Справа № 712/2-545/2010
У Х В А Л А

25 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Кожух О.А., Джуга С.Д.

з участю секретаря Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 25 серпня 2016 року щодо примусового проникнення до житла по справі за поданням районного відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, -

встановила:

Старший державний виконавець РВ ДВС Мукачівського МРУЮ в особі ОСОБА_3, 25.07.2016 року звернувся в суд із поданням про примусове проникнення до житла боржника.

Та ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25 серпня 2016 року задоволено подання старшого державний виконавець РВ ДВС Мукачівського МРУЮ в особі ОСОБА_3 щодо примусового проникнення до житла боржника - ОСОБА_2.

На зазначену ухвалу суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постановлену судом ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання. Зокрема, посилається на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Установлено, що на виконанні РВ ДВС Ужгородського МРУЮ знаходиться виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2. на користь ПАТ «Кредобанк» 617425,03 грн. боргу та судових витрат, (а.с. 3).

Постановою старшого державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 20.11.2012 року відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом та надано боржнику строк добровільно виконати рішення суду до 26.11.2012 року, (а.с. 11).

У подальшому, державним виконавцем здійснено вихід за адресою зазначеною у виконавчому документі, однак останній не був допущений до майна божника, про, що складено відповідний акт від 25.05.2016 року, який підписано державним виконавцем, стягувачем та боржником, (а.с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника, чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Дана норма права кореспондується з п. 10 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» згідно якого державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, у якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

З аналізу даних норм слідує, що підставою для примусового проникнення до житла боржника є невиконання рішення суду боржником у добровільному порядку та ненадання доступу державному виконавцю до житла, у якому може знаходитися його майно.

Таким чином, оскільки державним виконавцем доведено належним та допустимими доказами, що ОСОБА_2. не виконує рішення суду в добровільному порядку та не надає доступ до житла в якому проживає, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення подання.

Посилання апелянта на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставним, оскільки даний закон не є перешкодою для постановлення оскаржуваної ухвали.

Зокрема, у даному випадку на виконанні перебуває рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки. Примусове проникнення до житла боржника спрямовано виключно з метою знаходження майна боржника, що знаходиться в такому житлі, на яке може бути звернуто стягнення, тобто рухомого майна, а відтак дія вищевказаного Закону не поширюється в такому випадку.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував процесуальний закон та дотримався процедури розгляду справи, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без зміни.

А звідси, керуючись вимогами статей 307, 312-315 і 376 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 25 серпня 2016 року щодо примусового проникнення до житла, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________ ____________________