Справа № 369/2510/13 Головуючий у І інстанції Усатов Д.Д.
Провадження № 22-ц/780/8/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 47 12.01.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини та за об'єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним, припинення стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина і стягнення з останньої на його користь аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісяця та моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося через чисельні сварки та конфлікти. Сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час син мешкає з ним у належному йому будинку в АДРЕСА_1 В будинку є всі зручності для проживання, будинок цегляний, загальною площею 156,57 кв.м., житловою площею 71,44 кв.м. У вказаному житловому будинку син має 2 власні кімнати площею 13 кв.м, які обладнані всім необхідним для навчання, розвитку і відпочинку дитини. На прибудинковій території розташований басейн, бігова доріжка, спортивні знаряддя. Зазначав, що у відповідності до висновку Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 01 червня 2013 року вихованням, лікуванням малолітнього ОСОБА_4 і господарськими справами займається батько. У будинку підтримується порядок і чистота. На час відсутності батька прибирання здійснює гувернантка. Плату за гімназію, лікування і всі інші витрати на малолітнього ОСОБА_4 взяв на себе батько. Мама малолітнього ОСОБА_4 з ними не проживає і участі у вихованні не приймає, в той час як позивач належним чином виконує свої батьківські обов'язки по вихованню, навчанню і утриманню дитини.

Звертає увагу позивач й на те, що ОСОБА_2 не заперечувала при вирішенні даного питання органом опіки щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_4 позивачем. За заявою відповідача розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 01 червня 2013 року їй встановлені дні та години участі у вихованні та спілкуванні із сином.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним.

В ході розгляду відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини разом із нею.

Також у вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з окремим позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею. Зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2004 року, який розірваний 19 лютого 2010 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З жовтня 2008 року сторони спільно не проживають, дитина залишилася проживати разом з нею. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2009 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. В листопаді 2012 року, скориставшись тим, що вона не забороняла ОСОБА_3 спілкуватися з дитиною, він забрав дитину і з того часу дитина проживає з ним, ОСОБА_2 до спілкування з дитиною він не допускає. Вважає, що позивач не може належним чином піклуватись про дитину.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2015 року були об'єднані в одне провадження справа № 369/2510/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, та справа № 369/9484/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.07.2015 року провадження за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Києво-Святошинського району Київської області про визначення місця проживання дитини було закрите.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені, визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_3, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов, а у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Скаргу обґрунтувала тим, що судом першої інстанції незаконно не взято до уваги доводів її позову. Зазначає, що вона зверталася із заявою до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області лише з метою встановлення годин спілкування з дитиною, при цьому згоди на проживання дитини з батьком не давала. Крім того вказує, що судом першої інстанції протиправно відмовлено у задоволенні її клопотання про призначення судової психологічної експертизи, хоча з її точки зору висловлене дитиною бажання проживати з батьком викликане тим, що батько негативно настроює сина проти матері. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За результатами розгляду справи колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з положень ч. 1 ст. 161 СК України, відповідно до якої, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди з приводу місця проживання дитини, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, які при цьому беруть до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що дитина на протязі тривалого періоду часу проживає у свого батька, де йому створені належні умови. Висновком відповідної комісії органу опіки та піклування засвідчено, що батько дитини належним чином займається доглядом та вихованням малолітнього ОСОБА_4.

У відповідності до положень ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Береться до уваги бажання дитини щодо вибору місця її проживання й при вирішенні даного питання органом опіки та піклування або судом у разі недосягнення домовленості між батьками.

В ході розгляду справи судом першої інстанції в присутності психолога служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації було допитано малолітнього ОСОБА_4, який висловив чітке та впевнене бажання проживати разом з батьком.

При вирішенні справи судом було враховано й ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 при вирішенні органом опіки і піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області питання про місце проживання дитини та встановлення порядку участі батьків в її вихованні не заперечувала щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_3

На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо встановлення місця проживання дитини разом з батьком. З таким висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що узгоджуються з положеннями закону. Колегія критично відноситься до посилань апелянта на те, що судом протиправно було розлучено дитину з матір'ю, оскільки встановлення місця проживання дитини разом з батьком жодним чином не є ні відібранням дитини у матері, ні позбавленням дитини можливості спілкування з нею. При цьому розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 01 червня 2013 року № 395 ОСОБА_2 встановлено дні та години участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною.

В ході розгляду апеляційної скарги по справі апеляційним судом за клопотанням відповідача з метою встановлення, до кого з батьків більш прихильна дитина та чи не застосовувалися до неї антипедагогічні методи з боку батька для налаштування проти матері, була призначена відповідна судова психологічна експертиза. Двічі справа направлялася до експертної установи, однак кожного разу поверталася без проведення дослідження у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 вимог експерта.

Відповідно до висновку психолога служби у справах дітей, малолітній ОСОБА_4 є досить психологічно розвинутою особою, психологічний тиск з боку батька проти матері на дитину не здійснюється, дитина виявляє бажання жити з батьком, з матір'ю жити не хоче.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк