АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/2097/15-ц Номер провадження 22-ц/786/749/17Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 1 лютого 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_3" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 1 лютого 2017 рокупозов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_3" заборгованість за кредитним договором в сумі 37882,82 долари США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_3" пеню в сумі 3667 грн. 25 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_3" судовий збір в сумі 12157 грн. 28 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Зокрема вказує на те, що суд зобовязаний був зупинити провадження по справі до розгляду по суті справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Креді ОСОБА_3" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, рішення по якій може впливати на розгляд справи про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 03.09.2008 року між АТ «Індустріально-експертний банк» (зараз ПАТ «Креді ОСОБА_3») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №9966/478160, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 44 000,00 доларів США на купівлю квартири, під 13,4% річних до 02.09.2033 року.

Умовами договору, а саме п. 1.1 передбачено, що позичальник зобов'язується повертати кредит частинами щомісячно до 15 числа, згідно з графіку погашень.

Отримання коштів по кредитному договору підтверджується валютним меморіальним ордером № від 03.09.2008 року.

В цей же день згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав квартиру №28 за адресою м. Полтава, пров. Великий, 4, за 252205 грн.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 03.09.2008 року між банком та ОСОБА_4 (дружиною відповідача) укладено договір поруки №9966/478160, згідно якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком в повному обсязі по зобов'язанням ОСОБА_2

В звязку з неналежним виконанням умов договору станом на 19.10.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 38055,01 дол. США (що еквівалентно 810484, 15 грн., по курсу НБУ 21,297699 грн. за 1 долар США) та складається з:

- 758 258,15 грн. - сума заборгованості за кредитом;

-35 553,53 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками;

-3 667,25 грн. сума пені за несвоєчасне погашення кредиту та нарахованих відсотків.

Виникнення вказаної заборгованості стало підставою для звернення банку до суду з позовом про стягнення останньої.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд визнав доведеним факт порушення позичальником своїх зобовязань та обґрунтованість вимог про дострокове стягнення кредиту, що відповідає положенням ч.2 ст.1050 ЦК України, а відтак з відповідачів як солідарних боржників на користь банку підлягає стягненню заборгованість в розмірі 37882,82 долари США та 3667, 25 грн. пені.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено обовязковість виконання зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, з матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачами, що 03.09.2008 року ОСОБА_2 уклав кредитний договір та отримав 44000 доларів США для оплати двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,7 кв.м. В цей же день позичальником вказана квартира була придбана.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є зазначена квартира та укладено договір поруки з дружиною позичальника ОСОБА_4

Згідно до умов договору п.3.2.3. банк має право вимагати дострокового повернення кредиту в повній сумі, сплати нарахованих процентів, та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник протягом 3 робочих днів від дати отримання вимоги банку про надання додаткового забезпечення виконання зобовязання не надасть такого забезпечення або запропоноване забезпечення не влаштує банк.

Пунктом 3.2.6. банку надано право в разі невиконання зобовязання по погашенню простроченої заборгованості в строк до 30 днів з дати направлення повідомлення вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі нарахованих процентів за користування кредитом, штрафів та пені

Якщо позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому вимоги банком, не виконає вимогу про дострокове погашення, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням або звренення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку (п. 3.2.7).

В звязку з порушенням зобовязань по здійсненню своєчасного щомісячного платежу в квітні 2015 року, банк 19.05.2015 р. направив позичальнику вимогу про усунення порушення та необхідність погасити прострочений платіж, попередивши, що в разі не виконання зазначеної вимоги впродовж 30 днів з дня її відправлення, банком буде направлена вимога про повне дострокове стягнення суми кредиту та звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Боржником вказана вимога була залишена без реагування.

27.08.2015 р. банк направив ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_4 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, яка не була виконана останніми.

В звязку з неналежним виконанням умов договору, згідно наданого банком розрахунку розмір заборгованості станом на 19.10.2015 року становив 38055,01 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ дорівнювала 810484,15 грн.

Оскільки нормами цивільного законодавства не передбачено стягнення пені в іноземній валюті (доларах США в даному випадку), суд першої інстанції правомірно стягнув останню в солідарному порядку в гривнях - в розмірі 3667,25 грн.

Заперечуючи заявлені вимоги та розмір кредитної заборгованості, відповідачі ініціювали проведення по справі судово-економічної експертизи, висновки якої не спростували обставини, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги.

Одночасно, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження заперечення позичальника щодо відсутності доказів отримання ним кредитних коштів, використання банком обману споживача про інформування суми мінімального платежу та термінів дії договору.

Таким чином, вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції дав правильну правову оцінку зібраним по справі доказам та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог.

Враховуючи встановлені обставини по справі, які підтверджують неналежне виконання умов кредитного договору та виникнення заборгованості, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Зокрема, відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо невиконання судом першої інстанції положень ст. 201 ЦПК України про обовязковість зупинення провадження по справі, колегія суддів зазначає, що вказане посилання не спростовує висновків місцевого суду, позаяк не свідчить про помилковість ухвали про відмову в зупиненні провадження.

При цьому, самим позичальником реалізовано право на судовий захист, оскільки останнім предявлено позов про визнання кредитного договору недійсним, в межах розгляду якого проводиться судово-економічна експертиза, у звязку з чим по цій справі також зупинено провадження.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Проте, в порядку ст.303 ч.3 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги та звернути увагу на недоліки судового рішення, а саме на необхідність зазначити в резолютивній частині еквівалент заборгованості в національній валюті гривні.

За змістом п. 14 Постанови пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, згідно з ч.1 ст. 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом,встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суд повинен зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Враховуючи недотримання судом першої станції вказаних положень, резолютивну частину рішення слід доповнити посиланням на еквівалент заборгованості в розмірі 37882,82 долари США по курсу НБУ 21,297699 грн. за 1 долар США, який становить 806816,90 грн. та складається з заборгованості за кредитом 765847,15 грн. та заборгованості за нарахованими відсотками 40969,75 грн.

Також судова колегія приходить до висновку про зміну рішення суду в частині розподілення судових витрат та виключення посилання на вказівку про їх стягнення в солідарному порядку, що не передбачено законом.

У звязку з чим, на користь позивача з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 6078,64 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 1 лютого 2017 року змінити, доповнити його резолютивну частину посиланням на еквівалент заборгованості в розмірі 37882,82 долари США по курсу НБУ 21,297 грн. за 1 долар США, який становить 806816,90 грн. та складається з :

заборгованості за кредитом 765847,15 грн.,

заборгованості за нарахованими відсотками 40969,75 грн., а також змінити рішення в частині стягнення судових витрат, зазначивши про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_3" судового збору по 6078,64 грн. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1