АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/3855/17 Головуючий у 1 інстанції -Притула Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» про поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» (далі - ТОВ «Пост Фінанс») і просила винести рішення, яким поновити її на роботі на посаді касира пункту надання фінансових послуг №10123 філії №1 у ТОВ «Пост Фінанс», а також просила стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду у сумі 5.000 грн.

Зазначала, що 25.04.2016 року відповідач з порушенням трудового законодавства звільнив її з роботи за п.2 ст.41 КЗпП, оскільки звільнення відбулось в період її тимчасової непрацездатності та під час вагітності.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 31 січня 2017 року позов задоволено частково.

Судовим рішенням змінено дату звільнення позивачки з роботи з 25.04.2016 року на 19.05.2016 року, а також стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за період з 25.04.2016 року по 19.05.2016 року у сумі 1.402 грн. та стягнуто судовий збір у сумі 49 грн.61 коп., а в решті позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвати нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши доповідь праві, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що, починаючи з травня 2011 року позивач працювала у відповідача на різних посадах, а починаючи з 25.11.2015 року, відповідно до наказу №426-к вона була працевлаштована у відповідача ТОВ «Пост Фінанс» на посаді касира пункту надання фінансових послуг №10123 філії №1.

При вступі позивачки на указану посаду сторонами був укладений договір про повну матеріальну відповідальність позивачки, а також вона розписалась про ознайомлення з посадовою інструкцією касира /т.1 а.с.147-148/.

На підставі Наказу №536-к від 25.04.2016 року позивачка була звільнена з роботи за п.2 ст.41 КЗпП у зв»язку з втратою довіри, про що вона була повідомлена позивачем поштою.

Підставою для видачі Наказу послужила доповідна записка заступника керівника філії №1 ТОВ «Пост Фінанс» Ільницької О.А. від 22.04.2016 року та письмове пояснення самої позивачки, з яких слідує, що позивачка ОСОБА_1, як працівник, що обслуговує готівкові кошти, допустила корисливе зловживання своїми службовими обов»язками.

Матеріалами справи наданими суду відповідачем підтверджується, що факт вчинення позивачкою винних, які б давали підстави до втрати до неї довіри з боку адміністрації, дій - мав місце.

Між тим, як слідує із матеріалів справи і не заперечується сторонами, позивачка, будучи вагітною, в період з 31.03.2016 року по 25.04.2016 року, з 26.04.2016 року по 04.05.2016 року, з 05.05.2016 року по 18.05.2016 року перебувала на лікарняному/т.1 а.с.5/.

Період хвороби позивачки підверджується наданими суду копіями листків непрацездатності, проти правильності яких відповідач не заперечує /т.1 а.с.6,7,8/.

Тобто, на день винесення наказу, 25.04.2016 року, про її звільнення позивачка не була присутня на робочому місці у зв»язку з хворобою/т.1 а.с.6,7,8/.

Як встановлено у судовому засіданні, указані лікарняні листки свідчать про роботу позивачки в організації «Нова пошта», але, як з»ясовано судом, позивачка дійсно у спірний період одночасно працювала у відповідача ТОВ «Пост Фінанс» і за сумісмництвом у підприємстві «Нова пошта».

Посилаючись на те, що позивачка не надала роботодавцю лікарняні листки, останній розцінив це як безпричинну відсутність її на роботі, а тому вважав за можливе звільнення позивачки з роботи.

Погоджуючись з доводами відповідача, суд першої інстанції відмовив у позові про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Між тим, такий висновок суду першої інстанції не узгоджується з положенням ст.184 КЗпП, згідно якої звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком від трьох (до шести років - частина шоста статті 179) одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов»язковим працевлаштуванням.

Крім того, відповідно до ст.40 КЗпП не допускається звільнення працівника з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

З урахування викладеного, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення нового рішення про поновлення позивачки на роботі на посаді касира пункту надання фінансових послуг №10123 філії №1 у ТОВ «Пост Фінанс» з дня її звільнення - з 25.04.2016 року.

Крім того, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з період з 25.04.2016 року по день ухвалення цього рішення, у сумі 16.188грн.

Вважаючи обґрунтованим позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів керується ст.235 КЗпП, та постановою КМ України №100 від 8 лютого 1995 року „Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати".

Згідно повідомлення Міністерства соціальної політики у лютому та березні 2016 року (останні повні два місяці перед звільненням) кількість робочих днів складала 45 дні, а дохід позивачки за указані місяці становив у розмірі її місячного окладу - по 1.600 грн.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки належить виконати, виходячи із наступного розрахунку:

1. 3.200 грн. : 45 дні = 71 грн.,

- де: 45 - кількість робочих днів за останні два місяці перед звільненням;

- 71 грн. - одноденна зарплата позивачки;

2. 71 грн. х 228 дн. = 16.188 грн.,

- де: 228 - кількість днів затримки розрахунку при звільненні (з дня звільнення по день винесення рішення);

- 16.188грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Також, керуючись ст.237-1 КЗпП колегія суддів вважає за правомірне частково задовольнити позов щодо відшкодування моральної шкоди на користь позивачки у сумі 1.000 грн., оскільки неправомірними діями позивача їй заподіяна моральна шкода, яка виразилась у психологічних переживаннях у зв»язку з незаконним звільненням її з роботи.

В частині вимог про стягнення вихідної допомоги у сумі 18.900 грн., колегія суддів не вбачає за можливе задовольнити позов з тих підстав, що вихідна допомога виплачується працівнику у разі звільненні його з роботи у випадках передбачених ст.44 КЗпП, а не при поновленні його на роботі.

Згідно до ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про негайне стягнення з відповідача на користь позивачки одномісячного заробітку у сумі 1.600 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, як ухваленого всупереч дійсним обставинам справи та з порушенням вимог матеріальних норм права, та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивачки належить стягнути сплачену нею суму судового збору у розмірі 704 грн., а в дохід держави з відповідача належить стягнути судовий збір у сумі 2.768 грн.56 коп.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 31 січня 2017 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді касира пункту надання фінансових послуг №10123 філії №1 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс», починаючи з 25 квітня 2016 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 16.188 (шістнадцять тис. сто вісімдесят вісім) грн., а також відшкодувати моральну шкоду у сумі 1.000 (одна тис.) грн.

Допустити негайному виконанню рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_1 одномісячного заробітку у сумі 1.600 (одна тис. шістсот) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 704 грн.(сімсот чотири) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» в дохід держави судовий збір у сумі 2.768(дві тис. сімсот шістдесят вісім) грн.56 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді