Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарях: Рудь Н.В., Швидкій Л.В., Наумовій О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, поданого в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,-

в с т а н о в и в :

Позивач в особі представника Поволокіної А.П. звернувся з позовом до суду у якому просить усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, на прийняття спадщини, що складається із квартири АДРЕСА_1.

Мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивача - ОСОБА_4 (надалі Спадкодавець), що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районною управління юстиції у м. Києві. Спадкоємцями за законом є син - Позивач ОСОБА_1, та друга дружина померлого - Відповідач ОСОБА_3.

Місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що відповідач не має права на спадкування, оскільки хоча і являлась на момент смерті ОСОБА_4 його дружиною, проте фактично з ним не проживала, вела окреме господарство, не була пов»язана із померлим спільним побутом. Крім того, за життя, ОСОБА_1 відмовився від права на приватизацію спільної із відповідачем квартири АДРЕСА_2. З початку 2012 року шлюбні стосунки між ними фактично припинились і ОСОБА_4 переїхав проживати до дочки ОСОБА_6, яка проживала в квартирі, що залишилася їй за договором дарування від матері ОСОБА_7, за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, помер у віці 78 років, за своїм станом здоров»я не міг обходитись без сторонньої допомоги. З початку 2012 року та до кінця 2015 Відповідач жодних стосунків із спадкодавцем не підтримувала, здоров'ям, моральним та матеріальним становищем не цікавилася.

Напередодні смерті Спадкодавця, відповідач з'явилася у його житті саме у той момент, коли він через погіршення здоров'я та перенесений інсульт перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 3. Відповідач неодноразово з'являлася в лікарні, привласнила особисті речі Спадкодавця, а саме: документи на особу та мобільний телефон, всіляко наводила наклепи на Позивача та його дружину, примушувала Спадкодавця скласти заповіт на свою користь, перешкоджала відвідуванню Позивачем батька.

У день виписки з лікарні Відповідач за допомогою сторонніх осіб забрала Спадкодавця та відвезла його до нотаріуса з метою підписання документів, що давали підстави для набуття нею права власності на квартиру АДРЕСА_1. Від підписання останніх Спадкодавець відмовився, в результаті чого Відповідач привезла його до квартири за адресою: АДРЕСА_1 та покинула його самого. Оскільки Спадкодавець на той час був у дуже поганому стані та не міг самостійно пересуватися, він майже добу провів в одному положенні без їжі, води та без сторонньої допомоги. На крики про допомогу відгукнулися сусіди та зателефонували дружині Позивача - ОСОБА_8. По приїзду нею було негайно надано першу допомогу та на прохання Спадкодавця викликано поліцію з метою подання заяви про правопорушення. Тоді Дніпровським управлінням поліції було прийнято заяву, реєстраційний № 10542, підтвердженням чого є талон - повідомлення № 490 від 12.02.2016 року. Під час виклику Спадкодавцем було надано грунтовні пояснення щодо ситуації, яка склалася, та зафіксовано у протоколі. Згодом, через погіршення фізичного та морального стану ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

А відтак, позивач вважає, що відповідач окрім того, що змушувала ОСОБА_4 скласти на свою користь заповіт, ще залишила його у безпорадному стані, чим фактично ухилилась від виконання свого обов»язку, як дружина, щодо утримання спадкодавця та надання йому допомоги, а тому на підставі ст. 1224 ЦК України не має права на спадкування за законом, що змушує його звернутись з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач та його представники ОСОБА_2, ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав якими обґрунтовується позовна заява просили позов задовольнити.

Позивач суду пояснив, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності його матері - ОСОБА_7 На підставі договору дарування дана квартира була подарована ОСОБА_6, яка являється його рідною сестрою та дочкою ОСОБА_7 і ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 та батько протягом останніх років проживали спільно у квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, яка на випадок своєї смерті склала заповіт, за яким заповідала усе належне їй майно батьку - ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, який також на випадок своєї смерті склав заповіт, за умовами якого, усе належне йому майно заповідав ОСОБА_6

Так як сестра не мала дітей, позивач зазначає, що він і відповідач являються спадкоємцями за законом першої черги щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

Оскільки відповідач протягом останніх років не проживала з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, залишила його у безпорадному стані, спонукала до складання заповіту на свою користь, позивач просить про усунення ОСОБА_3 від спадкування.

Представник позивача ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що відповідач не має права претендувати на частину квартири АДРЕСА_1, так як дана квартира була набута у власність першою дружиною померлого ОСОБА_4, а тому підлягає ученню від спадкування.

Крім того, відповідач примушувала ОСОБА_4 підписати документи у нотаріальній конторі для виникнення підстав набуття у власність квартири АДРЕСА_1. На її пропозиції щодо встановлення графіку чергування для здійснення догляду за ОСОБА_4, який за декілька тижнів до смерті вже не був здатним до самообслуговування, ОСОБА_3 відмовлялась.

Також представник позивача вважає, що за два тижні до дня смерті ОСОБА_4, відповідач залишила його у безпорадному стані, а тому просить про задоволення позову.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що згідно зі статтею 57 Сімейного кодексу України, майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

ОСОБА_4 проживав у квартирі АДРЕСА_1 протягом останніх чотирьох років, після смерті доньки ОСОБА_6 подав заяву про прийняття спадщини, проте за життя не встиг її оформити. Разом з тим, він фактично прийняв спадщину, що складається із квартири АДРЕСА_1.

А тому, вважає, що на підставі ст. 1224 ЦК України та статті 57 СК України відповідача за рішенням суду може бути усунено, як спадкоємця першої черги за законом, від права на спадкування квартири АДРЕСА_1.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_9. у судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, про що надали письмові заперечення.

Відповідач суду пояснила, що вона являється дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 більше 20 років і до дня смерті ОСОБА_4 перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі та вела спільне господарство. Протягом останнього часу ОСОБА_4 проживав за двома адресами а саме: АДРЕСА_1 та у АДРЕСА_2. Дане рішення було прийнято ними спільно, оскільки у квартирі АДРЕСА_1 проживала його донька ОСОБА_6, яка зловживала спиртними напоями та перебувала у хворобливому стані. Коли померла дочка її чоловіка - ОСОБА_6, ОСОБА_1 перебував у тяжкому емоційному стані у зв»язку із чим знаходився на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 3. Під час повернення з лікарні, з якої вона його забирала, він виявив бажання лишитись проживати у квартирі АДРЕСА_1. З лютого місяця 2016 року за своїм станом здоров»я ОСОБА_4 потребував стороннього догляду, який вона здійснювала, а саме готувала та приносила їжу, забезпечувала медичне лікування. ІНФОРМАЦІЯ_1 коли помер її чоловік, вона разом із своєю сестрою знаходилась з ним поруч у квартирі АДРЕСА_1, позивач та його дружина були відсутні, а тому даний позов відповідач вважає необґрунтованим і просить відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що починаючи з травня 1990 року до дня смерті, Спадкодавець проживав спільно із відповідачем, як з дружиною та вів спільне господарство, що підтверджується показами свідків.

Реєстрація місця проживання Спадкодавця за адресою АДРЕСА_1 була здійснена у 2012 році виключно, як засіб захисту майнових прав та інтересів доньки Спадкодавця - ОСОБА_6, яка зловживала наркотичними засобами та алкогольними напоями, а починаючи з 2013 року не вела трудову діяльність.

Представник відповідача вважає, що твердження позивача про потребу Спадкодавця у сторонній допомозі та матеріальному утриманні, не має під собою підгрунття, оскільки згідно із записами в Трудовій книжці, ОСОБА_4 працював сторожем в УКРТЕЛЕРАДІОПРЕС ІНСТИТУТІ, майже до самого моменту смерті, а саме до 25.02.2016 року та був звільнений у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України

Щодо перешкоджання Спадкодавцю в складанні заповіту на користь

позивача, чи примушування скласти заповіт на користь Відповідача, то дана

обставина не підкріплена жодним доказом.

Натомість добросовісне виконання Відповідачем свого обов'язку, передбаченого ст. 75 СК України, щодо утримання свого чоловіка (Спадкодавця) під час тяжкої хвороби підтверджується квитанціями про придбання ліків для Спадкодавця, а також документами, що підтверджують здійснення Відповідачем та її родичами витрат на поховання Спадкодавця після його смерті.

Крім того зазначив, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування».

Разом з тим, позивачем не доведено підстави передбачені ст.1224 ЦК України, а навпаки показами свідків та доказами які містяться в матеріалах справи спростовано обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог.

З огляду на означене у задоволенні позову просить відмовити.

Суд, заслухавши сторони, представників сторін, допитавши свідків ОСОБА_10., ОСОБА_11., ОСОБА_12., ОСОБА_13, ОСОБА_14., ОСОБА_15., ОСОБА_16., ОСОБА_17., дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.05.1990 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 ( прізвище до укладення шлюбу ОСОБА_3), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 05.05.1990 року.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 являються дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 05.01.2016 року (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с.7).

Як убачається із матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, на випадок своєї смерті він склав заповіт, за яким заповідав усе належне йому майно ОСОБА_6

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за законом.

Місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 є квартира АДРЕСА_1, що належала на підставі договору дарування від 11 червня 2007 року ОСОБА_6, в якій спадкодавець був зареєстрований з 20.03.2012 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.8,13).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1261 ЦК України, першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У судовому засіданні встановлено, що сторони являються спадкоємцями першої черги щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4. Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено.

Відповідно до ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом.

2. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

3. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.

Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

4. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду.

Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу.

5. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

6. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на ту обставину, що відповідач умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяла виникненню у неї права на спадкування. А також, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

ОСОБА_4, відповідно до даних довідки МСЕК являвся інвалідом ІІ групи загального захворювання.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_4 та довідки виданої Українським інститутом Підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси від 26.02.2016 року № 46, убачається, що ОСОБА_4 працював сторожем експлуатаційно-технічного відділу в УКРТЕЛЕРАДІОПРЕС ІНСТИТУТІ з 22.12.2010 року по 25.02.2016 року та був звільнений на підставі наказу № 25 від 25.02.2016 року у зв'язку зі скороченням штату ( п. 1 ст. 40 КЗпП України). (а.с.45,120).

За даними листків непрацездатності у періоди з 03.03.2015 року по 10.03.2015 року; з 14.07.2015 року по 17.07.2015 року; 10.01.2016 року по 20.01.2016 року; 26.01.2016 року по 09.02.2016 року; з 16.02.2016 року по 25.02.2016 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 3. (а.с. 111-116).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10., ОСОБА_16., ОСОБА_14., ОСОБА_15. суду показали, що ОСОБА_4 протягом лютого-березня 2016 року потребував стороннього догляду за станом свого здоров»я та систематично перебував на стаціонарному лікуванні.

ОСОБА_16., ОСОБА_14., ОСОБА_15. підтвердили, що у січні та лютому 2016 року році відповідач здійснювала супровід ОСОБА_4 до лікарні та забирала його після виписки. ОСОБА_4 проживав у квартирі АДРЕСА_1 разом із дочкою ОСОБА_6 до дня її смерті. Після смерті доньки, по день своєї смерті залишився проживати за даною адресою один. Відповідач доглядала ОСОБА_4, купувала речі, ліки тощо, підтримувала психологічно, намагалася створити для нього всі умови для того, щоб убезпечити від всякого роду переживань, навантажень, тобто робила все, щоби створити гармонійні умови для видужання.

В свою чергу свідки ОСОБА_13., ОСОБА_11., ОСОБА_12 не бачили у зазначений період часу, що ОСОБА_4 надавалась відповідачем допомога, якої потребував померлий.

Свідок ОСОБА_15. суду показала, що вона разом із відповідачем, знаходилась у квартирі АДРЕСА_1 в момент смерті ОСОБА_4 Дані обставини також визнаються і сторонами.

На підтвердження участі відповідача у матеріальному підтриманні чоловіка, ОСОБА_3 надала суду квитанції на придбання нею ліків для ОСОБА_4 (а.с.42-44).

На підтвердження витрат понесених відповідачем пов»язаних із похованням ОСОБА_4 суду надано товарний чек, квитанцію та договір на надання додаткових ритуальних послуг від ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с49-55).

Таким чином, відповідачем спростовано твердження позивача, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

На підтвердження обставин того, що відповідачем також вчинялись дії для виникнення у неї права на спадкування, позивач вказує на зареєстровану під № 10542 у Дніпровському УП ГУ НП в м. Києві заяву від 12.02.2016 року.

Разом з тим, із дослідженого судом висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_4 по матеріалу ЄО № 10542 від 12.02.2016 року убачається, що 12.02.2016 року у черговій частині Дніпровського УП ГУНП в м. Києві була зареєстрована заява гр. ОСОБА_4 який повідомив, що його дружина змусила його підписувати якісь документи.

В ході перевірки було встановлено та при спілкуванні із гр. ОСОБА_4, останній повідомив, що його дружина ОСОБА_3, з якою він не проживає, забрала його із лікарні 11.02.2016 року та поїхали до нотаріуса, де йому було представлено ряд документів на підпис, проте останній їх не підписав, про що сповістив свою невістку. Також гр. ОСОБА_8 являється невісткою вищевказаного громадянина пояснила що гр. ОСОБА_4 не підписував ніяких документів, та конфлікт із дружиною ОСОБА_3 вирішили мирним шляхом та від подальшого проведення розслідування відмовляється. (а.с.84).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем та його представниками надано суду належні та допустимі докази на підтвердження обставин того, що ОСОБА_4 по день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1, разом із донькою - до ІНФОРМАЦІЯ_2. А також те, що ОСОБА_6 була офіційно працевлаштованою до 2013 року, отримувала пенсію та продовжувала працювати після звільнення. Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11., ОСОБА_13., ОСОБА_12,ОСОБА_10. суду показали, що ОСОБА_6 не вживала спиртних напоїв та наркотичних засобів.

Разом з тим, дані обставини, а також посилання представника позивача, що відповідач не має відношення до даної квартири, оскільки остання була набута у власність першою дружиною спадкодавця, не можуть бути прийняті судом до уваги в розрізі даного спору виходячи з підстав та предмету позову, так як не мають вирішального значення для справи.

Підстави усунення від права на спадкування визначені ст. 1224 ЦК України. Доказів того, що відповідач умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяла виникненню у неї права на спадкування, а також, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані суду не надано.

Не надано суду і доказів, що ОСОБА_4 звертався до відповідача за допомогою, а остання умисно ухилялася від її надання, хоча мала можливість надати таку допомогу.

А відтак, розглядаючи справу виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 11 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з»ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав передбачених ст. 1224 ЦК України для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по оплаті судового збору понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 3,4, 10, 11, 57-61, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 257, 267, 1220, 1224 ЦК України, ст.. 75 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, поданого в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування- залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рі шення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя