АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/2293/16 - ц Головуючий І інстанції Кононихіна Н.Ю.
Провадження: 22-ц/790/1255/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановила:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить домоволодіння з надвірними будівлями, яке розташовано за адресою: вул. Гагаріна, 53, с. Дубівка, Токарівської сільської ради, Дергачівського району, Харківської області на підставі договору дарування від 25.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 Згідно витягу з домової книги про зареєстрованих громадян, виданої Токарівською сільською радою, за адресою: вул. Гагаріна №53, с. Дубівка, Токарівська сільська рада, Дергачівського району Харківської області у спірному домоволодінні з 19.09.1974 року зареєстрований брат позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 Але фактично в домоволодінні проживають лише позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 Мати позивача ОСОБА_5 померла у липні 2016 року. Відповідач ОСОБА_2 у вказаному домоволодінні не проживає з 1992 року, через напружені стосунки між сторонами по справі. З урахуванням вимог ст. 71,72 ЖК України вважає, що існують підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування на житлове приміщення, а саме: домоволодіння з надвірними будівлями, що розташовано за адресою: вул. Гагаріна, 53, с. Дубівка, Токарівської сільської ради, Дергачівського району, Харківської області.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_6, Горенкової ОСОБА_7, які безпосередньо володіють інформацією про мешкаючи у спірному домоволодінні. Суд першої інстанції не надав правової оцінки квитанціям, що були надані позивачем. З них вбачається, що у період часу з січня 2016 року по листопад 2016 року, а це більш ніж за пів року, за комунальні послуги по вказаному домоволодінню оплату проводить позивач. При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач неодноразово зазначав, що у спірному домоволодінні у період часу з 1992 р. по 2016 рік він не мешкає. Суд першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги два акти депутатів Токарівської сільської ради про не проживання відповідача у спірному домоволодіння. Вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовані усі обставини по справі, та не усім показам свідків, які були допитані при розгляді справи по суті, надана належна та обєктивна оцінка.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не проживає в спірному домоволодінні з поважних причин, а тому вважав відсутніми підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі положень ст.ст. 71,72 ЖК України.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.10 Постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

По справі встановлено, що на підставі договору дарування від 25.12.2007 року, який зареєстрований в реєстрі за №1528, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: вул. Гагаріна №53, с. Дубівка, Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.

Згідно витягу з домової книги про прописку громадян, виданої Токарівською сільською радою, за адресою: село Дубівка, вул. Гагаріна №53, Токарівська сільська рада, Дергачівського району Харківської області - в домоволодінні з 19.09.1974 року зареєстрований ОСОБА_2, (останній запис про прописку від 19.09.1994 року, в звязку з обміном паспорта).

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 посилався на той факт, що у спірному домоволодінні він не мешкає не з власної волі, а у звязку з тим, що між ним та дружиною позивача виник певний конфлікт, який унеможливлює їх спільне проживання. При цьому зазначив, що до теперішнього часу в домоволодінні зберігаються його речі. Він фактично з моменту народження проживає у будинку. До виходу на пенсію у звязку з досягненням 60 років йому залишилось декілька місяців. Він може стати безхатьком у разі задоволення позову. Будував будинок батько сторін, після смерті якого у 1982 р. власником стала ОСОБА_5 мати позивача. Поки у нього були пільги на 50% знижку оплати за газопостачання та електропостачання позивача не предявляв позов.

Таким чином, тимчасова відсутність відповідача у спірному домоволодінні зумовлена рядом причин об'єктивного та суб'єктивного характеру.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 користувався встановленими йому законом пільгами, як міліціонера на пенсії - 50%, знижкою оплати на газопостачання та електроенергію у період з 2009 року по 2015 року у спірному домоволодінні. Даний факт підтверджується довідкою абонента наданою АК «Харківобленерго» ( а.с.91).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку не прийнявши до уваги як докази по справі акти депутатів Токарівської сільської ради від 18.05.2016 року та 08.11.2016 року про не проживання відповідача у спірному домобудуванні з 1992-1994 років, оскільки зі змісту актів не вбачається чи оглядалось спірне домоволодіння щодо наявності речей відповідача в ньому, де саме було складено вказані акти, зміст актів та достовірність викладеної в них інформації відповідальним працівником житлово-експлуатаційної організації не перевірялись, подані акти не мають реєстраційних номерів та дати їх реєстрації в відповідних організаціях.

З довідки Слатинського комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвентаризатор» вбачається, що ОСОБА_2 іншого домоволодіння або його частині на праві приватної власності не має.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показам свідків та доказам не ґрунтуються на матеріалах справи та є безпідставними.

Посилання про оплату комунальних послуг у період з січня по листопад 2016 року позивачем не свідчать про правомірність позовних вимог, оскільки стосуються лише факту оплати за надані послуги.

Посилання апелянта на не проживання відповідача у спірному будинку з 1992 року спростовуються даними про те, що оплата за газопостачання до середини 2015 року проводилась з урахуванням 50% знижки на яку мав право відповідач. Зазначене свідчить, що відповідач користується спірним житлом і відповідно, відсутні підстави для задоволення позову.

Рішення суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді