Справа № 145/1589/16-ц Провадження № 22-ц/772/87/2017Головуючий в суді першої інстанції Ратушняк І. О.
Категорія 52 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В.,Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю органу опіки і піклування Тиврівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

встановила:

ОСОБА_5 звернулась в районний суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі та має двох дочок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з нею, а їх батько - ОСОБА_3 матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Крім того, з травня 2013 року він взагалі не спілкується з дітьми, не цікавиться їх здоров'ям та розвитком, нехтуючи таким чином своїми батьківськими обов'язками.

Тому просила ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню двох дочок ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2016 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апелянт ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_9 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах викладених в ній.

Позивач ОСОБА_5 і його представник ОСОБА_10 проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити в силі рішення як законне і обґрунтоване.

Представник органу опіки та піклування Тиврівської РДА подав суду заяву про розгляд справи в її відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін і їх представників, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки останній не приймав участі в піклуванні про фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, не цікавився їх життям, здоров'ям, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 164 СК України визначено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, а саме мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 15,16,18 Постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно з частинами 1,2 статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Відповідно до вимог частини 5 та 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до практики розгляду питань, щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування перш за все при прийнятті рішення керується фактичними даними, які носять документальний характер, а саме: характеристика на батьків з місця проживання; пояснення не менше трьох сусідів про спосіб життя одного з батьків, якщо батьки розлучені (нотаріально засвідчене); акт про участь одного з батьків у вихованні дитини; акт обстеження житлово-побутових умов проживання одного з батьків; довідка з місця проживання, реєстрації; довідка з поштового відділення про кошти, посилки, перекази чи надходили на ім'я дитини; довідка з суду про призначення чи відмову у сплаті аліментів.

Разом з цим висновок органу опіки та піклування Тиврівської РДА від 07.11.2016 року не містить чіткого визначення щодо доцільності/недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно двох дітей, а лише вказує на те, що останній нібито свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і тому орган опіки та піклування Тиврівської РДА розцінює таку поведінку батька як умисне ухилення від виховання дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому вважає за необхідним винести це питання на розсуд суду.

Натомість суд першої інстанції поклавши в основу свого рішення висновок органу опіки та піклування не з'ясував чи є він достатньо обґрунтованим та чи відповідає інтересам дітей, не давши при цьому оцінку тому, чи має висновок вирішальне правове значення у вирішенні цього спору та чи може бути свідченням виконання чи невиконання батьком своїх обов'язків по вихованню дітей.

Згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема довідки №147 від 26.08.2016 року виданої Альтернативною середньою ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 ім. А.С. Макаренка батько учениці 4-А класу ОСОБА_7 - ОСОБА_3 жодного разу не відвідував батьківські збори та виховні заходи. При цьому навчанням та вихованням дочки цікавився постійно у телефонному режимі (а.с.8). Аналогічна довідка №178 від 01.11.2016 року міститься в матеріалах справи, відповідно до якої батько двох учениць школи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - ОСОБА_3 систематично підтримує зв'язок у телефонному режимі з класними керівниками дочок з приводу їх навчання та цікавиться їх успіхами (а.с.36).

Із довідки виданої Гніванським дошкільним навчальним закладом №1 від 31.10.2016 року видно, що батько ОСОБА_8 - ОСОБА_3 постійно відвідував свята, які проходили у ДНЗ №1, оплачував харчування та перебування доньки у садочку. Батьківські збори не відвідував, проте у телефонному режимі цікавився справами дитини. (а.с.37).

Як вбачається із довідки, виданої Тиврівською центральною районною лікарнею №175 від 31.10.2016 року ОСОБА_3 звертався за амбулаторною допомогою до лікаря з приводу захворювання доньки ОСОБА_7 (а.с.35).

Отже, з огляду на матеріали справи можна зробити висновок про те, що відповідач ОСОБА_3 будучи батьком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання у школі та перебування в дошкільному закладі, дбає про здоров'я дітей, тощо.

Прийнявши й долучивши до матеріалів справи фото- і відео- матеріали, які свідчать про те, що відповідач спілкувався з дітьми, цікавився їх життям, організовував дозвілля, відвідував дитячі свята в дитячому садку, суд першої інстанції не дав їм жодної оцінки в судовому рішенні й прийшов до необґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків.

Не знайшли підтвердження в судовому засіданні й твердження позивача про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків в частині утримання дітей.

Як пояснила позивач в судовому засіданні, перед зверненням до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, вона зверталася з позовом про стягнення аліментів до суду, за рішенням якого з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Виконавчий лист спрямовано для виконання за місцем роботи відповідача і останній жодним чином не ухилявся від його виконання.

Суд першої інстанції зазначене не врахував, вказаним доводам належної правової оцінки не надав. Отже, висновки суду про ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов'язків є передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає частині 4 статті 60 ЦПК України.

Отже рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з поруш енням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а тому оскаржуване рішення слід скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 1, 3-4 ч. 1 ст. 308 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Частиною 2 статті 309 ЦПК України встановлено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю органу опіки і піклування Тиврівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.