Справа № 333/5919/16-ц
Провадження № 2/333/2980/16

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді: Ярошенко А.Г.
при секретарі: Мінаєва В.В.
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
представник відповідача Зінченко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
28.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 , 1961 року народження, проходив військову службу на території Афганістану в період з 17 листопада 1980 року по 23 травня 1982 року, що підтверджує запис у військовому квитку НОМЕР_1 та довідкою Комунарського районного військового комісаріату № 2707/1 від 05 травня 2016 року.
Відповідно до Переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08 лютого 1994 року на території Афганістану в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії.
Наслідками виконання моїх військових службових обов`язків за час перебування в Афганістані множинні вогнепально-осколкові поранення голови, тулуба, правої руки і правої ноги, ЗЧМТ, контузія (1981 рік), вегето-судинна дисфунцкія, стійко виражений цифалгічний синдром. Все це підтверджується Витягом із протоколу № 2123 від 30 жовтня 2012 року засідання Центральної військово-лікарської комісії.
Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 18 липня 2016 року та довідки до акта огляду МСЕК АВ № 0679098 він інвалід II групи, внаслідок захворювань, отриманих під час виконання військової служби.
Його турбують вічні головні болі з локалізацією в тім`яній, потиличній області, помірне запаморочення, порушення мови, періодичні болі в поперековому відділі хребта, болі в правому підребір`ї, шум у вухах.
Після проведених лікувань стан здоров`я в повному обсязі не відновився. Внаслідок захворювання він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.
У зв`язку з захворюванням, отриманим під час проходження військової служби, порушено його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з болем та постійними спазмами. Він не можу вільно пересуватися, після ходіння впродовж 3-4 годин він має 2-3 дні перебувати в постільному режимі, оскільки відчуває сильний біль в голові. Всі ці фактори позначились на його сні, за останній рік він страждає на безсоння, не спить по 4 дні, потім - 1,5 - 2 години поверхневого сну, і знову 4 дні безсоння на фоні сильних больових відчуттів.
Пересуватися на велику відстань не може, а особистого транспорту у його немає. Це поставило його у незручне становище. Це додає йому багато неприємних відчуттів, він змушений витрачати кошти на відновлення його здоров`я, оскільки в місцевій поліклініці у видачі безоплатних медикаментів йому було відмовлено, оплатні ліки він не може придбати через їх високу ціну. Путівку для проходження реабілітації отримати він також не зміг.
Позивач у судове засідання не з`явився, довірив свої інтереси представляти ОСОБА_3 , який позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача Міністерства оборони України заперечував проти позову, вважає, що відсутні підстави для його задоволення. Подав до суду письмові заперечення та додатково в судовому засіданні пояснив, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, шляхом виплати грошової допомоги, яку позивач отримав. Спеціального закону з визначення порядку та умов відшкодування завданої моральної шкоди законодавцем не прийнято. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 , 1961 року народження, проходив військову службу на території Афганістану в період з 17 листопада 1980 року по 23 травня 1982 року, що підтверджує запис у військовому квитку НОМЕР_1 та довідкою Комунарського районного військового комісаріату № 2707/1 від 05 травня 2016 року.
Відповідно до Переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08 лютого 1994 року на території Афганістану в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії.
Наслідками виконання моїх військових службових обов`язків за час перебування в Афганістані множинні вогнепально-осколкові поранення голови, тулуба, правої руки і правої ноги, ЗЧМТ, контузія (1981 рік), вегето-судинна дисфунцкія, стійко виражений цифалгічний синдром. Все це підтверджується Витягом із протоколу № 2123 від 30 жовтня 2012 року засідання Центральної військово-лікарської комісії.
Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 18 липня 2016 року та довідки до акта огляду МСЕК АВ № 0679098 він інвалід II групи, внаслідок захворювань, отриманих під час виконання військової служби.
Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Зі справи вбачається, що від травми, отриманої під час проходження військової служби, у позивача розвинулися хвороби, та починаючи з 2013 року стан його здоров`я погіршився.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(зі змінами та доповненнями), що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів.

Також ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.

Суд не може прийняти доводи представника відповідача щодо того, що у військовому квитку позивача в розділі 22 «Контузії та поранення» не має відомостей про описане в позові ушкодження, а висновок спеціаліста №656/Ж зроблений зі слів позивача, отже доказів на підтвердження отримання цієї травми під час проходження військової служби не має виходячи з такого.

Згідно п.1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ від 03.12.2009 р. №1317 метою проведення медико-соціальної експертизи є, в тому числі, виявлення причини настання інвалідності. Тобто, Центральною військово-лікарською комісією, як компетентним органом, наданий висновок, що поранення та захворювання ОСОБА_4 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.16, 14), у суду не має підстав ставити під сумнів цей висновок експерта та не приймати його як доказ. Перевірка причин інвалідності не входить до компетенції суду, тому не може бути предметом дослідження в цьому позові.

З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає задоволенню. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд керувався вимогами вищезазначеного законодавства та конкретними обставинами справи. Позивач у зв`язку з отриманим пораненням став хворою людиною, можливості якої обмежені. Позивачу отриманим пораненням під час виконання обов`язків військової служби заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, що порушило його звичні нормальні зв`язки, йому необхідно додавати додаткових зусиль для організації свого життя в сім`ї та суспільстві.

Між тим, суд не може погодитися з розміром моральної шкоди, визначеної в позовній заяві. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує конкретні обставини справи, групу інвалідності, характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, і, виходячи з засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 30000 грн. , в решті позов є надмірним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн., в решті позову відмовити.
На рішення суду сторонами, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя Комунарського районного
суду м. Запоріжжя: А.Г. Ярошенко