Справа № 347/1478/16
Провадження № 22-ц/779/41/2017
Головуючий у 1 інстанції Турянський І.Є. І. Є.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Розтоківської сільської ради про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 28 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Косівського районного суду від 28 вересня 2016 року в позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Розтоківської сільської ради про визнання заповіту недійсним відмовлено.

ОСОБА_3 на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, неповне встановлення суттєвих обставин справи.

Свої вимоги апелянт обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5 - батько ОСОБА_2 та колишній чоловік ОСОБА_3

Перед смертю 25.01.2016 року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів відповідачу ОСОБА_4

Заповіт складений та посвідчений секретарем Розтоківської сільської ради Косівського району за місцем проживання заповідача, у зв'язку зі старістю заповідача.

Апелянт вважає, що при оформленні даного заповіту було порушено вимоги ст.203 ЦК України, а саме правочин складений з недотриманням вимоги щодо волевиявлення учасника правочину. При цьому, ОСОБА_3 зазначала, що підпис заповідача, вчинений на спірному заповіті, не належить ОСОБА_5, оскільки він значно відрізняється від дійсного його підпису. Крім того, за життя ОСОБА_5 висловлював намір залишити своє майно сину ОСОБА_2 та колишній дружині ОСОБА_3 Проте суд першої інстанції зазначені обставини не врахував та постановив незаконне рішення.

Також, на думку апелянта, суд не взяв до уваги, що заповідач був тяжко хворий, приймав для обезболення наркотичні та психотропні препарати.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задоволити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник вимоги скарги підтримала в повному обсязі, просили її задоволити.

Представник позивача ОСОБА_6 скаргу підтримала, просила її задоволити.

Представник сільської ради ОСОБА_7 скаргу не визнала, просила відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнала, вважає її безпідставною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (а.с.14).

ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_5

У 1976 році ОСОБА_5 та ОСОБА_9 розірвали шлюб (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер (а.с.15).

25.01.2016 року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося - заповів ОСОБА_4 (а.с.13).

Із змісту заповіту також вбачається, що правочин посвідчений секретарем Розтоківської сільської ради на дому у заповідача, у зв»язку зі старістю заповідача. Заповіт підписаний власноручно ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №4.

Згідно довідки Розтоківської сільської ради від 06.05.2016 року №7, заповіт від імені ОСОБА_5 в Розтоківській сільській раді посвідчувався 25.01.2016 року за реєстром №4, номер у спадковому реєстрі 58513715, який не змінений і не скасований (а.с.9).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний заповіт відповідає всім вимогам законодавства щодо форми та змісту правочину, а позивачами не доведено наявності підстав для визнання його недійсним, в тому числі в частині невідповідності волевиявлення спадкодавця змісту заповіту.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам.

Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, тобто згідно ст. 30 ЦК України, фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 6 листа від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснив, що підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення.

Як правильно встановив суд першої інстанції, ОСОБА_5 скористався даним правом та 25.01.2016 року склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_4

Даний заповіт було посвідчено секретарем Розтоківської сільської Ради та зареєстровано в реєстрі за № 4.

Як було встановлено судом та вбачається з копії заповіту, оскаржуваний заповіт було посвідчено на дому у заповідача за адресою с. Розтоки, участок ОСОБА_5 о 16.00 год. у зв"язку зі старістю заповідача.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду представник сільської ради, яка безпосередньо оформляла заповіт, спадкодавець підписав його особисто. Він повністю розумів значення своїх дій та добровільно без будь-якого насильства вчинив заповідальне розпорядження.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ОСОБА_3, зокрема, при посиланні на статті 203, 225 ЦК України вказувала на те, що оспорюваним заповітом порушено права спадкоємця першої черги, а сам правочин не відповідає вимогам ЦК України, оскільки підпис, вчинений на ньому, не належить спадкодавцю, тому правочин не відповідає його внутрішній волі. Крім того, заповідач був тяжко хворий і приймав для обезболювання наркотичні, психотропні препарати.

В силу дії ст.ст.10,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні ( правовий висновок ВСУ № 6-84цс14 від 03.09.2014)

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (постанова ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9).

Статтею 1261 ЦК України встановлено коло спадкоємців першої черги за законом. Так, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як було зазначено вище, позивач (апелянт) ОСОБА_3 є колишньою дружиною спадкодавця ОСОБА_5, шлюб між якими було розірвано у 1976 році. Відтак, з огляду на зміст ст.1261 ЦК України, остання не є спадкоємцем першої черги, а тому не можна вважати, що оспорюваним правочином порушено її права. Апелянт не представила і будь-яких інших доказів, які б вказували на порушення її права в інший спосіб в силу оформлення оскаржуваного заповіту.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю. Мелінишин Г.П.