Справа № 696/1422/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2017 року Камянський райсуд Черкаської області

в складі: - головуючого судді - Шкреби В.В.

при секретарі - Степановій Н.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Камянка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радиванівської сільської ради с. Радиванівка Камянського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до Радиванівської сільської ради с.РадиванівкаКамянського району Черкаської області ,про визнання права власності на земельну ділянку, як за спадкоємцем по заповіту.

31.01.2017 року до суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій були уточнені позовні вимоги, а саме щодо обєкту спадкування, просив визнати за спадкоємцем ОСОБА_1 право на земельну частку(пай), а не на земельну ділянку, як це було заначено в первісному позові. Свої позовні вимоги мотивував тим , що 25.03.1997року померла ОСОБА_2. За життя ОСОБА_2 07.01.1994 року заповіла позивачу все своє майно в тому числі і житловий будинок та вклад у банку.

До спадкового майна спадкодавця, крім вказаного в заповіті входить майнове право-на земельну частку(пай) земельна ділянка розміром 1,45 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку померла набула право до її смерті на підставі сертифікату про право на земельну частку(пай).

Через відсутність павовстановлюючого документу позивачу нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, на земельну частку(пай). Дана обставина підтверджена постановою нотаріуса. Вважає , що фактично набув права на вищезазначену земельну ділянку, оскільки протягом шести місяців після смерті ОСОБА_2 вступив в управління та розпоряджання спадковим майном .

Представник за дорученням ОСОБА_3 в судове засідання не зявився,подав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести без сторони позивача, із урахуванням уточнених позовних вимог, які і стали підставою винесення ухвали про обовязкову участь сторони позивача.

Представник Радиванівської сільської ради в судове засідання не зявився.В матеріалах справи є заява голови сільської ради, в якій він просив провести розгляд даної справи, без участі їхнього представника, позовні вимоги визнають.

Сторонам відомі наслідки визнання позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому у відповідності до ч. 4 ст.174 ЦПК України суд в праві за наявності для того законних підстав ухвалити рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено , що 25 березня1997 року померла ОСОБА_2, яка при житті 27.01.1994 року, заповіла позивачу все своє майно, а саме будинковолодіння та вклад у банку.Підтвердженням того є свідоцтво про смерть, серія І-СР № 289295 від 21.09.2016, актовий запис№11 та копія заповіту від 27.01.1994 року,

посвідченого секретарем Радиванівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за №3(а.с.4 та 5).

Крім зазначеного майна до складу спадщини, ще входить майнове право -право на земельну частку(пай), розміром 1,45 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на адмінтериторії Радиванівської сільської ради, на яку померла набула права до її смерті, на підставі сертифікату про право на земельну частку(пай), який після її смерті вже отримав позивач.Дана обставина підтверджена матеріалами справи, а саме відповіддю 29-28-0.3-1684/2-16 від 26.09.2016 р., наданою на запит №789/01-16 від 26.09.2016 р. приватного нотаріуса Камянського районного нотаріального округу ОСОБА_4 , начальником відділу Держгеокадастру у Камянському районі ОСОБА_5І.(а.с.7).

Оформити своє право на земельну ділянку через нотаріуса, ОСОБА_1 не має можливості із-за відсутності правовстановлюючого документа .Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, а саме на земельну ділянку знаходиться у матеріалах справи .

Так , відповідно до п.5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного Кодексу України , правила книги шостої Кодексу застосовуються до спадщини , яка відкрилась , але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства , який втратив чинність , новий акт застосовується до прав та обовязків , що виникли з моменту набрання ним чинності ( ч.3 ст.5 ЦК України ).

Отже вирішуючи питання про правомірність набуття права на земельну частку(пай) ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2, суд виходить із слідуючого .

Згідно із ст.ст. 548 ,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року (який діяв на час відкриття спадщини) для спадкування спадщини необхідно , щоб спадкоємець її прийняв , тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав до державної нотаріальної контори заяву про її прийняття або фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

З довідки № 277 від 22.09.2016 року, виданої Радиванівською сільською радою Камянського району Черкаської області вбачається, що ОСОБА_1, протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_2 вступив в управління майном померлої та розпоряджався ним. Тобто є таким, який прийняв спадщину.

Водночас при розгляді питання стосовно визначення документів, якими посвідчується речові права на земельні ділянки, поряд із законодавством з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно слід керуватися положеннями спеціального законодавства у сфері земельних відносин.

Так, частиною першою статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі-ЗК) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується.Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші, обєкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами.

Як вбачається із документів, які знаходяться в матеріалах даної цивільної справи, спадкодавець ОСОБА_2, згідно розпорядження Камянської РДА від 17.09.2003 року № 308, на підставі сертифікату про право на земельну частку(пай) набула право на земельну ділянку площею 1,45 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на адмінтериторії Радиванівської сільської ради. Також те, що правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку ОСОБА_2 за життя не отримувала, із-за того, що вони не пройшли державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка- це частина земної поверхні з

установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Земельний кодекс УРСР від 18.12.1990 р.№ 561-ХІІ, який набрав законної сили 15.03.1991 року не передбачав можливості передачі земельних ділянок у приватну власність як фізичним так і юридичним особам.Початком виникнення такого права(права власності на землю), був узгоджений Законом України Про форми власності на землю від 30.01.1992 року, в якому і було запроваджено в Україні поряд з державною-колективну і приватну форми власності на землю.

Єдиним документом, який посвідчував право власності в Україні на землю , який діяв в період виникнення відповідних правовідносин( відкриття складу спадщини) відповідно до ст.23 Закону України Про внсення змін і доповнень до Земельного кодексу Української РСР від 13.03.1992 року №2196-ХІІ був державний акт на право власності або на право користування земельною ділянкою.Те саме було передбачено і в ст.126 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, який набрав чинності з 01.01.2002 року. Тобто право власності на землю на час відкриття спадщини після померлої ОСОБА_2 посвідчувалось відповідно до діючого на той час законодавства України державним актом на право власності на землю.

Таким чином, з урахуваням вищезазначених норм закону можна зробити висновок, що ОСОБА_2 на час своєї смерті 25.03.1997 року набула майнового права на отримання земельної ділянки.

Дане знаходе своє підтвердження і у довідці про вартість №Б-916/0-1250/6-16 від 26.10.2016 , виданої в.о. начальника Відділу Держгеокадастру у Камянському районі Черкаської області ОСОБА_6, де вона зазначила, що середня вартість земельної частки(паю) по Радиванівській сільській раді, станом на 01.01.2016 складає- 65700,47 грн.(а.с.8).

Відповідно до п.16 п.17 розділу Х Перехідних Положень Земельного кодексу України, громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі(на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку(пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки(паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікат на право на земельну частку(пай) є дійсним до виділення власникам земельних частком (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, земельна частка(пай)- це оцінена в грошовому виразі та визначена в умовних кадастрових гектарах частина переданих у колективну власність земель колективного сільськогосподарського підприємства(кооперативу,товариства яка визначає рівновелику долю участі члена підприємства в земельному пайовому фонді господарства і може бути в установленому чинним законодавством порядку витребувана в натурі( на місцевості) у самостійну земельну ділянку.

Така частка, є обєктом цивільних правовідносин, так як відповідно до ст.177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. А згідно із ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки.Стаття 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухомого майна,нерухомості) відносить земельні ділянки.

Спадкування- це перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної, яка померла(спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).

Так статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини(день смерті або день оголошення померли).

Оскільки після виділення в натурі земельної ділянки право на земельну частку(пай) зникає, воно не може бути успадкованим.

Тому, після отримання державного акту, власнику земельної ділянки необхідно

скористатися встановленим статтею 1254 ЦК України правом на внесення змін до заповіту.В протилежному випадку спадкування земельної ділянки буде здійснено за законом.

Дане зазначене, також знайшло своє підтвердження у листі Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, в якому зазначено- що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 Указу Президента України від 10.11.1994 року №666/94 Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва право на земельну частку(пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування міни, успадкування, застави.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.

Отже оскільки позивач є спадкоємцем по заповіту, від спадщини не відмовлявся, та є таким який прийняв спадщину, відповідачі не заперечують проти задоволення позову , тому суд зважаючи на мотивовану законність даного рішення , вважає за можливе визнати за позивачем право на земельну ділянку .

На підставі викладеного , керуючись ст.ст..548 ,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року,ст.81 Земельного Кодексу України , ст.ст. 10 ,11, 60, 174 , 212-215 ЦПК України , ст.ст. 5 ,15 ,16 , 328 ,392, 1268 ЦК України , суд

вирішив :

Позовну заяву представника за дорученням ОСОБА_1 до Радиванівської сільської ради Камянського района Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування по заповіту-задовольнити повністю.

Визнати в порядку спадкування по заповіту за ОСОБА_1 право на земельну частку(пай), на адмінтериторії Радиванівської сільської ради Камянського району Черкаської області, площею 1,45 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі сертифікату виписаного на імя ОСОБА_2, яка померла 25 березня 1997 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Камянський райсуд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя :