача до поліції з приводу дій ОСОБА_3 та показаннями свідків.

Факт відсутності у ОСОБА_1 доступу до спірної квартири не заперечувала в судовому засіданні й сама відповідач.

Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Виходячи з вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. При цьому вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, у зв'язку з чим указане питання повинно вирішуватися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що за свого життя батьки сторін питання про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою не ставили та визнавали її право на користування вказаною квартирою, оскільки вона мала ключі від квартири та періодично використовувала її як місце свого проживання, на що безпосередньо вказували в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Крім того, як було встановлено судом, з 2013 року в спірній квартирі проживає відповідач ОСОБА_3 зі своєю сім'єю, яка відповідно до порядку, що фактично встановився, займала дві кімнати, іншу кімнату займали батьки, і вже на той час в їх сім'ї виникали непорозуміння щодо спільного проживання в квартирі, на що вказувала в судовому засіданні свідок ОСОБА_11

Отже, виходячи зі встановлених обставин справи та характеру відносин між сторонами, не можна вважати, що позивач не проживає в спірній квартирі без поважних причин, оскільки з часу проживання в спірній квартирі ОСОБА_3 зі своєю сім'єю, спільне проживання в квартирі також ОСОБА_1 зі своєю сім'єю, тобто трьох сімей, фактично було неможливим. Тому проживання позивача за місцем реєстрації свого чоловіка не може свідчити про обрання нею іншого постійного місця проживання.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, іншого житла вона не має та бажає проживати в спірній квартирі, але після смерті батька відповідач відібрала в неї ключі та стала перешкоджати її доступу до цього житла.

За таких обставин, суд вважає, що підстави для визнання ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № АДРЕСА_1, відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Згідно з частиною 1 статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Частиною 2 статті 65 ЖК України визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жими приміщенням.

Приймаючи до уваги, що позивач як член сім'ї наймача та її неповнолітній син у встановленому порядку були зареєстровані в АДРЕСА_1, але на даний час з боку відповідача чиняться позивачу перешкоди в користуванні цією квартирою, суд вважає, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити, визнавши за нею та її сином ОСОБА_8 право користування цією квартирою та вселити позивача до цього житлового приміщення.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду ОСОБА_1 були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. Оскільки її позов задоволено, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

У зв'язку з відмовою в зустрічному позову ОСОБА_3 понесені нею судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, про визнання права користування жилим приміщенням та вселення задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_8 право користування жилим приміщенням - квартирою № АДРЕСА_1 та вселити її до квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко