АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/405/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Фролов О. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

позивача ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Тальнівської районної державної адміністрації про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, а шлюбні відносини між ними припинені з травня 2014 року.

У зв'язку з чим просив суд розірвати шлюб укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, а спільну дитину залишити прожити з батьком ОСОБА_6

17.10.2016 року ОСОБА_8 подала до суду зустрічну позовну заяву та просила суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дочки в розмірі ? частки його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розірвано. Залишено проживати з матір'ю ОСОБА_8 дочку ОСОБА_9 Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дочки в розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення повноліття дитини.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі а в зустрічному позові відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Тальнівської районної державної адміністрації про стягнення аліментів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки шлюб між сторонами розірвано, а дитина залишається проживати з матір'ю, а тому відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 03.06.2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. В червні 2014 року органом опіки та піклування було прийняте рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини.

Згідно частини 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків, а за ч. 2 цієї статті місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Згідно матеріалів цивільної справи, ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_8 та їх дитина, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1. Дана квартира на праві власності належить батькам позивача, а сторони та їх неповнолітня дитина мають в своєму користуванні ізольовані кімнати. Таким чином, ні позивач, ні відповідачка не позбавлені можливості вільно спілкуватись з своєю дитиною.

Позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків не заявлялось, таке визначення місця проживання дитини із одним із батьків судом не вирішувалось, а тому наявність відповідного висновку органу опіки та піклування не потрібно.

Зазначення в рішенні суду першої інстанції обставина, що дитина залишається проживати з відповідачкою за первісним позовом, не являється визначенням місця проживання дитини, а носить формальний характер необхідний лише для визначення на користь кого із батьків стягуються аліменти на утримання дитини.

Тому суд першої інстанції керуючись принципами Декларації прав дитини та Конвенцією про права дитини та, врахувавши, що малолітня ОСОБА_8 після припинення батьками шлюбних відносин залишилась проживати з обома батьками, з метою забезпечення стягнення аліментів на утримання дитини на користь матері формально залишив місце проживання малолітньої дочки разом з матір'ю ОСОБА_8

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі про те, що районним судом не зобов'язано орган опіки та піклування надати свої висновки стосовно визначення місця проживання дитини, є безпідставним, оскільки така позовна вимога не заявлялась і судом першої інстанції не розглядалась.

Тому правильно встановивши правовідносини та вірно оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову по заявлених позивачем правових підставах.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року відхилити, а рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :