Справа № 546/178/16-ц
Провадження № 2/546/16/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Горулько О.М.

при секретарі - Гудзенко С.В.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом представника відповідача ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення моральної шкоди та покладення на сторони обовязку повернути іншій стороні все, отримане на виконання даного правочину,-

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягти з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором без номера від 16 червня 2010 року у загальному розмірі 11562,19 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 604,78 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 7030,64 грн., заборгованість за пенею та комісією 2900 грн., штрафи за порушення строків платежів 500 грн. (фіксована частина) та 526,77 грн. (процентна складова), а також судові витрати, повязані зі сплатою судового збору.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.06.2010 року між ним та позивачем було укладено кредитний договір без номера, згідно якого відповідачеві було надано кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Відповідач неналежним чином виконує свої зобовязання позичальника, внаслідок чого станом на 31.01.2016 року виникла його заборгованість у вказаному вище розмірі.

У свою чергу представник відповідача ОСОБА_1, який наділений повноваженнями від імені відповідача подавати та підписувати позовні заяви, заявив зустрічний позов, в якому, з уточненням позовних вимог, просить визнати недійсним кредитний договір без номера від 16.06.2010 року, стягти з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та покласти на сторони обовязок повернути другій стороні все, одержане на виконання даного правочину. В обгрунтування зустрічного позову представник позивача посилається на те, що при укладенні зазначеного вище кредитного договору не було дотримано письмової його форми, надані позивачем копії Умов та Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою викладені іноземною мовою, яку відповідач не розуміє. Крім того представник відповідача заявив про застосування до даного позову позовної давності.

В судове засідання представник позивача не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, а також подав заперечення проти зустрічного позову з посиланням на його безпідставність та заявив про застосування до зустрічного позову позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином у встановленому законом порядку був повідомленим про дату, час та місце судового засідання, про причину своєї неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_1 первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав і в судовому засіданні пояснив, що його довіритель визнає свій підпис на анкеті-заяві від 16.06.2010 року. Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписувалися. Підстави накладення штрафу вказані у довідці про умови кредитування, не відповідають підставам, зазначеним в Умовах та Правилах надання банківських послуг. При укладенні договору не було враховано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», заявив, термін дії договору 12 місяців, а тому позивачем пропущено строк позовної давності і заявив про застосування до первісного позову позовної давності.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 1054 ЦК України:

1.За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

2.До відносин за кредитними договорами застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України:

1. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

2. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

3. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ч. 2 ст. 1050 якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як випливає із змісту Книги пятої Цивільного кодексу України кредит є одним із видів зобовязання.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Із матеріалів справи вбачається наступне:

згідно доданої до позовної заяви копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с 6), наданої позивачем в ході судового провадження копії довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем (а.с. 142), Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 9-32), які складають собою кредитний договір, даний договір було укладено між позивачем та відповідачем 10 червня 2010 року.

Згідно даного договору позивачем було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування (а.с. 141) при укладенні кредиту відповідачеві було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000 грн., який у подальшому змінювався в сторону зменшення.

Із довідки про видані відповідачеві кредитні картки (а.с. 142) вбачається, що 16.06.2010 року банком було видано відповідачеві картку № 330019 з терміном дії до травня 2014 року, а 02.08.2011 року додаткову картку № 490937 з терміном дії до грудня 2014 року.

Зазначеною вище довідкою про умови кредитування передбачено погашення кредиту, сплату процентів шляхом внесення обовязкових щомісячних платежів у розмірі 7% від залишку заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, у строк до 25 числа кожного місяця.

В цій же довідці зазначений обовязок позичальника у разі прострочення платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Аналогічні підстави стягнення штрафу зазначені і в пункті 2.1.1.7.5 Умов та Правил.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за даним кредитним договором (а.с. 4-5) вбачається, що відповідач ОСОБА_2, скориставшись кредитним лімітом, в рахунок погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків щомісячні обовязкові платежі здійснював у неповному обсязі, в результаті чого періодично виникали прострочені заборгованості, а з березня 2013 року взагалі перестав вносити ці платежі, внаслідок чого станом на 31.01.2016 року утворилася його заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення первісного позову суд виходить з того, що, як зазначено вище, при укладенні кредитного договору відповідачем ОСОБА_2 були підписані анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідка про умови кредитування. Анкета-заява містить також і памятку клієнта, яка є відривною частиною анкети-заяви. Посилання представника відповідача на те, що відповідачем не підписано Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку суд до уваги не приймає, оскільки в зазначеній вище анкеті-заяві вказано, що відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами, і відповідач підтвердив це своїм підписом.

За таких обставин суд не погоджується з твердженнями представника відповідача про відсутність письмової форми кредитного договору.

Суд також не вбачає передбачених статтею 203 ЦК України підстав недійсності даного кредитного договору. За умови відсутності підстав для визнання кредитного договору недійсним відсутні також і підстави для застосування передбачених частиною 1 статті 216 ЦК України наслідків недійсності правочину та для задоволення зустрічних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Зазначені у розрахунку заборгованості відповідача за даним кредитним договором розміри заборгованості за кредитом та відсотками відповідачем не спростовані.

Разом з тим, як зазначено у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування (а.с. 142), та пункті 1.1.5.25 Умов та Правил комісія за зняття готівкових коштів та пеня за несвоєчасну оплату послуг нараховується у відсотковому відношенні до сум знятих готівкових коштів та до сум заборгованості.

Незважаючи на це, позивачем щомісячно нараховувалася комісія та пеня у твердій грошовій сумі у розмірі 100 грн., що, виходячи із розміру заборгованості за кредитом та нарахованих відсотків не відповідає дійсності. Крім того, позивачем розмір комісії та пені не відокремлені один від одного. Зазначені обставини позбавляють суд можливості визначити дійсний розмір заборгованості відповідача з комісії та пені, а тому суд вважає позов в цій частині недоведеним, а позов - безпідставним.

Виходячи з положень довідки про умови кредитування та пункту 2.1.1.7.5 Умов та Правил, суд приходить до висновку, що передбачена ними процентна складова штрафу за прострочення платежів, повинна становити:

(604,78 + 7030,64) х 5% = 381,77 грн., де :

604,78 заборгованість по кредиту;

7030,78 заборгованість за процентами.

Стосовно заявленої представником відповідача вимоги про застосування до первісного позову позовної давності суд зазначає, що, як зазначено у розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем здійснено 04 березня 2013 року, що є підтвердженням визнання ним боргу. Виходячи із дати надходження первісного позову до суду 03.03.2016 року, суд зазначає, що позов заявлено в межах встановленого законом загального строку позовної давності.

Крім того, пунктом 1.1.7.31 Умов та Правил строк позовної давності за вимогою банку про повернення кредиту, оплати процентів, винагороди, неустойки - пені та штрафів визначений тривалістю 50 років.

За таких обставин суд не вбачає підстав для застосування позовної давності до позову в частині основних вимог.

З урахуванням відсутності підстав для задоволення первісного позову в частині стягнення пені та для задоволення зустрічного позову підстави для застосування до цих позовних вимог позовної давності також відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягти з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за кредитним договором без номера від 16 червня 2010 року станом на 31 січня 2016 року у загальному розмірі 8517 (вісім тисяч пятсот сімнадцять) грн. 19 коп., у тому числі:

-заборгованість за кредитом 604 (шістсот чотири) грн. 78 коп.;

-заборгованість за процентами - 7030 (сім тисяч тридцять) грн. 64 коп.;

-штрафи за порушення строків платежів фіксована частина - 500 (пятсот) грн., процентна складова 381 (триста вісімдесят одна) грн. 77 коп.

Стягти з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 1015 (одна тисяча пятнадцять) грн. 09 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову представника відповідача ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Головуючий :