Ухвала

Іменем України

15 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Умнової О.В.,

ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві, про вселення за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він та його син - ОСОБА_3 - є наймачами квартири АДРЕСА_1. З 2000 року відповідач у зазначеній квартирі не проживає та витрат на її утримання не несе. Враховуючи викладене, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що до 18 років він проживав зі своєю матір'ю за іншою адресою, а після досягнення повноліття намагався повернутися до спірної квартири, проте батько створював йому перешкоди і він не зміг потрапити до неї. Враховуючи викладене, позивач просив вселити його у зазначену вище квартиру.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши положення ЖК УРСР, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 створював сину перешкоди у користуванні та проживанні у спірній квартирі після досягнення останнім повноліття, відтак, ОСОБА_3 не може бути визнаний таким, що втратив право користування цією квартирою.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України) і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Умнова

І.М.Фаловська