Провадження №22-ц/784/1252/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 486/2181/15-ц Головуючий І інстанції - Франчук О.Д.
Провадження № 22-ц/784/1252/17 Доповідач - Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

при секретарі - Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» про визнання незаконними дій щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором, зобов'язання здійснити перерахунок здійснених платежів та скасування всіх штрафних санкцій нарахованих за період користування кредитом, які виникли через неправомірні дії по підвищенню процентної ставки, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору. В подальшому змінив предмет позову, в якому посилався на те, що 18 лютого 2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № NKUCGA, за яким відповідач надав йому кредит в сумі 25 000 доларів США, що на день укладення договору та видачі коштів було еквівалентно 126 250 грн., строком до 18.02.2018р. зі сплатою 12 % річних. Частково він повернув кредитні кошти. Під час розгляду іншої справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення кредитної заборгованості, йому стало відомо про те, що відповідач в односторонньому порядку, без повідомлення його про це та без підписання відповідних додаткових угод з 23.10.2008 р. збільшив процентну ставку з 12 % до 15,12 % річних. Згоди на підвищення відсоткової ставки він не надавав. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором № NKUCGA від 18.02.2008р. з 12 % до 15,12 % та зобов'язати здійснити перерахунок здійснених платежів, зарахувавши їх на погашення тіла кредиту, та скасувати всі штрафні санкції нараховані за період користування кредитом, які виникли через неправомірні дії по підвищенню процентної ставки.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором № NKUCGA від 18.02.2008 р., зобов'язання здійснити перерахунок здійснених платежів та скасування всіх штрафних санкцій нарахованих за період користування кредитом, які виникли через неправомірні дії по підвищенню процентної ставки відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Судом було встановлено, що 18 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № NKUCGA00000010. Відповідно до умов даного договору банк зобов'язався надати позивачу кредит на строк з 18.02.2008 року по 18.02.2018 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 25 000,00 дол. США, а також 3040 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту; 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів; винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2. даного Договору.

У вказаному Договорі сторони узгодили всі його умови, а саме, банк зобов'язався надати кредит, а позичальник доручив банку провадити погашення заборгованості за даним кредитом в передбачені даним договором строки за рахунок коштів розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці емітованій «ПриватБанком». Також в договорі зазначено, що кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. (Розділ 1 Договору). Розділом 5 Договору передбачено відповідальність сторін, де зазначено, які дії Банк здійснює у разі порушення Позичальником умов договору.

Згідно ордера-розпорядження № NKUCGA від 18.02.2008 року грошові кошти у сумі 25000,00 дол. США (еквівалент - 126250,00 грн) були зараховані на кредитний рахунок ОСОБА_1 Тобто банком виконана його частина зобов'язань за кредитним договором.

01 жовтня 2014 року, між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № NKUCGA від 18.02.2008 року, якою було зменшено суму заборгованості що виникла з дати надання ОСОБА_1 кредиту на 1193,50 дол. США. Даною угодою було вирішено викласти п. 8.1 кредитного договору в новій редакції, якою змінено відсотки за користування кредитом до 1,26 % ( 15,12% річних). Зазначена угода, разом з додатком була підписана позивачем та отримана ним особисто, що на думку суду свідчить про те, що позивач був не тільки повідомлений про збільшення відсоткової ставки, а, як вбачається з даної угоди, "Сторони дійшли згоди внести зміни в Кредитний договір № NKUCGA від 18.02.2008 року". Тому суд дійшов висновку, що посилання позивача на ряд нормативних актів, які ніби-то були порушені ПАТ КБ «ПриватБанком» під час підняття процентної ставки є безпідставними.

При прийнятті рішення по справі суд також виходив з того, що будь-яких доказів того, що відсоткова ставка за кредитним договором № NKUCGA від 18.02.2008 року була збільшена саме 23.10.2008 року позивачем суду надано не було.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог.

Проте повністю з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно роз'ясень, викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009р. « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства» суди, розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, повинен створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Не зважаючи на це, судом було проігноровано положення ч.4 ст. 10 ЦПК України, згідно яких суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, не тільки їх права та обов'язки, а й попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, а саме тексту заяви про зміну предмету позову, позивачем було зазначено, що про збільшення процентної ставки з 12% до 15,12% з 23.10.2008 року йому стало відомо під час розгляду іншої справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанком» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка також знаходиться в провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області та провадження по якій зупинено у зв'язку з розглядом даної справи.

Не зважаючи на це, суд не сприяв позивачу у витребуванні доказів про збільшення процентної ставки з 12% до 15,12% з 23.10.2008 року, які знаходилися в іншій справі, яка розглядається цим же судом, не роз'яснив йому наслідків не надання доказів на підтвердження саме цих обставин, після чого відмовив у задоволенні позову через не надання позивачем будь-яких доказів того, що відсоткова ставка за кредитним договором № NKUCGA від 18.02.2008 року була збільшена саме з 23.10.2008 року.

Дані порушення норм процесуального закону призвели до неповного з'ясування фактичних обставин по справі і як наслідок до неправильного правового обгрунтування висновків суду, а тому рішення суду слід змінити та відмовити у задоволенні позовних вимог з інших підстав, виходячи з наступного.

Так, судом правильно було встановлено, що 18 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № NKUCGA00000010. Відповідно до умов даного договору банк зобов'язався надати позивачу кредит на строк з 18.02.2008 року по 18.02.2018 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 25 000,00 дол. США, а також 3040 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту; 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів; винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2. даного Договору. Згідно ордера-розпорядження № NKUCGA від 18.02.2008 року грошові кошти у сумі 25000,00 дол. США (еквівалент - 126250,00 грн) були зараховані на кредитний рахунок ОСОБА_1 Тобто банком виконана його частина зобов'язань за кредитним договором. 01 жовтня 2014 року, між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № NKUCGA від 18.02.2008 року, якою було зменшено суму заборгованості що виникла з дати надання ОСОБА_1 кредиту на 1193,50 дол. США. Даною угодою було вирішено викласти п. 8.1 кредитного договору в новій редакції, якою були визначені відсотки за користування кредитом у новому розмірі, а саме 1,26 % ( 15,12% річних). Зазначена угода, разом з додатком була підписана позивачем та отримана ним особисто.

Проте, як убачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № NKUCGA від 18.02.2008 року станом на 09.06.2015р., який був наданий позивачем до апеляційної скарги, в ньому дійсно зазначено, що починаючи з 23.10.2008р. розмір заборгованості вираховувався банком виходячи з процентної ставки - 15,12%, що свідчить про збільшення банком процентної ставки саме з 23.10.2008р.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. А тому, виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора, тощо (п. 28 Постанови).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до ч. 1 ст.212. ч,2 ст.632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. Позивач, зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто. Надаючи грошові кошти позивачу, банком було задоволено його потреби шляхом надання в користування грошових коштів в обумовленому договором розмірі, при цьому сторони передбачили порядок та умови, при яких можлива зміна відсоткової ставки за кредитом. Так, відповідно до п. 2.3.1 укладеного з позивачем договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошового ресурсу в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому, згідно умов договору, банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки (п.2.3.1 договору). Укладання додаткової угоди про зміну відсотковоїх ставки умовами договору не передбачено.

Як убачається з наданих відповідачем апеляційному суду доказів, позивачу згідно реєстру відправлень № 94 27 жовтня 2008року був направлений лист від 03.10.2008р., в якому повідомлялося про підвищення відсоткової ставки з 28.10.2008р. Направленню листа передували управлінські рішення банку про необхідність підвищення процентної ставки: наказ банку від 23.09.2008 року та наказ банку від 03.10.2008 року. Пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2005 № 168 встановлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку.

Таким чином, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що за законом, який діяв на час укладення договору, дозволялося в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку, якщо це було передбачено умовами самого договору (ст. 651 ЦК України). Умовами кредитного договору, укладеного сторонами, було передбачено право банку змінювати в односторонньому порядку відсоткову ставку, що не суперечило вимогам законодавства, що діяло на той час. Виходячи із зазначеного, відповідач скористався своїм правом, передбаченим чинним законодавством, змінив процентну ставку за кредитом з дотриманням строку повідомлення споживача у відповідності до ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" на підставах, зазначених у кредитному договорі, оскільки рішення про збільшення процентної ставки за кредитом прийнято банком до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», а позичальника було повідомлено про зміну умов договору у передбаченому кредитним договором порядку (шляхом відправлення на його адресу письмового повідомлення), що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року у справі № 6-149цс12.

Крім того, як убачається з виписки по погашенням кредиту, яка була надана відповідачем під час розгляду справи апеляційним судом, після збільшення відсоткової ставки щомісячні платежі по кредиту вносилися позичальником у більшому розмірі (412,25 доларів США) порівняно з тими, які він сплачував до збільшення відсоткової ставки (368,18 доларів США). Дану поведінку позивача після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки у контексті положень цивільного законодавства про укладення та зміну договору, слід вважати такою, що свідчить про прийняття ним пропозиції банку, а правочин вчиненим, враховуючи ч.ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника), так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції.

В подальшому свою згоду з новою відсотковою ставкою позивач підтвердив шляхом підписання 01 жовтня 2014 року Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № NKUCGA від 18.02.2008 року, якою було зменшено суму заборгованості що виникла з дати надання ОСОБА_1 кредиту на 1193,50 дол. США та викладено п. 8.1 Договору в новій редакції з зазначенням відсоткової ставки у новому розмірі 1,26 % (15,12% річних). Зазначена угода, разом з додатком була підписана позивачем та отримана ним особисто.

Посилання позивача на те, що відповідач не надав належних доказів отримання ним повідомлення про підвищення відсоткової ставки, згоду на яке позивач не надавав та не підписував додаткової угоди до жовтня 2014 року, оскільки наданий відповідачем реєстр відправлення кореспонденції від 27.10.2008р. не містить даних про вручення листа позивачу, не мають правового значення, так як умовами кредитного договору, а саме п. 2.3.1 передбачено,що банк тільки надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки (п.2.3.1 договору), отримання згоди позичальника на зміну відсоткової ставки не передбачено умовами кредитного договору, як і підписання додаткової угоди. При цьому позивачем не спростована інформація про прийняття поштою для відправки адресатам, зазначеним в реєстрі від 27.10.2008р., в тому числі і позивачу, листів. В даному реєстрі стоїть підпис працівника пошти, який отримав листи для подальшого відправлення їх адресатам та штамп пошти про їх отримання. Згідно п. 67, 68 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою КМУ № 270 від 05.03.2009р., передбачено, що список згрупованих поштових відправлень, засвідчується підписом відправника, а якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи. Про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові. Реєстри відправлень, які надані банком, містять призвіще виконавця та підпис працівника пошти. Отже, відповідач надав суду реєстр про прийняття поштою для відправки адресатам, зазначеним в реєстрі від 27.10.2008р., в тому числі і позивачу, листів, тобто про направлення листа позивачу, а позивач дану інформацію не спростував.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що підстав для визнання незаконними дій ПАТ КБ «Приватбанк» щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором № NKUCGA від 18.02.2008 р. з 12 % до 15,12 % не вбачається і як наслідок цього, не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок здійснених платежів, зарахувавши їх на погашення тіла кредиту, та скасування всіх штрафних санкцій, нарахованих за період користування кредитом, які виникли через підвищення процентної ставки.

З урахуванням викладеного, рішення суду слід змінити, змінивши правове обгрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог та вважати підставою відмови у задоволенні позову мотиви, наведені в тексті рішення апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 303,307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року змінити в частині правового обгрунтування висновку суду про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором № NKUCGA від 18.02.2008 р., зобов'язання здійснити перерахунок здійснених платежів,зарахування їх на погашення тіла кредиту та скасування всіх штрафних санкцій нарахованих за період користування кредитом, які виникли через неправомірні дії по підвищенню процентної ставки.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді