УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Баклашкіна Дениса Володимировича,

встановив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, в якій скаржник посилається на те, що 12.07.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 28.03.2013 року щодо стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу по кредитному договору в сумі 1 809 489,09 грн. та третейського збору. Того ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відомості про арешт нерухомого майна внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.07.2013 року за № 1729114. У зв'язку з добровільним погашенням нею боргу, стягувачем на адресу виконавчої служби було направлено відповідну заяву та 20.03.2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення. Пунктом 2 даної постанови припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, проте, відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено та арешт з нерухомого майна не знято. Про те, що арешт не був знятий їй стало відомо 05.08.2016 року під час формування Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

В судове засідання скаржник не з'явилася, від представника надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

В судове засідання представник стягувача не з'явився, на адресу суду надійшли письмові заперечення.

В судове засідання суб'єкт оскарження не з'явився, на адресу суду надійшли письмові заперечення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Баклашкіним Д.В. 12.07.2013 року на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва, виданого 28.03.2013 року, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38805057, та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В даній справі скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що 20.03.2014 року суб'єктом оскарження винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України (фактичне виконання рішення) та скасовано арешт майна та інші заходи примусового виконання рішення. Однак, як встановлено з Реєстру ЄДРВП постанова про закінчення виконавчого провадження від 20.03.2014 року та припинення чинності арешту майна боржника скасована, та 20.03.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого листа на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливість з'ясувати місце проживання боржника).

Як передбачено статтями 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час подій) - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В силу частини 2 статті 387 Цивільного процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 385 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи скаржника та норми законодавства України, вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги.

Суд керуючись ст.ст. 1, 2, 6, 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 294, 383-387 ЦПК України,

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Баклашкіна Дениса Володимировича - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: