У Х В А Л А

19 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2016 року та рішення Ковельського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Ковельський районний суд Волинської області рішенням від

17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив частково: визнав недійсним договір фінансового лізингу, укладений 29 вересня 2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»; стягнув з останнього на користь ОСОБА_5 25 тис. 500 грн сплачених за договором коштів, 153 грн комісії банку та 487 грн 20 коп. у рахунок відшкодування судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 листопада 2016 року касаційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилила, рішення Ковельського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2016 року залишила без змін.

30 грудня 2016 року до Верховного Суду України звернулося

ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» із заявою про перегляд ухвалених у справі рішень посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 11, 509, 627, 628, 799 та 806 Цивільного кодексу України, Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та «Про фінансовий лізинг», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

2 липня 2014 року, 21 січня, 11, 18 й 23 березня, 1 й 11 вересня, 28 жовтня та 10 грудня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що оскаржуваний договір не відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому суди установили, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договір них прав і обов'язків та спричиняють позивачу шкоду, а також урахували, що

28 червня 2015 року набув чинності Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності», згідно з яким надання фінансових послуг є видом господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Наданими для порівняння ухвалами від 2 липня 2014 року, 21 січня,

11, 18 й 23 березня, 1 й 11 вересня, 28 жовтня та 10 грудня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовили у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними укладених у період з лютого 2013 року до січня 2015 року договорів фінансового лізингу виходячи з відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

У справах, судові рішення в яких надано заявницею для порівняння та у справі, рішення в якій просить переглянути заявниця, наявні встановлено різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Волинської області від 10 березня 2016 року та рішення Ковельського районного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк