У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а :

01 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 вересня 2016 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 15 вересня 2001 року у ЗАГС м.Слонім Гродзенської області Республіки Білорусь, актовий запис №301- розірвано.

Сина ОСОБА_3 залишено проживати із матір'ю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в який доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що розгляд справи проводився без участі сторін, суд не навів мотивів залишення сина із матір'ю, яка в Україні не проживає, не заслухав думку сина, якому 14 років, а також не отримав висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини.

Просить рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 вересня 2001 року, зареєстрованим у ЗАГС м.Слонім Гродзенської області Республіки Білорусь, актовий запис №301.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.3,4,15).

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до обгрнутованого висновку про те, що подружжя не веде спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, разом не проживають, тому збереження шлюбу є недоцільним.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що суд без належних та допустимих доказів зробив висновок про залишення проживання дитини з матір'ю та постановив рішення на припущеннях є безпідставними.

Генеральною асамблеєю Організації об'єднаних націй 20 листопада 1959 року було проголошено Декларацію прав дитини, яку визнає держава Україна та дотримується її принципів. Відповідно до принципів Декларації прав дитини батьки неповнолітньої дитини зобов'язані забезпечувати їй спеціальний режим, освіту і піклування, необхідні з огляду на її особистий стан, дитина повинна зростати в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. 6-ий принцип Декларації передбачає, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З позовом про визначення місця проживання дитини сторони до суду не звертались.

Спір з цього приводу судом не вирішувався.

Крім того, за правилами ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент розгляду справи вже виповнилося 14 років, тому своє місце проживання він може визначити самостійно.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :