Номер провадження: 22-ц/785/1320/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Журавльова О.Г.,Комлевої О.С.

з участю секретаря - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2016 року,-

встановила:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання ,в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, проте 24.11.2014 року при зверненні з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг не зазначила в заяві про те,що її чоловіку належить на праві приватної власності 1/2 частина садового будинку за адресою: вул.Тимирязева,буд.4,м.Одеса, що відповідно до п.6 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання» є підставою для ненарахування відповідачу зазначеної допомоги.

Позивач посилалася на те,що таким чином, за період з 24.11.2014 року по 23.05.2015 року відповідач безпідставно отримала щомісячну адресну допомогу у розмірі 5282,14 грн. .

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Департаменту праці та соцполітики надмірно виплачену щомісячну адресну допомогу за період з 24.11.2014 року по 23.05.2015 року в розмірі 5282 грн 14 коп.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі.

Представник відповідачки позов не визнав.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 року визначено , що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру».

Судом першої інстанції встановлено, що з 24.11.2014 року відповідач ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та за період з 24.11.2014 року по 23.05.2015 року отримала щомісячну адресну допомогу на загальну суму 5282,14 грн., що підтверджується довідкою УСЗН в Київському районі ОМР № 1075 від 05.04.2016 року (а.с.8).

Порядок нарахування щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг передбачено «Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505.

Відповідно до ст.6 зазначеного «Порядку» грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

У цьому випадку внутрішньо переміщена особа на вимогу управління соціального захисту населення має повернути виплачену надміру грошову допомогу. У разі невиконання вимоги управління соцзахисту в добровільному порядку, грошові кошти підлягають стягненню в судовому порядку.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20858924 від 10.11.2008 року ОСОБА_3, який є чоловіком відповідача, на праві приватної власності належить 1/2 частина садового будинку, розташованого за адресою : м.Одеса, вул.Тимірязєва, буд. 4 , загальною площею 61,6 кв.м., в тому числі літньою житловою площею 21,5 кв.м.(а.с.34,35).

Суд першої інстанції вірно посилався на те, що «Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» не містить поняття житлового приміщення.

Статтею 379 Цивільного кодексу України визначено поняття житла: «житло фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них». Житло, за цією статтею, є поєднуючим поняттям, яке включає в себе житловий будинок, квартиру, садибу, котедж, дачу, які розраховані на тривалий строк служби і призначені для проживання. Не можуть вважатися житлом окремі виробничі приміщень вагончики, підвали, сараї, гаражі, збірно-розбірні, пересувні, контейнерні та інші підсобні споруди, а також приміщення, призначені для тимчасового перебування особи.

Поняття «садовий будинок» надано тільки в «Будівельних нормах і правилах» №4-8 ДБН 36-92. Садовий будинок будівля для літнього (сезонного) використання, яке в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам , встановленим для жилих будинків.

Порядок переведення дачних та садових будинків у жилі будинки передбачені в «Порядку переведення дачних і садових будинків,що відповідають державним будівельним нормам,у жилі будинки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року № 321.

Матеріали справи не містять докази переведення ОСОБА_3 належного йому 1/2 частини садового будинку в житловий будинок.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_2 у період з листопада 2014 року по травень 2015 року правомірно отримувала щомісячну адресну допомогу як внутрішньо переміщена особа для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Суд першої інстанції, повно встановив фактичні обставини справи на основі обєктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що Житловим кодексом УРСР садовий будинок не зазначений в переліку обєктів, які не входять до житлового фонду не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять докази того, що садовий будинок, частина якого належить ОСОБА_3, придатний для постійного проживання осіб та підпадає під поняття «житлове приміщення» .

За таких обставин , відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, апеляційна скарга Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,п.1 ч.1 ст.307,315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6