Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 334/7976/15Головуючий у 1-й інстанції Нікітенко Н.П.
Пр. № 22-ц/778/55/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Трофимової Д.А., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 «Міські теплові мережі» (надалі ОСОБА_3 «МТМ») до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 «МТМ» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в сумі 5284,81 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243,60 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що у період з січня 2012 року по лютий 2015 року відповідачам були надані послуги з централізованого опалення у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 5413,94 грн. Відповідач здійснив часткову оплату за отримані послуги в сумі 129,13 грн., тим самим підтвердивши факт отримання послуги. 13.05.2015 року ОСОБА_3 «МТМ» на підставі п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України, звернувся до Ленінського районного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 заборгованості за надані послуги. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2015 року судовий наказ № 334/3658/15-ц про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 заборгованості скасовано, тому позивач звернувся до суду в порядку позовного провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року (т.с. 1 а.с. 163-165) позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 «МТМ» (поточний рахунок зі спеціальним режимом використання 2813 в Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», м. Запоріжжя, МФО 313957, ) суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення 5284,81 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 «МТМ» (поточний рахунок 01951 в Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», м. Запоріжжя, МФО 313957, ) судовий збір в сумі 243,60 грн.

Позивач ОСОБА_3 «МТМ» та відповідач ОСОБА_4 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 177), з урахуванням заяви про описку (т.с. 2 а.с. 7), просив скасувати рішення суду першої інстанції, зобовязати ОСОБА_3 «МТМ» скласти акт-претензію, надати кошторис за 2010 рік на заміну труб, заключити договір згідно ст. 19 Закону України, здійснити вимоги заявника ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 липня 2016 року (т.с. 2 а.с. 209) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 211).

ОСОБА_3 «МТМ» подав апеляційному суду через канцелярію для долучення до матеріалів цієї справи письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 214-218).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 06 жовтня 2016 року, був відкладений (т.с. 1 а.с. 231-232) в силу вимог ст. 305 ч. 1 ЦПК України через неявку у дане судове засідання відповідача ОСОБА_4, щодо якої в апеляційного суду не булло відомостей про вручення їй судової повістки, конверт із судовою повісткою повернувся на адресу апеляційного суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.с. 1 а.с. 223-224).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 29 листопада 2016 року, був відкладений (т.с. 1 а.с. 245) в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 про його відкладення через хворобу останнього (т.с. 1 а.с. 237, т.с. 2 а.с. 5).

У судове засідання 24 січня 2017 року належним чином повідомлені про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 1 а.с. 246, т.с. 2 а.с. 2) представник ОСОБА_3 «МТМ» за довіреністю (т.с. 1 а.с. 230) ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_2, якій був повідомлений про час та місце розгляду цієї справи через свого довірителя ОСОБА_2, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, не заявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові цієї справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причин неявки у дане судове засідання всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі.

Неявка представника сторони в судове засідання без поважних причин не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд (ст. ст. 169 ч. 2, 304 304 -1 ЦПК України).

Згідно із ст. 303-1 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду ухвалила у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду цієї справи апеляційним судом через неявку у дане судове засідання його представника відмовити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх нез'явившихся осіб, які беруть участь у справі, за присутністю відповідача ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 «МТМ» за довіреністю (т.с. 1 а.с. 229) ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 3, 10, 11, 58-60,208, 209, 212-215 ЦПК України та виходив із правомірності та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи по суті правильно виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.с. 1 а.с. 11).

ОСОБА_3 «МТМ» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою (т.с. 1 а.с. 42).

Відповідно до п. 2.1 Статуту ОСОБА_3 «МТМ» (т.с. 1 а.с. 40-41), затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 99 р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності ОСОБА_3 «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Згідно із рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року (т.с. 1 а.с. 15), починаючи з 01.04.20011 року виконавцем житлово комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено ОСОБА_3 „МТМ в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж ОСОБА_3 „МТМ.

Відповідно до п.1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживачем є фізична особа, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води.

Згідно п.4 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 26.04.2014 року, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Отже, ОСОБА_3 „МТМ по відношенню до відповідачів являється виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), а, відповідно, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по відношенню до позивача являється споживачем послуг з централізованого опалення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та відповідно до п.5 ч.3 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені строки.

Згідно із п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за № 630, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно ст.ст. 67, 68 ЖК України наймачі квартири зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, у число яких входять послуги з централізованого опалення.

У період з 01 січня 2012 року по 28 лютого 2015 року відповідачам надавались ОСОБА_3 «МТМ» послуги з централізованого опалення приміщення, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зернова, б. 40, кв.20.

Відповідачі не виконували належним чином свої обов'язки по сплаті спожитих послуг з централізованого опалення, у зв'язку з чим, позивачем нараховано до сплати відповідачам за період з 01 січня 2012 року по 28 лютого 2015 року, з урахуванням часткового здійснення оплати за надані послуги, 5284,81 грн. (розрахунок т. с. 1 а.с. 8-10).

Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості.

Крім того, щомісяця боржниками отримувались рахунки за надані послуги з централізованого опалення за звітний місяць. В кожному з таких рахунків міститься вичерпна інформація щодо кількості та структури (складових) наданих послуг, тарифів щодо кожної з послуги, місячного платежу, заборгованості за попередні періоди та загальної суми, що підлягає сплаті.

Тарифи на послуги з централізованого опалення у спірному періоді встановлювались органами місцевої влади, а саме рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради та постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Вказані нормативні документи є загальнодоступними, так як публікуються в офіційних виданнях.

У суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 зазначав, що однією з підстав несплати послуги МТМ, є відсутність договірних відносин між ним та ОСОБА_3 «МТМ».

Однак, суд першої інстанції правильно вважав, що посилання відповідача на відсутність договору з ОСОБА_3 «МТМ» є безпідставними, виходячи з наступного:

Згідно із ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін.

Тобто, укладення договору - це, перш за все, волевиявлення сторін.

Волевиявлення з боку відповідачів не відбулося.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_3 «МТМ» проводив ряд дій, направлених на укладення договорів зі всіма споживачами, однак, відповідачі по справі не відгукнулися на пропозицію укладення договору. У зв'язку з чим, надання послуг з централізованого опалення здійснювалось у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов'язки споживача і виконавця, а також інші питання.

Крім того, п. 1 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Позивачем такі договори були підготовлені своєчасно, проведено ряд дій, направлених на укладання договорів зі всіма споживачами, зокрема, шляхом вивішування оголошень, направлення листів, запрошень споживачів на укладання договорів.

Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання/отримання послуг з водо-теплопостачання, тобто відносини фактично існували.

ОСОБА_2 поштою направлявся договір про надання послуг з централізованого опалення, однак на сьогоднішній день до ОСОБА_3 «МТМ» підписаний примірник договору не повернувся.

ОСОБА_2 додав до матеріалів справи копію своєї заяви до директора Філії ОСОБА_3 «МТМ» Ленінського району від 05.03.2015 року, в якій він підтверджує, що договір про надання послуг з централізованого опалення він отримував, але підписувати відмовляється.

Факт надання послуг з централізованого опалення в будинок № 40 по вул. Зернова у м. Запоріжжя підтверджується актами щодо місячного постачання теплової енергії з зазначенням початкових та кінцевих показників будинкового засобу обліку теплоносія на будинок (т.с. 1 а.с. 23-39).

Відносини, які склалися між сторонами підпадають під норми «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачами частково здійснювалися періодичні платежі за отримані послуги.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, не зважаючи на відсутність письмового договору, фактично між сторонами існують правовідносини з приводу надання -отримання послуги з централізованого опалення, а отже, існує й зобовязання по оплаті отриманих послуг.

Аналогічні твердження містяться у правових висновках, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх загальних судів.

Другою підставою невизнання позову відповідачем у суді першої інстанції у цій справі був факт самостійного відєднання квартири від централізованої системи теплопостачання, про що відповідач пояснив, що не отримує тепло, бо в своїй квартирі відрізав батареї централізованої системи теплопостачання та користується альтернативним опаленням .

Твердження відповідача ОСОБА_2 стосовно того, що він не отримує послуги від позивача, оскільки відключився від системи централізованого опалення, а тому вважає, що не повинен сплачувати вказані послуги, а відтак і заборгованість відсутня, суд першої інстанції правильно вважав помилковими, виходячи з наступного.

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування, відповідно до вимог Закону України «Про теплопостачання» схемою, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції тощо.

При проектуванні будинку, в якому передбачається централізоване опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно ув'язані для забезпечення стабільної роботи внутрішньобудинкової системи загалом. Будь-яке втручання в дану систему шляхом зміни гідравлічного опору, зокрема від'єднання від системи централізованого опалення, погіршує роботу всієї системи, внаслідок чого порушуються права інших мешканців будинків, які є споживачами послуг з теплопостачання.

Процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - ЦО і ГВП) затверджено наказом Міністерства будівництва України № 4 від 22.11.2005 року «Про порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання».

Внесені наказом Мінжитлокомунгоспу № 169 від 06.10.2007 року зміни до Порядку унеможливлюють відключення від ЦО і ГВП окремих приміщень у багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від ЦО і ГВП будинку в цілому за рішенням загальних зборів, за згодою всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку.

Цей Порядок визначає процедуру надання дозволу на відключення від мереж ЦО і ГВП окремого житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП.

Для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

Згідно із п. 2.2 зазначеного Порядку комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та відповідно до неї.

Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником.

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи.

По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Затвердження акта на черговому засіданні Комісії є підставою для перегляду сторонами умов договору про надання послуг з централізованого опалення.

Згідно положень п. 25 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення» № 630 від 21.07.2005 року та «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій» № 76 від 17.05.2005 року де закріплено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється.

Система опалення помешкання відповідачів є невідємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, отже, підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем.

Квартира відповідачів знаходиться у житловому будинку № 40 по вул. Зерновій у м. Запоріжжя, відповідно останній використовує загальну внутрішньобудинкову систему інженерного обладнання.

Не зважаючи на відключення опалювальних приладів, квартира відповідачів обігрівається за рахунок суміжних приміщень, до яких послуга з централізованого опалення надається, в зв'язку з чим, теплової енергії витрачається більше з метою забезпечення належної температури в суміжних приміщеннях та тепловіддачі щодо квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Крім того, через квартиру відповідачів проходять стояки системи опалення.

Згідно із п. 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є відгалуження від стояків у межі квартири. А отже, підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем.

Більш того, тепловіддача трубопроводів, а також тепло, яке надходить від суміжних приміщень, до яких послуга з централізованого опалення надається, переходить з розряду втрат у корисно використану теплову енергію. Таким чином, послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону.

Аналогічні твердження містяться у правових висновках, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1192цс15 та в постанові від 16 травня 2011 року у справі № 6-9цс11, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх загальних судів.

Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги з централізованого опалення.

Крім того, до теперішнього часу відповідачі не надали ОСОБА_3 «МТМ» затвердженого комісією акту про відключення будинку від ЦО, а тому суд першої інстанції правильно вважав вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості у цій справі правомірними.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену в його запереченнях проти позову позивача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Дана справа була розглянута повноважним складом суду першої інстанції.

ОСОБА_3 «МТМ», як позивач, самостійно на власний розсуд визначає, хто (юрист, керівник, спеціаліст чи взагалі інша особа, яка не є працівником цього підприємства) буде представляти його інтереси у суді у цій справі.

Між ОСОБА_3 «МТМ» та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існують зобов'язання, хоча договір й не було укладено, а відсутність укладеного договору не позбавляє ОСОБА_2 та ОСОБА_4 обов'язку здійснювати оплату за отримані послуги з централізованого опалення, гарячої води (т.с. 1 а.с. 23-39) і відмова відповідачів у цій справі здійснювати оплату згідно діючих, затверджених тарифів (т.с. 1 а.с. 16-22), також з будь-яких інших підстав (відсутність окремого лічильника тепла у квартирі відповідачів, ненадання позивачем відповідачу кошторису за 2010 рік на заміну труб, відмова відповідачу ОСОБА_2 в оформленні субсидії по квартирі відповідачів, відмова позивача за заявою відповідача у розподілі особових рахунків по квартирі між відповідачами, які розлучені з 2002 року, відповідні відносини відповідача з іншим відповідачем чи балансоутримувачем будинку тощо), зазначених відповідачем ОСОБА_2 у цій справі, є неправомірною.

Оскільки, єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною комісією, а при відсутності зазначеного акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним.

Відповідачами у матеріали цієї справи зазначений акт суду першої інстанції наданий не був.

Самовільне відключення квартири відповідачів від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури не звільняє відповідачів від обовязку оплати послуг позивача згідно із вищезазначеним розрахунком заборгованості.

Будь-які відносини відповідача ОСОБА_2 з іншим відповідачем ОСОБА_4 чи з балансоутримувачем (власниками) будинку не могли бути підставою для відмови судом першої інстанції у задоволенні позову ОСОБА_3 «МТМ» у цій справі про солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_3 «МТМ» вищезазначеної заборгованості з централізованого опалення.

Відповідачі у цій справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та у спростування позову позивача у цій справі.

Хоча в силу вимог ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч.4 ЦПК України).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному розгляду цієї справи, розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 будь-яких зустрічних позовних вимог (зокрема щодо зобовязання ОСОБА_3 «МТМ» здійснити будь-які дії: скласти акт-претензію, надати кошторис за 2010 рік на заміну труб, заключити договір згідно ст. 19 Закону України, виконати будь-які вимоги ОСОБА_2 тощо) у цій справі не заявляли та вони судом першої інстанції у цій справі не розглядались, а тому вони також не можуть бути предметом апеляційного перегляду у цій справі.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

На виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України апеляційний суд сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду цієї справи в межах доводів апеляційної скарги відповідача, у тому числі долучив до матеріалів цієї справи за клопотанням останнього лист відповідь на імя ОСОБА_2 Департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 8/9-4113-16 від 01 грудня 2016 року (т.с. 2 а.с. 8-11).

Проте, цей лист від 01 грудня 2016 року не можна вважати доказом, передбаченим ст. 303 ч. 2 ЦПК України, при апеляційному перегляді законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі від 16 червня 2016 року. Крім того, останнім не спростовуються правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2, якій є інвалідом 3 групи, у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 «МТМ» судових витрат у вигляді судового збору (т.с. 1 а.с. 204), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне розяснити ОСОБА_2, що він не позбавлений у подальшому вирішувати питання у тому числі у судовому порядку окремо від цієї справи щодо зобовязання ОСОБА_3 «МТМ» здійснити будь-які дії, якщо вважає, що останнім порушуються, не визнаються або оспорюються будь-які його права.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8