Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2017 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Бородкіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку, визнання особи такою, що втратила право на користування житлом

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги до суду мотивував тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. У будинку зареєстровані відповідачі, які з 20.09.2016 року у ньому не проживають, добровільно покинули будинок та проживають в іншому місці. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають. Їх реєстрація перешкоджає позивачу розпоряджатися будинком, отримувати субсидію та призводить до сплати комунальних послуг в збільшеному розмірі. Тому, позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право на користування житлом, зобов'язати їх знятися з реєстраційного обліку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав. У судовому засіданні пояснив, що він добровільно знявся з реєстраційного обліку як тільки дізнався про позов. Відповідачі з 03.09.2016 року покинули місце реєстрації та проживають в АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, була належно повідомленою про день розгляду справи в суді, неодноразово викликалася повісткою під розпис, але в судове засідання не з'явилася без поважної причини, не повідомила про причини свої неявки, позову не оспорила. Тому, суд вважає, що відповідач навмисно ухиляється від розгляду справи в суді та вирішив провести розгляд справи у її відсутності на підставі наявних у ній доказів.

Представник третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Митківської сільської ради, проти позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що надав суду письмову заяву.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є сестрою позивача. Його сусідка повідомила, що ОСОБА_1 важкохворий та потребує догляду. Коли свідок приїхала то побачила, що він не має що їсти, хворіє, відповідачі його залишили самого.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду пояснили, що вони є сусідами позивача. Бачили, що відповідачі у вересні 2016 покинули місце реєстрації та виїхали проживати в інше місце.

Представник органу опіки та піклування - служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації Вовчук І.А. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову про позбавлення неповнолітніх дітей права користування житловим приміщенням, оскільки вони мають постійне місце проживання в АДРЕСА_2, де проживають з матір'ю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Так, ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло НОМЕР_1 від 20.02.2004.

Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів сім`ї.

У вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітні діти: ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується адресною карткою та довідкою Митківської сільської ради № 378 від 15.11.16 р.

03.09.2016 року відповідачі добровільно покинули місце реєстрації разом з неповнолітніми дітьми, не проживають у вказаному будинку та добровільно не бажають знятися з реєстраційного обліку.

Відповідачі разом з неповнолітніми дітьми проживають у будинку по АДРЕСА_3.

Жодного разу повернутися та вселитися в будинок за місцем колишнього проживання відповідачі не намагалися. Власник будинку ОСОБА_1 їх не виселяв, не виганяв, перешкод для вселення не чинив.

Реєстрація відповідачів створює для позивача перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Позивач позбавлена можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги.

З ОСОБА_3 позивачем 08.08.2016 укладено договір найму житлового будинку. Однак, відповідач ОСОБА_3 добровільно провів зняття з реєстраційного обліку з житлового будинку позивача та добровільно його покинув.

Договір найму жилого приміщення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався.

Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст..379, 382 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», де вказано, що якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на житлову площу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Згідно висновку Органу опіки та піклування Барської районної державної адміністрації № 01-1-26/639 від 15.03.2017 року визнання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1, є доцільним.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації № 01-31/432 від 14.02.2017 року надано дозвіл на зміну місця реєстрації малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою їх фактичного місця проживання.

Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16: «Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі.

У відповідності до ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 551,20 грн., оскільки вони підтвердженні квитанцією ( а.с.1), та витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн., оскільки вони підтвердженні квитанцією № 225 від 21.12.2016 р.

За таких обставин суд, керуючись ст. ст. 5, 10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. 150, ст. 167 ЖК України, ст. ст. 328, 334, 386, 391, ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», -

В И Р I Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 з реєстрації місця проживання позбавивши їх права користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 551,20 грн. та 1000 грн. витрат на правову допомогу, а загалом 1551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: