Справа № 404/3679/16-ц
Номер провадження 2/404/343/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Чайка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ УкрСиббанк про захист прав споживача кредитних послуг, шляхом визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у червні 2016 року звернулась в суд із позовом, яким просить

визнати недійсними: Кредитний договір №1046/64/В-Ф-Н від 29 червня 2005 року, Договір поруки №1046/В-Ф-Н-П від 29 червня 2005 року; в порядку ч.2 ст. 548 ЦК України визнати недійсним Договір іпотеки; застосувати наслідки недійсності правочину, визначені в ст. 1057-1 ЦК України.

Вимоги мотивовано тим, що 29 червня 2005 року між нею та АКІБ «УКРСИББАНК» (ПАТ «УКРСИББАНК») було укладено Кредитний договір №1046/64/В-Ф-Н, згідно умова якого Банк зобов'язався надати їй кредит в сумі 6000 доларів США 00 центів, а вона , в свою чергу, повернути кредит та сплатити відсотки за користування. Крім того, 06 липня 2005 року між нею та банком укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідно умов якої викладено п 2.1 Договору в новій редакції. Кроім того, 14 серпня 2006 року між ними було укладено Додаткову угоду №1, відповідно умов якої змінено метод нарахування процентів за договором, встановлено черговість погашення заборгованості та змінено порядок нарахування штрафних санкцій та пені. 26 грудня 2008 року укладено Додаткову угоду №3, відповідно умов якої змінено строк сплати процентів з 01 по 25 число кожного місяця. Пунктом 9.2 Кредитного Договору встановлено, що «У випадку зміни кредитної політики згідно з рішенням ВР України, НБУ, а також зміною ситуації на грошовому ринку, у Договір за узгодженням з Позичальником у десятиденний строк з моменту введення нових положень вносяться відповідні зміни про що Банк надсилає відповідне повідомлення». 13.01.2006 року в Закон України «Про захист прав споживачів» внесено зміни, а саме в ст.11 Закону. Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення, того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за - кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Крім цього, 10.05.2007 року Правління Національного Банку України прийняло постанову N 168, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за N 541/13808 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», відповідно до якої було змінено вимоги до кредитних договорів з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації. Зокрема, відповідно до п.3.2 Правил кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Вважає, що відповідач не повідомив її в порядку п.9.2 Кредитного Договору про прийняття змін до Закону України «Про захист прав споживачів», не привів Кредитний Договір у відповідність до Закону, шляхом внесення змін до Кредитного договору в порядку п.9.2 Кредитного договору. Крім цього, відповідач не повідомив її в порядку п.9.2 Кредитного Договору про прийняття «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Більше того, навіть під час укладення 26 грудня 2008 року Додаткової угоди №3, відповідно до умов якої змінено строк сплати процентів з 01 по 25 число кожного місяця, а фактично змінено строки та порядок погашення кредиту, відповідач також не привів Кредитний договір до вимог чинного Законодавства України. Внаслідок порушення відповідачем п.9.2 Кредитного Договору відбулося порушення її прав, як споживача фінансових послуг, була позбавлена можливості отримати інформацію про розмір чергових платежів по кредиту, строки їх внесення та сукупну вартість кредиту. Вищевказана інформація в графіку погашення заборгованості і досі відсутня, а за умовами договору Банк не брав на себе обов'язок в будь-який спосіб повідомляти її про розмір обов'язкового платежу на погашення кредиту. Вказує на те , що відповідно до норм чинного законодавства України з 13 січня 2006 року даний Кредитний договір є недійсним.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав повністю, просив задовольнити, на їх обґрунтування послався на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач, його представник до суду не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся, подав, через канцелярію суду, заяву щодо розгляду справи у його відсутності та письмові заперечення, згідно яких позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Вказав, що правочини між сторонами укладені у відповідності до положень та вимог актів цивільного законодавства діючих у редакції чинній під час укладання сторонами кредитного договору - 29 червня 2005 року. Положення пункту 4 статті 11 Закону №1023-ХП, в редакції яка діяла станом на дату укладання кредитного договору, не містить вимогу про зазначення розпису сукупної вартості кредиту для споживача. Посилання позивача на постанову правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації, споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» - є безпідставними, адже, виходячи з положень ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, застосуванню підлягає законодавство, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, на момент укладення кредитного договору № 1046/64/В-Ф-Н від 29.06.2005 року даної постанови не існувало, вона була зареєстрована в Міністерстві юстиції 25.05.2007 року, а чинності остання набрала тільки 05 червня 2007 року. Доказів, що доводили б факт умисних дій, чи умисної бездіяльності банку із метою обману позичальника та, що доводили б заперечування, або замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню кредитного договору позичальником до суду не було надано. Крім того, сторонами правочину Кредитного договору п. 8.2 ч. 7 визначено, що підписання кредитного договору позичальником свідчить про те, що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними. Позивач та відповідач підтвердили згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотриманням положень Закону України «Про захист прав споживачів». Ніяких застережень або зауважень з боку ОСОБА_1, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, не надано. Споживач мав право протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору без пояснення причин, перебіг даного строку розпочинається з моменту вручення споживачеві примірника укладеного договору, однак цього позичальником зроблено не було. Посилання позивача на порушення відповідачем п. 9.2 Кредитного договору є таким, що не ґрунтується на обставинах справи.

Крім того, вказує , що договори було укладено 29.06.2005 року, а позивач звернувся до суду з позовом про визнання договорів недійсними 14.06.2016 року, тобто після спливу загального строку позовної давності тривалістю у три роки, як передбачено ст. 257 ЦК України ( а.с.30-34).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимог, виходячи з наступного .

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 29 червня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, укладено Договір про надання споживчого кредиту № 1046/64/В-Ф-Н, згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VІ від 17.09.2008 року внесено зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

За положеннями ЦК України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк».

Відповідно до умов Кредитного договору, Банк зобов'язався надати позичальнику кредит (грошову суму) в доларах США в сумі 6 000,00 доларів США (шість тисяч доларів США 00 центів), що по курсу НБУ на 29 червня 2005 року становить 30 330 гривень, надання кредиту здійснюється у наступний термін: 29 червня 2005 року. В свою чергу, позичальник зобов'язався повернути кредит в термін, встановлений графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі у термін не пізніше -28.06.2020 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу ІІ цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 7.4., частини 2 п. 9.2. цього договору. За використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 11,5 % річних.

Сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених Договором. Відповідно Додатку № 1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається не пізніше 15 числа кожного місяця, наступного за тим, за яких були нараховані відсотки.

Пунктом 1.3.5., 1.3.6. Кредитного договору встановлено розмір комісії за видачу кредиту 1,4 % від суми фактично виданих коштів. Комісія нараховується у національній валюті України по курсу НБУ на день надання кредиту.

Розділом 2 Кредитного договору передбачено умови забезпечення кредиту, згідно яких у забезпечення виконання зобов'язань позичальник зобов'язався у термін не пізніше 10 днів з моменту укладення цього договору передати в іпотеку нерухомість, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нотаріально посвідчити договір іпотеки. Сторони також погодили відповідальність сторін, договірне списання, порядок дострокового повернення кредиту ( розділ 7, 10, 11 Кредитного договору).

Разом з тим, підписанням даного договору Банк підтвердив: що є всі необхідні ліцензії і дозволи НБУ, необхідні для видачі та обслуговування кредиту за даним договором; що даний договір підписаний з боку Банку уповноваженою на те особою і підписання даного договору не є перевищенням його повноважень. Підписанням даного договору позичальник підтвердив: свою здатність виконувати умови договору; що даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обовязковими для позичальника; що відсутні будь-які перешкоди для виконання даного договору на день його підписання; що на день підписання відсутні будь-які судові розслідування (спори), розслідування з боку державних контролюючих органів, що можуть істотно та/або негативно впливати на фінансовий стан та кредитоспроможність позичальника; що надані позичальником у Банк документи для розгляду питання про кредитування та інші документи, пов'язані з обслуговуванням кредиту не містять будь-яких недостовірних відомостей, складені та/або отримані в порядку, передбаченому чинним законодавством; що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними; що він не обмежений в дієздатності та укладання цього договору не потребує узгодження з третіми особами (розділ 8 Кредитного договору).

Відповідно п. 9.2 Кредитного договору, у випадку зміни кредитної політики згідно з рішеннями Верховної Ради України, Національного банку України, Банку, а також зміною ситуації на грошовому ринку, у договір за узгодженням з позичальником у десятиденний строк з моменту введення нових положень вносяться відповідні зміни, про що Банк надсилає позичальнику відповідне повідомлення. У разі незгоди позичальника із запропонованими Банком змінами, або ненадходження від позичальника відповіді на пропозицію Банку про внесення змін упродовж 10 календарних днів з моменту одержання позичальником таких пропозицій, Банк має право самостійно змінити строк повернення кредиту та сплати процентів та достроково витребувати суму кредиту у повному розмірі в порядку, вказаному в розділі 11 цього договору.

Разом з цим, 06 липня 2005 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої викладено п 2.1 Договору в новій редакції. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даною угодою прийнято: в іпотеку квартиру за договором іпотеки від 06 липня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №2135.

14 серпня 2006 року між тими ж сторонами укладено Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої змінено метод нарахування процентів за договором, встановлено черговість погашення заборгованості та змінено порядок нарахування штрафних санкцій та пені.

26 грудня 2008 року між тими ж сторонами укладено Додаткову угоду №3, відповідно до умов якої змінено строк сплати процентів з 01 по 25 число кожного місяця.

Водночас, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, між кредитором АКІБ УкрСиббанк, позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №1046/64/В-Ф-Н-П від 29 червня 2005 року. Відповідно до умов Договору поруки, ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є солідарною.

Подаючи вказаний позов позивач посилалась на норми ст. ст. 203, 215 ЦК України та невідповідність умов кредитного договору вимогам ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» та Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року за № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту».

Так, відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч. 2 ст. 57 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Тоді як, судом вище встановлено, шляхом відповідного аналізу умов Кредитного договору, що останній відповідає вимогам та положенням Закону України «Про захист прав споживача», в редакції, що діяла на час укладення спірного кредитного договору. Так, кредитний договір містить повну інформацію про вартість усіх послуг Банку щодо кредитування за відповідним кредитним договором, повну інформацію щодо усіх необхідних та можливих витрат Позичальника під час його виконання, з якими позичальник була ознайомлена належним чином, про що свідчить її особистий підпис на Кредитному договорі та які їй були зрозумілі.

При цьому, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2016 року, позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості , з адоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 2713,76 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2015 року становить 63197,62 грн. заборгованості за кредитним договором № 1046/64/В-Ф-Н від 29.06.2005 року, з яких: 2466,39 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2015 року становить 57436,91 грн. заборгованість по кредиту; 247,37 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.03.2015 року становить 5760,71 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 959,24 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань по кредиту та 633,65 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 323,96 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 323,96 грн. судового збору. Встановлено, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 36-45) та не заперечується відповідачем - позичальником. Доводи відповідача ОСОБА_1, викладені в апеляційній скарзі, про те, що кредитний договір не передбачає обов»язку позичальника щомісячно сплачувати визначену суму коштів у повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом не відповідають умовам кредитного договору та встановленим судом обставинам. Порядок виконання умов кредитного договору, зокрема щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, позичальнику був зрозумілий, оскільки договір виконувався протягом більше 8 років.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Натомість посилання сторони позивача на невідповідність умов Кредитного договору Постанові Правління Національного банку України від 10.05.2007 року за № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупної вартості кредиту», суд оцінює критично, оскільки така постанова НБУ не може бути застосована до даних кредитних правовідносин, з огляду на те, що була прийнята 10.05.2007р., тоді як, оспорюваний Кредитний договір укладено 29.06.2005 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, посилання представника позивача на відповідні положення Постанови НБУ є неправомірним, оскільки дія вище вказаного нормативно-правового акту не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання ним чинності, а відтак, у суду відсутні підстави для визнання спірного Кредитного договору №1046/64/В-Ф-Н від 29 червня 2005 року, Договору поруки №1046/В-Ф-Н-П від 29 червня 2005 року; Договору іпотеки - недійсними.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявила сторона відповідача, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №1046/64/В-Ф-Н від 29 червня 2005 року, договір поруки від 29 червня 2005 року, додаткові угоди до кредитного договору від 06 липня 2005 року, 14 серпня 2006 року та 26 грудня 2008 року містять підпис ОСОБА_1 Саме з моменту підписання зазначених договорів слід вважати, що позивач була ознайомлена з їх змістом, а звернулася до суду лише 14 червня 2016 року.

При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю позовних вимог.

За таких обставин, посилання сторони відповідача на те, що позивачка пропустила строк позовної давності є зайвими, так як в задоволенні позову судом відмовлено через відсутність правових підстав для його задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3,10,11,60,88, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до ПАТ УкрСиббанк про

визнання недійсними: Кредитного договору №1046/64/В-Ф-Н від 29 червня 2005 року,

Договору поруки №1046/В-Ф-Н-П від 29 червня 2005 року;

в порядку ч.2 ст. 548 ЦК України визнання недійсним Договору іпотеки;

застосування наслідків недійсності правочину, визначені в ст. 1057-1 ЦК України -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області .

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда