Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Пушкарьової С.П.

при секретарі Четвертак Л.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 вказав, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 06.05.1984 по 22.04.1986. В 1984 році, при виконанні службового обов'язку в ДРА він отримав вогнепальне осколкове поранення, контузія головного мозку (1985 р.), проявом якого стали шкіряний рубець в області лобно-скроневої ділянки зліва розміром 1,3x0,4 см., що підтверджено висновком Інституту у галузі судово-медичної експертизи № 387/Ж від 22.06.2016, виданого Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, що в подальшому призвело до розвитку стійких наслідків закритої черепно-мозкової травми у вигляді посттравматичного церебрального арахноїдиту з лікворо-динамічними кризами, посттравматичної дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг, з двобічною пірамідною недостатністю, вираженим вестибуло-атактичними порушеннями, кризами симпатоадреналового характеру (1-2 рази на тиждень), гіпомнестичним синдромом, стійким цефалгіччним та астено-тривожно-невротичним синдромами, центральною дисфункцією III ст. ГХ II ст., що підтверджено медичними та військово-обліковими документами. 12.04.2016 р. медико-соціальною експертною комісією йому була встановлена ІІІ гр. інвалідності поранення, контузія та захворювання, повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні у країнах, де проводились бойові дії.

Позивач зазначає що у зв'язку з вказаною травмою, отриманою під час захисту Вітчизни, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання; у нього постійно виникає головний біль без чіткої локалізації при фізичному навантаженні, психоемоційному напруженні, зміні погодних умов, запаморочення, похитування при ході, значне погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності, дратівливість, порушення сну, загальна різка слабкість. Він не має можливості працювати, оскільки пересуватися на велику відстань без сторонньої допомоги він не може, а особистого транспорту не має.

Вказане поставило позивача у незручне становище, оскільки він не має змоги матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли він працював; заробітна плата була основним засобом існування його родини, а на теперішню пенсію забезпечити себе та свою родину хоча б самим необхідним є просто неможливим. Позивач змушений витрачати кошти на відновлення свого здоров'я, оскільки в місцевій поліклініці у видачі безоплатних медикаментів відмовляють, а платні ліки він не може придбати через їх високу ціну.

Позивач не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху. Все це постійно негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані. Порушено його нормальні життєві зв'язки та позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на наведене, позивач просив на підставі ст. 17 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 23,1167 ЦК України, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., яка була завдана мені в результаті ушкодження здоров'я при виконанні військового обовязку.

Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму позивач виходив із тривалості й глибини своїх страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані травою, а також зі значного погіршення стану здоров'я, оскільки ушкодження здоров'я. За висновками медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 3 групу інвалідності, яка пов'язана з виконання ним обов'язків військової служби. Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв підтверджується, що травми та захворювання як їх наслідки - це травми, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, викладені у заяві, просить їх задовольнити. Суду пояснив, що встановлена йому в квітні 2016 р. ІІІ група інвалідності є наслідком отриманого поранення у 1985-му році, повязаному з виконанням ним обовязку військової служби при перебуванні у країнах, де проводились бойові дії. Свої моральні страждання пояснює тим, що його здоровя з кожним роком погіршується, що призводить до тривалого лікування, реабілітації та потребує значних коштів. Погіршились його соціальні звязки, він фактично втратив можливість вести повноцінне життя.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки він не надав доказів спричинення йому моральної шкоди Міністерством Оборони України

Заслухавши сторони по справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 06.05.1984 по 22.04.1986. В 1984 році, при виконанні службового обов'язку в ДРА він отримав вогнепальне осколкове поранення, контузія головного мозку (1985 р.), проявом якого стали шкіряний рубець в області лобно-скроневої ділянки зліва розміром 1,3x0,4 см., що підтверджено висновком Інституту у галузі судово-медичної експертизи № 387/Ж від 22.06.2016, виданого Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, що в подальшому призвело до розвитку стійких наслідків закритої черепно-мозкової травми у вигляді посттравматичного церебрального арахноїдиту з лікворо-динамічними кризами, посттравматичної дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг, з двобічною пірамідною недостатністю, вираженим вестибуло-атактичними порушеннями, кризами симпатоадреналового характеру (1-2 рази на тиждень), гіпомнестичним синдромом, стійким цефалгіччним та астено-тривожно-невротичним синдромами, центральною дисфункцією III ст. ГХ II ст.., що підтверджено медичними та військово-обліковими документами. За висновками медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 3 групу інвалідності, яка пов'язана з виконання ним

обов'язків військової служби. Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв підтверджується, що травми та захворювання як їх наслідки - це травми, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби (а.с. 8,9, 10-11, 12, 13, 14, 15, 16-17, 19, 20, 21, 22, 23, 24-25, 30, 31, 32, 33, 34).

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1); моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; (частина 2).

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Статтею 17 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має 3 групу інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з проходженням військової служби, що дає змогу зробити висновок про право позивача вимагати відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, яка була заподіяна позивачу внаслідок втрати здоровя, необхідно врахувати глибину моральних страждань, принципи розумності та справедливості, а тому суд вважає достатнім розмір відшкодування у 10 000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже обовязок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається саме на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган. Зазначений висновок відповідає правовій позиції ВСУ, викладений в постанові від 21.10.2014 р. у справі № 3-86гс14, який згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 131, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України () на користь

ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн. у якості моральної шкоди.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Міністерства оборони України () на користь держави судовий збір у розмірі 150 грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4