Справа № 369/8827/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/708/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 26 24.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» до ОСОБА_3 про визнання нікчемного правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ПАТ «Банк Національний кредит» звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним нікчемний договір про внесення змін № 1 від 15 травня 2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» № 111206-ДР-05 від 19 червня 2012 року, який укладено між позивачем та ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 червня 2012 року між ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_3 був укладений договір банківського вкладу, згідно умов якого банк відкрив вкладнику депозитний рахунок, а вкладник вніс на рахунок грошові кошти в розмірі 30 000 грн. Відповідно до умов п. 2.2. договору депозитний вклад розміщувався з 19 червня 2012 року по 05 березня 2016 року. Згідно п. 3.7. депозитного договору сторони дійшли згоди, що у випадку розірвання договору з ініціативи власника в період до кінцевої дати дії депозитного договору, проценти нараховуються та сплачуються із розрахунку 2 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. 15 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до банку із заявою про дострокове розірвання депозитного договору, в результаті чого банк повинен був сплатити проценти за ставкою 2,0 % річних. 15 травня 2015 року між сторонами було укладено оспорюваний договір, згідно умов якого банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою. Згідно постанови Правління Національного банку України від 28 серпня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк Національний кредит». Проведеною перевіркою договору про внесення змін № 1 було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 14 224 грн. 26 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Банк Національний кредит» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Національний кредит» просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що на момент виявлення нікчемності правочину та направлення відповідачу повідомлення Порядку виявлення правочинів, які є нікчемними, не існувало, а до даних правовідносин застосовувалися норми ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Внаслідок укладення договору про внесення змін банк відмовився від власних майнових вимог. Вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 вищезазначеного Закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 19 червня 2012 року між ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_3 був укладений договір № 111206-ДР-05 банківського вкладу «Стандартний», згідно умов якого банк відкрив вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1, а вкладник вніс на вказаний рахунок грошові кошти в розмірі 30 000 грн. депозит розміщено з 19 червня 2012 року по 21 червня 2013 року (включно).

Відповідно до умов п. 2.3. договору банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 19 % річних.

Згідно умов п. 3.7, 3.8. договору у випадку розірвання договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. Якщо сума раніше сплачених вкладнику процентів перевищує суму процентів, перерахованих за зниженою процентною ставкою, ця різниця при поверненні депозиту утримується банком із суми депозиту, яка повертається вкладнику.

18 лютого 2014 року між ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін № 1 до договору № 111206-ДР-05 від 19 червня 2012 року, відповідно до умов якої сторони погодили, що депозит розміщується з 19 червня 2012 року по 28 лютого 2015 року. Банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 17 % річних.

20 лютого 2015 року між ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до договору №111206-ДР-05 банківського вкладу «Стандартний» від 19 червня 2012 року, відповідно до умов якої сторони погодили, що депозит розміщується з 19 червня 2012 року по 05 березня 2016 року зі сплатою банком процентної ставки за користування депозитом в розмірі 22 % річних.

15 травня 2015 року ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_3 уклали договір про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу «Стандартний» № 111206-ДР-05 від 19 червня 2012 року, відповідно до умов якого сторони погодили та виклали п. 3.7. у редакції «У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 22 % річних».

15 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до банку з письмовою заявою про дострокове розірвання депозитного договору № 111206-ДР-05 від 19 червня 2012 та просив виплатити суму депозиту та нараховані відсотки.

Постановою Правління Національного банку України № 358 від 05 червня 2015 року «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 114 від 05 червня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний кредит», згідно якого з 08 червня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний кредит».

Згідно постанови Правління Національного банку України від 28 серпня 2015 року № 563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк Національний кредит».

27 листопада 2015 року ПАТ «Банк Національний кредит» направив відповідачу ОСОБА_3 лист № 04-08/2578 щодо встановлення факту нікчемності правочину. У даному листі зазначено про те, що у відповідності до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою було здійснено перевірку договору про внесення змін до договору банківського вкладу № 111206-ДР-05 від 19 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_3, та виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону. У зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою, банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату йому грошових коштів у розмірі 14 224 грн. 26 грн. Відповідачу було запропоновано повернути банку вказані грошові кошти.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що надані докази не підтверджують заявлені позивачем вимоги про недійсність договору, укладеного між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Отже, за договором банківського вкладу саме на банк покладається обов'язок з виплати вкладнику коштів. При цьому банк не має будь-яких майнових вимог до вкладника.

Судом встановлено, що між ПАТ «Банк Національний кредит» та ОСОБА_3 не укладалось жодних правочинів, які передбачають відмову банку від майнових прав, а тому виплата відповідачу вкладу та нарахованих процентів за період від дати внесення коштів на вкладний рахунок і до дня, що передує їх поверненню відповідає закону і не є відмовою банку від своїх майнових прав.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Банк Національний кредит» зазначає, що оспорюваний договір про внесення змін до депозитного договору є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та просить визнати його недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Оскільки оспорюваний правочин було укладено 15 травня 2015 року посадовими особами ПАТ «Банк Національний кредит», які були наділені необхідним обсягом правоздатності та дієздатності вчиняти правочини платоспроможного на той час банку, а процедуру виведення банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації розпочато лише з 08 червня 2015 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність доводів позивача щодо нікчемності оспорюваного правочину на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи апеляційної скарги, про те, що банк за умовами договору про внесення змін №1 від 15 травня 2015 року відмовився від власних майнових вимог, не заслуговують на увагу, оскільки сторони дійшли згоди про виключення з умов договору санкцій за дострокове розірвання договору за ініціативою споживача, тим самим усунувши дисбаланс договірних прав і обов'язків сторін. Крім того, проценти за вкладом є винагородою вкладника за користування його коштами банком. Тобто, збільшуючи чи зменшуючи проценти за депозитним договором, сторони на власний розсуд визначали винагороду вкладнику.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.