АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1779/17
Справа № 632/2429/15-ц Головуючий 1 інстанції: Росоха А.В.
Категорія: договірні Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Бездітко В.М., Овсяннікової А.І.,

за участю секретарів - Бойко А.О., Дмитренко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із вказаним позовом, в кому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 22809,93 доларів США, що еквівалентно 492127,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 30.04.2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитну угоду № 010-2/07-01-0404-08, відповідно до умов якої позичальнику було надано кредитні кошти у сумі 40000 доларів США, до 25 квітня 2018 року, зі сплатою 14,75 % річних.

Взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та процентів відповідач не виконував, у зв'язку з чим, станом на 24.09.2015 року виникла заборгованість у сумі 22809,93 доларів США, що еквівалентно 492127,19 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 20326,25 доларів США, що еквівалентно 438541,47 грн., заборгованість по сплаті відсотків - 2483,68 доларів США, що еквівалентно 53585,72 грн.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованість за кредитним договором № 010-2/07-01-0404-08 від 30 квітня 2008 року у сумі 22809,93 доларів США ( в еквіваленті за курсом НБУ станом на 24.09.2015 року становить 492 127,19 грн.), що складається з заборгованості за кредитом - 20326,25 доларів США ( в еквіваленті за курсом НБУ станом на 24.09.2015 року становить 438 541,47 гривень); та заборгованості по сплаті відсотків - 2483,68 доларів США ( в еквіваленті за курсом НБУ станом на 24.09.2015 року становить 53 585,72 грн.). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що сума заборгованості не відповідає дійсності, а на її підтвердження не надано належних доказів.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягуючи з боржника ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору, суд першої інстанції виходив із того, що останній взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 010-2/07-01-0404-08 від 30.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_1, останньому було надано кредитні кошти у сумі 40000 доларів США, до 25 квітня 2018 року, зі сплатою 14,75 % річних (а.с.10-19).

Взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та процентів відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 24.09.2015 року виникла заборгованість у сумі 22809,93 доларів США, що еквівалентно 492127,19 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 20326,25 доларів США, що еквівалентно 438541,47 грн., заборгованість по сплаті відсотків - 2483,68 доларів США, що еквівалентно 53585,72 гри., що підтверджується розрахунком банку (а.с.6-9)

За змістом ст. 526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином та у визначеному ним строком.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_1 допустив прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором, суд підставно задовольнив позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль» про дострокове повернення кредиту та стягнення заборгованості.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором не спростував, власного розрахунку не надав.

Крім того, у висновку судової економічної експертизи №8261 від 28.10.2016 року, проведеної експертами ХНДІСЕ, зазначено, що розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, відповідає вимогам кредитного договору, укладеного сторонами (а.с.164-171)

Безпідставним є і посилання в апеляційній скарзі на те, що банк не мав права здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями згідно з п. 2 ст. 5 вказаного Декрету.

Щодо вимог п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» про необхідність індивідуальної ліцензії на надання і одержання кредитів в іноземній валюті, якщо термін таких кредитів перевищує встановлені законом межі, то на час укладення і виконання договору законодавством України не було встановлено таких меж, у зв'язку з чим зазначене положення, до правовідносин, що виникли, застосовуватись не могло.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті відповідно до вимог ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою.

Тобто надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»", як фінансова установа, отримало у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті (а.с. 35-38).

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Рішення суду є законними та обґрунтованим, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді