АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/337/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.

суддів: Ярмолюка О.І., П'єнти І.В.

секретар Філіпчук О.С.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду АТ «Дельта Банк» зазначало, що 06.09.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №26-КВМ/07, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 120 000 доларів США з розрахунку 14,0% річних за час користування кредитом на строк по 04.09.2017 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк». Таким чином АТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №26-КВМ/07 від 06.09.2007 року. Виконання Позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується іпотекою відповідно до укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 Іпотечного договору №б/н від 06.09.2007 року, згідно з яким предметом іпотеки є сушильний сарай, загальною площею 499,8 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування приміщення від 27.03.2007 року. Позивач вказує, що позичальник

Головуючий у першій інстанції - О.В. Козак Провадження № 22ц/792/337/17

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія № 27

умови кредитного договору належним чином не виконує, тому станом на 06.08.2015 року виникла заборгованість у сумі 1 310 458,02 грн. В рахунок погашення заборгованості, як зазначає позивач, він має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Позивач вказує, що враховуючи невизнання та порушення прав Іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його передачі у власність Іпотекодержателю. Тому, АТ «Дельта Банк» просило суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та визнати за Банком право власності на сушильний сарай, загальною площею 499,8 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «Дельта Банк» оскаржило його в апеляційному порядку та в обґрунтування своїх вимог зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом однобічно проаналізовано норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не здійснено всебічного та безпосереднього дослідження доказів у їх сукупності. Апелянт вказує, що встановивши у судовому засіданні неналежність виконання Позичальником зобов'язань за кредитом, що за п. 11 договору забезпечення становить підставу звернення стягнення на предмет іпотеки, у рахунок виконання кредитного зобов'язання, перевіривши докази по справі, в тому числі вартість предмета іпотеки на підставі звіту про його оцінку, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову щодо звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання права власності на нього за Іпотекодержателем, порушивши норми матеріального права. Тому, апелянт просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 апеляційну скаргу просить відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта до суду не з»явилася, направивши клопотання щодо розгляду справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 до суду не з»явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 06.09.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №26-КВМ/07, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 120 000 доларів США з розрахунку 14,0% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 06.09.2007 року по 04.09.2017 року. 06.09.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого є сушильний сарай, загальною площею 499,8 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» в тому числі і за кредитним договором № 26-КВМ/07. Позичальник взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 06.08.2015 року виникла заборгованість у сумі 1 310 458,02 грн., з яких: 898208,14 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 200241,21 грн. - заборгованість по відсотках, 33416,38 грн. - комісія за ведення кредиту, 168184,45 грн. - пеня, 6479,19 грн. - 3% від простроченої суми по тілу кредиту, 3928,65 грн. - 3% річних від простроченої суми відсотків.

Як вбачається із матеріалів справи АТ «Дельта Банк» листом від 27.08.2015 року №31.4-08/10449/15 (а.с. 6) направило відповідачу вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором та попередив, що у разі незадоволення вимог кредитора в подальшому буде змушений захищати свої права шляхом позасудового врегулювання спору або звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на майно на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 06.08.2015 р. становить 1310458,02 грн. Також, в листі зазначено, що ст. ст. 33,35,36 та 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами Іпотечного договору передбачено передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у позасудовому порядку. Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що порядок звернення стягнення в іпотечному договорі від 06.09.2007 року, укладеному між сторонами, про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки стосується позасудового способу врегулювання спору.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів.

Відповідно до п. 4.1. іпотечного договору від 06.09.2007 року Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати Предмет іпотеки у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання основного зобов»язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки; якщо у трьох денний строк після загибелі, пошкодження чи втрати предмета іпотеки іпотекодавець не здійснить його заміну у відповідності до п. 3.1.8. цього договору; порушення іпотекодавцем (позичальником) обов»язків за цим та / або кредитним договором та невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання основного зобов»язання; якщо інша ніж іпотекодержатель, особа набула право стягнення на предмет іпотеки.

Положенням п. 4.3 зазначеного договору закріплено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п.4. цього договору.

Згідно п. 4.4 цього ж іпотечного договору, у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п.4.1 цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: 4.4.1. шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання, цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки; 4.4.2. шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 4.5. іпотечного договору у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Пунктами 4.2. цього іпотечного договору визначено, що у випадку порушення іпотекодавцем (позичальником ) обов»язків за цим та/або кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю (та позичальнику) письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов»язань, вимога про виконання порушеного зобов»язання у 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Встановлено, що позивач не надав доказів надіслання такого повідомлення ОСОБА_2

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, договором іпотеки від 06.09.2007 року передбачено, що позасудове врегулювання спору здійснюється двома способами звернення стягнення на предмет іпотеки, одним із яких є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, що узгоджується із вимогами ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд, у даному випадку, не наділений повноваженнями вирішувати зазначене питання таким способом. Законом України «Про іпотеку» предбачено, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335, 376. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові № 5 від 30 квітня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно із якими не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, є безпідставними, виходячи із наступного.

Відповідно до роз»ясень, що викладені в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315- 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) О.І. Ярмолюк

(підпис) І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк