Справа № 464/1977/16-ц
пр.№ 2/464/211/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2017 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в :

позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом в якому просить визнати право власності на предмет іпотеки, шляхом передачі та набуття у власність ПАТ «Універсал Банк» нерухомого майна, а саме: Цегляний житловий будинок разом із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Січинського Д., буд. № 32. Цей цегляний житловий будинок позначений в поверховому плані літерою «А-2», складається із семи житлових кімнат, житловою площею 125,5 кв.м. та двох кухонь. Загальна площа будинку становить 433,1 кв.м. До будинку відносяться «Б» - цегляний сарай, «В» цегляний сарай-майстерня, «Г» - цегляна котельня, «Д» - б/бетонний погріб, «1» - огорожа з азбест. лист., «3» - металеві ворота, «І» - асфальтобетонні тротуари, які належать іпотекодавцям ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ціною 4 152000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 11-1/176к-07 від 27.09.2007 р. у сумі 162 803,51 дол. США. В обґрунтування позову покликається на те, що між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 27.09.2007р. було укладено кредитний договір № 7-1/176к-07 на загальну суму 125 000,00 дол. США терміном повернення кредиту до 26.09.2037р. В подальшому, 29.05.2013р. Залізничним районним судом м.Львова було винесене рішення, яке набрало законної сили, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та фінансових поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Р.П. заборгованості за кредитом у загальному розмірі 119 156,15 дол. США. Станом на 16.01.2016р. відповідачі рішення суду не виконують заборгованість по кредитному договору не погашають у звязку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до Розрахунку заборгованості становить 162 803,51 дол. США та складається із заборгованості за кредитним договором - 17255,82 дол. США; суми дострокового стягнення за кредитом 90 881,17 дол. США; відсотки 49958,97 дол. США, підвищені відсотки 4707,55 дол. США. На забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між банком та іпотекодавцями ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 27.09.2007р. було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 7551 відповідно до якого відповідачі передали у іпотеку вищезгаданий будинок. Відповідно до висновку про вартість майна від 05.11.2015 р. складеного ТзОВ «Термін ЛТД», Сертифікат № 223/15 від 19.03.2015 р. ринкова вартість предмета іпотеки станом на 28.10.2015р. складає 4 152 000,00 грн. Враховуючи те що відповідачі не виконують умов кредитного договору та не погашають заборгованість, керуючись ст.ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» просить задовольнити позов шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Універсал Банк» ОСОБА_7 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив позов задовольнити. Додатково обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача послався на положення ст.ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку» та пояснював, що відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Таке відповідне застереження міститься в Договорі іпотеки від 27.09.2007 р., а тому у суду є всі підстави для задоволення позову. Крім цього на заперечення поданої представником відповідача заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності пояснив, що строки звернення до суду за захистом своїх прав позивачем не порушені оскільки кредитний договір діє до 2037 р. і протягом цього строку банк вправі звертатись до суду.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 позовні вимоги заперечив у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень пояснив, що відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Способи позасудового врегулювання визначені у ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» і передбачають: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Тобто право іпотекодержателя задоволити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачене законом лише в позасудовому порядку. Однак позивач звернувся із позовом до суду в якому просить суд визнати за ним таке право, що положеннями законодавства не передбачено. Натомість ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено саме судовий спосіб реалізації предмета іпотеки і у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду повинно бути зазначено: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Таким чином судовий спосіб реалізації предмета іпотеки не передбачає жодної можливості визнання права власності на предмет іпотеки, а тому на думку представника відповідача позовні вимоги не можуть бути задоволені оскільки відсутнє матеріальне законодавство, яке повинно бути застосоване судом. Крім вказаного вище представник відповідача пояснив, що відповідно до п.38 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012р. не може бути задоволено позов оскільки, у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобовязання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Також представник відповідача звернув увагу суду на те що договір іпотеки від 27.09.2007 укладений між сторонами п.4.4 передбачає: Реалізація предмету іпотеки здійснюється іпотекодержателем, державним виконавцем чи комісіонером одним із наступних способів: - шляхом прийняття Предмету іпотеки у власність іпотекодержателем в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку». Тобто сторони чітко та однозначно визначили, що перехід права власності на предмет іпотеки може бути здійснений виключно в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», яка в свою чергу регулює правовідносини одного із способів лише позасудового порядку врегулювання. Крім цього представник відповідача акцентував увагу на тому що у абзаці 6 п.4.4. Договору іпотеки від 27.09.2007р. передбачено, що сторони домовились про те що вартість предмету іпотеки не може бути нижчою від експертної оцінки майна, проведеної не пізніше, ніж за три місяці до моменту прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателем. Як випливає із висновку про вартість майна оцінка майна проведена 05.11.2015р. що значно перевищує строк 3 місяці, а тому позивачем не дотримано вимог договору іпотеки та не забезпечено надання суду інформації про дійсну вартість обєкта іпотеки, тобто не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволені позову. Крім цього представник відповідача звернув увагу суду на те що позивач просить визнати право власності на предмет іпотеки, а саме цілий житловий будинок у звязку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору № 7-1/176к-07 від 27.09.2007р. Однак окрім вказаного кредитного договору між сторонами були укладені також інші кредитні договори за №7-1/178к-07, №7-1/175к-07, № 7-1/177к-07 виконання яких також забезпечувалось трьома окремими Договорами іпотеки від 27.09.2007 р. які були зареєстровані в реєстрі іпотек за № 7546, 7548, 7550 відповідно. Тобто вказані договори іпотеки були зареєстровані раніше ніж Договір іпотеки від 27.09.2007 р. що зареєстрований за № 7551, а тому іпотека по договорах зареєстрованих за № 7546, 7548, 7550 має вищий пріоритет відносно іпотеки по договору від 27.09.2007р. зареєстрованому в реєстрі за № 7551 і дії щодо іпотечного майна, у тому числі звернення стягнення на предмет іпотеки, у будь-якому вигляді не можуть бути проведені допоки не буде припинено обтяження накладені при реєстрації Договорів іпотеки зареєстрованих за № 7546, 7548, 7550. Представник відповідача надав суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності в якій зазначив, що останній платіж був здійснений по кредитному договору 13.02.2012р. і відповідно Банк дізнався про те що відбувається порушення його прав з 10.03.2012 р., а відтак строк звернення до суду за захистом прав почав відраховуватись із цієї дати. Виходячи із викладеного і покликаючись на норми ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України представник позивача просить відмовити у задоволені позову.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, відтак суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, зясувавши її дійсні обставини справи та перевіривши такі доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.09.2007 р. між ВАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 27.09.2007р. було укладено кредитний договір № 7-1/176к-07 на загальну суму 125 000,00 дол. США терміном повернення кредиту до 26.09.2037р.

На забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між банком та іпотекодавцями ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 27.09.2007р. було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 7551 відповідно до якого Іпотекодавці передали у іпотеку Цегляний житловий будинок разом із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Січинського Д., буд. № 32. Цей цегляний житловий будинок позначений в поверховому плані літерою «А-2», складається із семи житлових кімнат, житловою площею 125,5 кв.м. та двох кухонь. Загальна площа будинку становить 433,1 кв.м. До будинку відносяться «Б» - цегляний сарай, «В» цегляний сарай-майстерня, «Г» - цегляна котельня, «Д» - б/бетонний погріб, «1» огорожа з азбест. лист., «3» - металеві ворота, «І» - асфальтобетонні тротуари.

29.05.2013р. Залізничним районним судом м.Львова було винесене рішення, яке набрало законної сили, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Р.П. заборгованості за кредитом у загальному розмірі 119 156,15 дол. США.

Станом на 16.01.2016 р. відповідачі рішення суду не виконують заборгованість по кредитному договору не погашають у звязку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до Розрахунку заборгованості наданого позивачем становить 162 803,51 дол. США та складається із заборгованості за кредитним договором - 17255,82 дол. США; суми дострокового стягнення за кредитом 90 881,17 дол. США; відсотки 49958,97 дол. США, підвищені відсотки 4707,55 дол. США.

Подаючи позов про визнання права власності на предмет іпотеки Позивач зазначає про те що умовами договору іпотеки від 27.09.2007 р. (п.4.1.) та ст.37 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Однак вказані норми закону та умови договору іпотеки не можуть бути застосовані судом виходячи із наступного.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями ч.1. ст.36 вказаного Закону передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Частиною 3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Судовий спосіб реалізації предмета іпотеки регламентований у ст.39 Закону України «Про іпотеку» якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду повинно бути зазначено: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Таким чином законодавець чітко визначив лише два способи якими суд вправі реалізувати предмет іпотеки і жоден із них не передбачає визнання права власності на предмет іпотеки.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Враховуючи викладене суд приходить до переконання, що положеннями Закону України «Про іпотеку» не передбачено можливості визнання права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Вказаний висновок суду підтверджується п.38 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012р. яким передбачено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобовязання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Аналогічну правову позицію зайняв Верховний суд України який у постановах № 6-1851цс15 від 30.03.2016 р. та № 6-1219 цс16 від 14.09.2016 р.

Відповідно до ст.3607 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст.629 ЦК України - договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.4.4 Договору іпотеки від 27.09.2007: Реалізація предмету іпотеки здійснюється іпотекодержателем, державним виконавцем чи комісіонером одним із наступних способів: - шляхом прийняття Предмету іпотеки у власність іпотекодержателем в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Як було встановлено судом положеннями ст.37 Закону України «Про іпотеку» врегульовано перехід права власності на предмет іпотеки лише у позасудовому порядку врегулювання.

Відповідно до п.4.4. (абз. 6) Договору іпотеки від 27.09.2007р. передбачено, що вартість Предмету іпотеки не може бути нижчою від експертної оцінки майна, проведеної не пізніше, ніж за три місяці до моменту прийняття Предмету іпотеки у власність іпотекодержателем.

Відповідно до висновку про вартість майна оцінка складеного ТзОВ «Термін ЛТД» ринкова вартість предмета іпотеки станом на 28.10.2015р. складає 4 152 000,00 грн.

На пропозицію суду про надання актуального висновку представник позивача пояснив що на день звернення до суду з позовом висновок про оцінку майна був чинний, а тому може бути використаний судом.

Станом на день розгляду справи в суді Позивачем не надано висновку про оцінку майна строк якого не перевищує 3-х місяців чим не доведено дійсної вартості майна на день вирішення спору.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору позивачеві не відшкодовуються.

На підставі ст.55 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 335, 376 ЦК України, ст.ст. 33, 36, 37 , 39 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про судовий збір» та керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 169, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на предмет іпотеки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий: