Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/101/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Адаменко І.М.
Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Дьомич Л. М.
18.01.2017 року судді Апеляційного суду Кіровоградської області Дьомич Людмили Миколаївни щодо ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2017 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який представляє інтереси ОСОБА_4 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 січня 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_3, який представляє інтереси ОСОБА_4, рішення районного суду залишено без змін.
Ухвала Апеляційного суду також вказує, що позивач не довів, що з вини відповідача був значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору оренди. Договором оренди не передбачено як повинен діяти орендар, якщо орендодавець не з'являється для отримання орендної плати. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, звернув увагу на те, що підставою відповідальності за порушення зобов'язання є вина особи, яка порушила зобов'язання (ст.ст.611, 614 ЦК). Позивачем не доведено того, що орендна плата йому не виплачувалася саме через винну поведінку відповідача. ОСОБА_4 в позові не посилався як на підставу вимоги про розірвання спірного договору оренди на систематичне невиконання стороною договору договірних зобов'язань.

З таким висновком погодилась колегія суддів Апеляційного суду за вирішенням більшістю голосів суддів. Однак, я як головуюча у справі маю окрему думку, за якою апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору оренди землі, за наступного.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до п. «д» ч. 1ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Саме по собі поняття «несвоєчасна сплата» означає несплату певної суми коштів у певний строк, зокрема, у даному випадку, у строк, передбачений договором оренди землі.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 10,08 га.( а.с.6). 13 листопада 2012 року між позивачем та ФОП ОСОБА_5 укладено договір оренди землі загальною площею 10,08 га, строком на 49 років зі сплатою орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка на час підписання договору становила 197039 грн. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щорічно до 30 грудня поточного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. (п. 5,8-12;14) (а.с.7).

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором ( п. 38).

Відповідач наполягав що у 2012 році сплатив власнику землі 50000 грн. за оренду землі наперед, що підтверджується його розпискою долученою до матеріалів справи.

За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. У наданій відповідачем до суду першої інстанції розписці вказано, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 50000 грн. і в подальшому не буде мати ніяких претензій (а.с.98).

Цей доказ сторони відповідача не відповідає вимогам щодо належності і допустимості у розумінні положень ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України, оскільки не є підтвердженням сплати орендної плати взагалі і тим більше наперед, а відтак не свідчить про факт виконання зобов'язання.

Укладеним між сторонами договором оренди землі не передбачено внесення орендної плати наперед одним платежем, а навпаки передбачає щорічну виплату до 30.12 поточного року. Інша домовленість судом не встановлена.

В судовому засіданні позивач, заперечуючи отримання орендної плати за весь період користування земельною ділянкою зазначив, що отримане це кошти за продаж відповідачу своєї земельної ділянки, про заборону продажу він не знав, поклався на обізнаність з цього питання відповідача. Як виходить з пояснень ОСОБА_4 50 000 грн. він отримав у жовтні 2011 року, тобто до укладання правочину, про існування якого йому стало відомо у 2015 році, на розписці відсутні відомості про дату передачі коштів, але це не спростовує доводів позивача так як інші обставини і докази підтверджують факт сплати коштів відповідачем до укладання правочину.

Так, орендарем не надана інформація про суми виплачених доходів та утриманих податків у зв'язку з виплатою 50 000 грн.

Крім того, заборгованість по орендній платі за період з 2012 року по 2015 року в сумі 18511 грн. визнана відповідачем, оскільки сума боргу сплачена під час судового розгляду.

Таким чином не виплата орендарем власнику земельної ділянки орендної плати на протязі 2012-2015 років ( два і більше років поспіль), як передбачено умовами договору п. 11, свідчить про систематичну не сплату ним орендної плати, порушення умов зобов'язання. Судом не встановлена домовленість сторін про виплату, а відтак отримання орендної плати наперед. Розписка трактується і пояснюється сторонами по різному, а її текст не свідчить про обґрунтованість доводів відповідача і можливість судом розцінити її як доказ про виплату орендної плати. Більш того, позиція відповідача спростовується розміром отриманого позивачем, бо в разі виплати коштів за період строку дії зобов'язання, така сума в рази перевищувала б отримане власником землі, виходячи з грошової оцінки здійсненої на час укладання договору. ОСОБА_5 визнав і сплатив борг.

Орендар в порушення умов договору та норм ст. 129 ЦК України на протязі 3-х років поспіль (2012-2015 рр.) внаслідок систематичної несплати орендної плати значною мірою був позбавлений можливості щороку отримувати орендну плату за користування його земельною ділянкою, що є правовою підставою для розірвання вищевказаного правочину.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, та у справі № 6-977цс16 від 28 вересня 2016, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, що судом першої інстанції та більшістю колегії суддів апеляційного суду не враховано.

Щодо порядку виплати щорічних платежів, сторона відповідача вказала про здійснення поштових переказів орендодавцям, такий спосіб обрав орендар і таким же способом сплатив позивачу борг. Тому і в цій частині, не погоджуюсь з ухвалою Апеляційного суду, що угодою не передбачено порядок здійснення платежів і в цьому відсутня вина сторони, як і з висновком що позивач не звертався з вимогою про отримання коштів. Договір передбачає виплату коштів за оренду землі щорічно без попередньої вимоги. Відповідно до вимог ст. ст. 611, 614 ЦК ОСОБА_5 не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання, обставини справи свідчать про порушення ним умов договору, вина підтверджується належними доказами.

Тому, вважаю, що рішення суду, на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягало скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору оренди.

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області Л.М.Дьомич