"27" березня 2017 р.
Справа№642/7111/16-ц
Провадження№2/642/320/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Бондаренка В.В.

за участю секретаря - Шаповал Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 359 000 (триста п'ятдесят девять тисяч) грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн. зобов'язань за договором поруки від 21.04.2012 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21.04.2012р. ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 суму у розмірі 180 000 грн., яку зобов'язався повернути повністю в строк - до 01.01.2016р. Відповідно до цього ОСОБА_3 була власноруч написана розписка. В той же день, 21.04.2012р. ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 ще одну суму у розмірі 180 000 грн., без встановлення строку повернення позики, про що ОСОБА_3 також було власноруч написана розписка. В супереч укладених зобов'язань ОСОБА_3 грошові кошти у строк визначний у першому договорі позики до 01.01.2016р. так і не повернув. Також зазначив, що оскільки у другому договорі позики не було встановлено строк повернення позики, то ОСОБА_1 01.09.2016р. пред'явив до ОСОБА_3 вимогу про повернення коштів у розмірі 180 000 грн., але ОСОБА_3 ані протягом 30 днів від дня пред'явлення вимоги ані по сьогоднішній день також не повернув кошти за другим договором позики. Крім того вказав, що 21.04.2012р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов'язується частково відповідати перед ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_3 зобов'язань по поверненню позики, що виникли з Договорів позики від 12.04.2012р. З огляду на порушення ОСОБА_3 зобов'язань за договорами позики, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із вимогою про виконання зобов'язання в сумі 1 000 грн., яку ОСОБА_2 отримав 03.10.2016р. Проте, в порушення вимог п. 4.1.1. Договору поруки, ОСОБА_2 свої зобов'язання до цього часу не виконав. За таких обставин, стягненню з ОСОБА_2, у рахунок виконання зобов'язань по договорам позики від 21.04.2012р., підлягає сума у розмірі 1 000,00 грн. згідно умов договору поруки від 21.04.2012р. Таким чином, загальний розмір заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 за договорами позики від 21.04.2012р. та від 21.04.2012р. складає 359000 грн., а розмір заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1, що виникла з договору поруки від 21.04.2012р. складає 1000 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов підтримав просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, надав до суду заяву в якій вказав, що він дійсно поручався за ОСОБА_3 перед ОСОБА_1, але з урахуванням того, що він не отримував ніяких коштів, він заперечує проти позову ОСОБА_1 про стягнення з нього коштів, при цьому вважає, що борг, в повному обсязі, повинен віддавати ОСОБА_3 який і позичав кошти та який зараз не виконує взяті на себе зобов'язання. Також просив зазначену цивільну справу розглядати без його участі, та відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 в частині стягнення коштів з ОСОБА_2

Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що 21.04.2012р. ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 суму у розмірі 180 000 грн., яку зобов'язався повернути повністю в строк - до 01.01.2016р. Відповідно до цього ОСОБА_3 була власноруч написана розписка.

В той же день, 21.04.2012р. ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 ще одну суму у розмірі 180 000 грн., без встановлення строку повернення позики, про що ОСОБА_3 також було власноруч написана розписка.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що між позивачем і відповідачем були укладені договори позики відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 всупереч укладених з ОСОБА_1 договорів позики, а саме у строк визначений у першому договорі позики до 01.01.2016р. та протягом 30 днів від дня пред'явлення вимоги, а саме від 01.09.2016р. за другим договором позики грошові кошти так і не повернув.

Відповідно до ст. 610 ЦПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, судом було досліджено оригінали вищевказаних розписок та на зворотному боці вказаних розписок було встановлено написи за підписом ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_3 в рахунок часткового погашення боргу грошових коштів у розмірі 1300 грн. (за договором позики зі строком повернення до 01.01.2016р.) та 2000 грн. (за договором позики без визначення строку повернення).

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення коштів з ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з урахуванням повернутих коштів та стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає сума коштів у розмірі 356 700 грн.

Також судом встановлено, що 21.04.2012р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов'язується частково відповідати перед ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_3 зобов'язань по поверненню позики, що виникли з Договорів позики від 12.04.2012р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до розділу 3 Договору поруки від 21.04.2012р. поручитель забезпечує виконання боржником зобов'язання за договорами позики частково; розмір відповідальності Поручителя становить 1000,00 (одну тисячу) грн.; поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника виключно в межах вищевказаної суми.

З огляду на порушення ОСОБА_3 зобов'язань за договорами позики, ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із вимогою про виконання зобов'язання в сумі 1 000 грн., яку ОСОБА_2 отримав 03.10.2016р. Проте, в порушення вимог п. 4.1.1. Договору поруки, ОСОБА_2 свої зобов'язання до цього часу не виконав.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2, у рахунок виконання зобов'язань по договорам позики від 21.04.2012р., підлягає сума у розмірі 1 000,00 грн. згідно умов договору поруки від 21.04.2012р.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до вищенаведених норм, а також керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 356 700 (триста п'ятдесят шість тисяч сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. зобов'язань за договором поруки від 21.04.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3 577 (три тисячі п'ятсот сімдесят сім) грн. 00 коп. у рівних частках, тобто по 1 788 (одній тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн. 50 коп. з кожного

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30.03.2017 року.

Суддя В.В. Бондаренко