Справа № 285/2691/16-ц
провадження № 2/0285/138/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.01.2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Музика Н.Ю., позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, представника органу опіки і піклування Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новоград-Волинського міської ради, ОСОБА_2, про визнання незаконним рішення органу опіки і піклування, визначення способу участі батька у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають трьох дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рішенням суду визначено з матір`ю. Рішенням Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 14.09.2016 року №212 ОСОБА_2 за його заявою визначено час зустрічей з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 щовівторка та щочетверга з 18:00 год. до 20:00 год. у присутності матері, та кожну другу і четверту неділю місяця з 08:00 год. до 18:00 год. без присутності матері. Позивач заперечує проти зустрічей відповідача з дитиною без її присутності, оскільки відповідач міняв місце проживання дітей без її згоди та не повертав, у звязку з чим вона зверталась до суду з позовними вимогами про відібрання дитини. Просила визнати незаконним зазначене рішення органу опіки і піклування та визначити інший спосіб участі відповідача у вихованні дитини, встановити графік побачень з дитиною один раз на тиждень у неділю з 15 години до 18 години, у присутності позивача.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що між нею та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо необмеженої кількості побачень батька з дитиною в присутності матері. Ця домовленість виконувалась і батько безперешкодно зустрічався з дочкою в будь-який час у квартирі позивача, в її присутності. Разом з тим, ОСОБА_2 звернувся до органу опіки і піклування з заявою про встановлення графіку побачень. Розглянувши таке звернення, орган опіки і піклування прийняв оскаржуване рішення від 14.09.2016 року №212 без урахування заперечень позивача щодо неможливості побачень батька з дитиною без присутності матері. Заперечення ґрунтуються на тому, що батько протиправно змінював місце проживання дочки, негативно впливає на неї та спілкування з батьком без участі матері може психологічно травмувати дитину.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що він, як батько, має рівні з позивачем права на спілкування з дитиною. Дочка виявляє бажання спілкуватись з ним частіше. Постійні зустрічі в присутності матері обмежують спілкування з дитиною та виключають такі види дозвілля, як прогулянки на природі, відвідування розважальних центрів, дитячих закладів та майданчиків. Посилання позивача на будь-які негативні наслідки для дитини від такого спілкування є безпідставними. Рішення органу опіки і піклування є законним і він має намір його виконувати. Ризик неповернення дитини після зустрічей відсутній, оскільки він не має наміру змінювати місце проживання дитини.

Представник органу опіки і піклування також заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке прийнято з урахуванням інтересів дитини. Обставини конфліктних стосунків, які склались між батьками, не впливають на право батька брати участь у вихованні дитини. Можлива відмова батька повернути дину матері після зустрічі у встановлений час є лише припущенням позивача. Обстеженням умов проживання батьків встановлено, що кожна сторона створила нормальні умови для перебування дитини. Під час спілкуванням з дитиною фахівці служби у справах дітей будь-який негативний вплив батька на дочку не виявили, дитина любить обох батьків і кожний з них належним чином виявляє свою турботу про неї. Таким чином, будь-які перешкоди для спілкування батька з дитиною відсутні.

За клопотанням позивача в судовому засіданні допитані свідки.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 повідомила суду, що вона є матірю позивача та їй відомо про конфліктні стосунки між її дочкою ОСОБА_1 та колишнім чоловіком дочки ОСОБА_2 Останній негативно впливає на дитину, оскільки образливо висловлюється на адресу позивача та свідка.

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що вона є сусідкою позивача та допомагає їй доглядати дочку ОСОБА_9. Свідку відомо про конфліктні стосунки між колишнім подружжям ОСОБА_2. Дитина висловлювала побоювання, що батько забере її від матері.

Суд, заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно рішення Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради №212 від 14.09.2016 р. ОСОБА_2 визначено графік зустрічей з дочкою ОСОБА_5 щовівторка та щочетверга з 18 год. до 20 год. у присутності матері, та кожну другу і четверту неділю місяця з 08 год. до 18 год. без присутності матері ОСОБА_1

Відповідно до ст. ст. 141, 142 Сімейного Кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Згідно з ч.1 ст. 56 ЦК України органами опіки і піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

У спірних правовідносинах органом опіки і піклування є Виконавчий комітет Новоград-Волинської міської ради, який є юридичною особою, а тому відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України може бути відповідачем у справі.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені ч.2 ст.16 ЦК України. Зокрема, такими способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з п. п. 73, 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та, у разі потреби, порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням органу опіки і піклування з урахуванням висновку служби у справах дітей.

З пояснень позивача, даних в судовому засіданні, слідує, що вона оскаржує рішення органу опіки і піклування щодо порядку побачень батька з дитиною лише в частині надання ОСОБА_2 права на побачення з дитиною два рази на місяць без присутності матері. Разом з тим, вона не заперечує проти таких зустрічей у будь-який час в її присутності.

В обґрунтування заперечень проти зустрічей без її присутності позивач посилається на дві обставини: 1) ризик протиправної зміни відповідачем місця проживання дитини; 2) негативні наслідки для психічного стану дитини в результаті спілкування з батьком, яке психічно травмує дитину.

Доказом ризику зміни місця проживання дитини позивач вважає факт відмови батька повертати дітей всупереч рішенню суду про визначення місця їх проживання з матірю, що стало причиною звернення ОСОБА_1 до суду з позовними вимогами про відібрання дітей, що підтверджується доданими до позову копіями судових рішень (а.с. 5-13).

Суд не бере до уваги такі посилання позивача, оскільки можливість повторного порушення ОСОБА_2 рішень суду про визначення місця проживання дитини є припущенням, на якому не може ґрунтуватись доказування, в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 153 СК України, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Позивачем не надано доказів наявності визначених законом обмежень для спілкування ОСОБА_2 з дитиною.

Правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків при визначенні місця проживання малолітньої дитини встановлено ст. 162 СК України, а саме: якщо один з батьків самочинно, без згоди другого з батьків, з яким на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Крім того, у випадку порушення відповідачем рішення органу опіки і піклування про тривалість зустрічей або щодо обовязку повернення дитини після зустрічі, позивач має право ініціювати перегляд рішення органу опіки і піклування та його зміни.

Таким чином, можливе порушення батьком дитини рішення суду про визначення місця проживання дитини або рішення органу опіки і піклування про порядок спілкування з нею, має усуватись у визначений законом спосіб шляхом відібрання дитини та перегляду визначеного порядку спілкування.

Крім того, суд бере до уваги визнаний сторонами факт, що на момент розгляду даної справи батько тривалий час спілкується з дитиною в присутності матері та не вчиняє протиправних дій, спрямованих на зміну місця її проживання.

Посилання позивача на негативні наслідки для психічного стану дитини в результаті спілкування з батьком, суд визнає безпідставними, оскільки будь-яких допустимих доказів на підтвердження таких наслідків суду не надано.

Оскільки оцінка впливу на психічний стан дитини певних факторів потребує спеціальних знань у галузі психології та психіатрії, в судовому засіданні позивачу розяснено право заявити клопотання про призначення відповідної експертизи, але позивач таким правом не скористалась.

Покази свідків, на які позивач посилається, як на доказ, суд сприймає критично, оскільки свідки не є фахівцями у галузі дитячої психології чи психіатрії.

Крім того, допитані свідки мають близькі стосунки з позивачем та конфліктні і відверто неприязні стосунки з відповідачем, що викликає сумнів у їх неупередженості у сприйнятті та оцінці відносин між ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_9.

Посилання позивача на нібито негативний вплив на дитину спілкування з батьком за відсутності матері також суперечить її поясненням щодо відсутності у неї будь-яких заперечень проти необмеженого спілкування з дочкою в її присутності.

На думку суду, є малоймовірною різка відмінність у поводженні батька з дитиною у присутності матері та за її відсутності.

Суд також не має підстав для сумніву в неупередженості посадових осіб служби у справах дітей під час зясування фактичних стосунків між дитиною та батьком, а також в неупередженості посадових осіб органу опіки і піклування під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Разом з тим, суд визнає обґрунтованим посилання відповідача на те, що постійні зустрічі в присутності матері невиправдано обмежують спілкування з дитиною та виключають такі види дозвілля, як прогулянки на природі, відвідування розважальних центрів, дитячих закладів та майданчиків, тощо. На думку суду, таке періодичне перебування дитини з батьком за межами помешкання сприятиме розвитку дитини та відповідає її інтересам.

З пояснень обох батьків та їх поведінки в судовому засіданні вбачаються конфліктні та неприязні стосунки між ними.

На думку суду, саме прояви агресії батьків один до одного в присутності дитини є негативним фактором, що впливає на стан малолітньої ОСОБА_5. Зменшення таких проявів можливо шляхом тимчасового перебування батька з дитиною у відсутності матері.

Крім заперечень проти можливості зустрічей батька з дитиною за відсутності матері, будь-яких доводів щодо тривалості таких зустрічей позивачем не наведено.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради прийнято в межах повноважень, які надано законодавством органу опіки і піклування, і воно повністю відповідає інтересам дитини. Отже, підстави для визнання його незаконним, скасування або зміни відсутні.

Позовні вимоги суд визнає необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні.

Позивач звільнена від сплати судового збору згідно п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Вступну та резолютивну частини рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 10.01.2017 року.

Повний текст рішення виготовлено 13.01.2017 року.

Суддя: А.В. Помогаєв