Номер провадження: 22-ц/785/33/17
Головуючий у першій інстанції Котов В. Г.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - Шуліки Аліни Володимирівни на рішення Южного міського суду Одеської області від 18 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 112272, 29 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

08.07.2013 року до Южного міського суду Одеської області звернувся представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - Рура Н.В. з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 112272, 29 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те що, 15.08.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №DNH4KS90110420, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 9982,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору, у останнього станом на 01.04.2013 року виникла заборгованість у розмірі 112272, 29 грн., яка складається з наступного: 9982,00 грн. - заборгованість за кредитом; 38313,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 58154,57 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5322,49 грн. - штраф (процентна складова). На підставі вищевказаного представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 112272,29 за кредитним договором №DNH4KS90110420 від 15.08.2006 року (т.1, а.с.3-4).

Ухвалою від 10.01.2014 року було задоволено клопотання представника відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

19.05.2014 року надійшло повідомлення №170/02 від 14.05.2014 року від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку експерта (т.1, а.с.123).

Ухвалою від 03.07.2014 року було знову задоволено клопотання представника відповідача у зв`язку з поверненням матеріалів справи без виконання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 18.02.2015 року в задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 112272, 29 грн. було відмовлено (т.1, а.с. 161-163).

Не погоджуючись з рішенням суду, 16.03.2015 року представник ПАТ КБ "Приватбанк" - Шуліка А.В. подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. В обґрунтування своїх доводів апелянт посилалася на те, що 15.08.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №DNH4KS90110420, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 9982,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору, у останнього станом на 01.04.2013 року виникла заборгованість у розмірі 112272, 29 грн. Крім цього, апелянт вказує, що суд дійшов висновку про те, що підпис не був власноручно проставлений ОСОБА_3, що нібито підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи Одеського НДІСЕ №3656/02 від 22.12.2014 року, проте ПАТ КБ "Приватбанк" вважає, що висновок експертизи складений із порушенням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Указом Міністерства юстиції України 08.01.1998р. №53/5. Тобто, суд не мав права покладати в основу рішення висновки експертизи. Апелянт також посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме на те, що судом першої інстанції не з'ясовані обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, неправильно кваліфіковано правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року, за клопотанням ОСОБА_3, по справі було призначено додаткову почеркознавчу експертизу (т.1, а.с.218).

27.12.2016 року на адресу апеляційного суду Одеської області було надіслано висновок судово-почеркознавчої експертизи №3324/02 від 30.11.2016 року, з якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3 в АКТІ ПРИЙОМУ-ПЕРЕДАЧІ ТОВАРУ №DNH4KS90110420 від 15.08.2006 року, розміщений у правій нижній частині документу в графі «Прийняв: покупець», виконаний не самим ОСОБА_3, а іншою особою (т. 2, а.с. 37-38).

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Інші учасники провадження в судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача була відсутня воля на укладання оспорюваного правочину - кредитного договору №DNH4KS90110420, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, тобто факт його укладення позивачем не доведений, а тому і підстав для задоволення позовних вимог у суду не було (т.1, а.с. 163).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він зроблений у відповідності до вимог норм матеріального і процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №DNH4KS90110420, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 9982,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (т.1, а.с.8-28).

Кредитний договір містить підписи кредитодавця та позичальника (т.1, а.с. 9).

Як вбачається з висновку судової почеркознавчої експертизи №3656/02 від 22.12.2014 року, підпис від імені ОСОБА_3 у наданій на експертизу заяві позичальника № DNH4KS90110420 від 15.08.2006 року, що розміщений в графі «Позичальник: (підпис)», виконаний не самим ОСОБА_3, а іншою особою, з наслідуванням його підпису у паспорті або у копії паспорту громадянина України, серії КМ 203310, виданого Южненським МВ УМВС України в Одеській області від 05.03.2004 року (т.1, а.с. 146-149).

ОСОБА_3 заперечував щодо наявності його згоди на укладення кредитного договору та посилався на те, що він таких зобов'язань на себе не приймав. Крім того, 27.05.2009 року позивач звернувся до начальника Жовтневого РВ ДМУ УМВС України Дніпропетровської області із заявою про порушення кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.189, 358 КК України за фактом вимагання від ОСОБА_3 грошей співробітниками ПАТ КБ "Приватбанк" (т.1, а.с. 59-60). Постановою від 10 липня 2009 року Жовтневого РВ ДМУ УМВС України Дніпропетровської області ОСОБА_3 було відмовлено в порушенні кримінальної справи (т.1, а.с.62). На підтвердження своєї непричетності щодо укладання кредитного договору № DNH4KS.08.2006 року з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", ОСОБА_3 двічі заявлялось до суду першої інстанції клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою від 10.01.2014 року було задоволено клопотання представника відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

19.05.2014 року надійшло повідомлення №170/02 від 14.05.2014 року від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку експерта (т.1, а.с.123).

Ухвалою від 03.07.2014 року знову було задоволено клопотання представника відповідача у зв`язку з поверненням матеріалів справи без виконання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Висновок судової почеркознавчої експертизи №3656/02 від 22.12.2014 року підтвердив, що підпис від імені ОСОБА_3 у наданій на експертизу заяві позичальника № DNH4KS90110420 від 15.08.2006 року, що розміщений в графі «Позичальник: (підпис)», виконаний не самим ОСОБА_3, а іншою особою, з наслідуванням його підпису (т.1, а.с. 146-150). Таким чином, ОСОБА_3 не надавалась згода на укладання та підписування вищевказаного кредитного договору, ніяких копій документів на оформлення цього договору він не надавав

Відповідно до вимог ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальними умовами дійсності правочину є зокрема, вільне волевиявлення учасника правочину та відповідність його внутрішній волі (ст. 203 ЦК України). Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про не вчинення договору, чи не укладення не застосовується. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України як підписання договору особою, яка не має на це повноважень та волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. Таким чином, судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права.

Щодо доводів апелянта про те, що висновок експертизи складений із порушенням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених Указом Міністерства юстиції України 08.01.1998р. №53/5, то відхиляючи ці доводи колегія суддів зазначає наступне.

Згідно «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» затверджених наказом Міністерства Юстиції від 08.10.1998 року № 53/5 ( у редакції наказу Міністерства Юстиції України 26.12.2012 року №1950/5) головним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису в незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням (імітацією) почерку іншої особи, визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Крім того згідно зі ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов'язаний: 1) провести повне дослідження і дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок; 2) на вимогу особи або органу, які залучили експерта, судді, суду дати роз'яснення щодо даного ним висновку; 3) заявляти самовідвід за наявності передбачених законодавством підстав, які виключають його участь у справі. Інші обов'язки судового експерта передбачаються процесуальним законодавством. З наведеного слід зробити висновок, що проведення призначеної експертизи передбачає вирішення питання про справжність підпису ОСОБА_3 в кредитному договорі № DNH4KS90110420 від 15.08.2006 року та потребує спеціальних знань, якими, за презумпцією установленою законодавцем, не володіє ні суддя, ні відповідач, ні представники позивача. Відповідно, судом першої інстанції обґрунтовано за клопотанням відповідача було призначено судову експертизу ухвалою Южного міського суду Одеської області від 18 лютого 2015 року, виконання якої доручено експертам Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз. Якщо ПАТ КБ "Приватбанк" не згоден з висновком судово-почеркознавчої експертизи, він мав право порушити питання про призначення додаткової або повторної експертизи за наявності обставин передбачених ст. 150 ЦПК України.

Як роз'яснив ВСУ в постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009 року, при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи зі змагальності цивільного процесу (ст.ст. 10, 60 ЦПК України) та приймаючи до уваги, що позивач не надав доказів, які б підтвердили факт укладання договору відповідачем та отримання товару, а також висновки судової почеркознавчої експертизи суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк".

При цьому, варто зазначити, що в процесі розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції було також перевірено доводи апелянта, щодо отримання майна відповідачем. Так, вказані доводи відхиляються, в зв'язку з отримання апеляційним судом Одеської області висновку судово-почеркознавчої експертизи №3324/02 від 30.11.2016 року, з якого вбачається, що підпис від імені ОСОБА_3 в АКТІ ПРИЙОМУ-ПЕРЕДАЧІ ТОВАРУ №DNH4KS90110420 від 15.08.2006 року, розміщений у правій нижній частині документу в графі «Прийняв: покупець», виконаний не самим ОСОБА_3, а іншою особою (т. 2, а.с. 37-38).

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, а саме на те, що не з'ясовані обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, неправильно кваліфіковано правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не були спростовані апелянтом.

Таким чином, оскільки, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 308 ЦПК України..

На підставі викладеного та керуючись 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Южного міського суду Одеської області від 18 лютого 2015 року- відхилити.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 18 лютого 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

О.М. Таварткіладзе

Є.С. Сєвєрова