Справа № 308/5398/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Бота О.І.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29.07.2000 р. У даному шлюбі у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між нею та відповідачем був розірваний рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2012 року. Позивач вказує на те, що відповідач з моменту припинення шлюбних відносин , жодної участі у вихованні та утриманні сина не приймає, систематичної матеріальної допомоги на його утримання не надає, не турбується його розвитком та потребами. На даний час їх син знаходиться повністю на її утриманні. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконує, ухиляється від своїх батьківських обовязків, не дбає про матеріальне забезпечення сина. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дитину найнеобхіднішим. Відповідач на даний час отримує мінливі доходи, які є значними від неофіційних джерел. Оскільки дитина знаходиться повністю на її утриманні, позивачка просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема вказала на те, що на даний час вона непрацює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною від іншого шлюбу. Відповідач не надає систематичної матеріальної допомоги на утримання сина, декілька разів дарував дитині подарунки на свята.

Представник позивача в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що не заперечує той факт , що дитині потрібна матеріальна допомога та висловив думку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір якого буде збільшуватись. Вказав, що відповідач не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.2000 р. який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради за актовим записом № 336 , що стверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2012 року, копія якого приєднана до матеріалів справи.

У даному шлюбі у подружжя народилася син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження, серії 1-ФМ №047253 від 04.10.2006 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. ( а.с.3)

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2012 року шлюб між сторонами розірвано, що стверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2012 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. ( а.с.4)

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3- років з 14.12.2015 року по 17.10.2018 року ( а.с. 6)

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач ОСОБА_4 свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України, не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2017 рік затверджено на 2017 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 січня 2017 пo 30 квітня - 1355 грн.; на дітей вікoм від 6 до 18 років з 01 січня 2017 пo 30 квітня - 1689 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України , зокрема відповідач не працює, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Особа може звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів протягом усього терміну існування права на аліменти, незалежно від того, скільки часу минуло з моменту його виникнення. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Зважаючи на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000,00 грн. є обгрунтованими і підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Оскільки з позовом позивач звернулася 25.05.2016 року аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", то із ОСОБА_4 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) , Закон України «Про охорону дитинства», ст. ст.10, 11, 60, 209, 212-218 ЦПК України , ст.ст. 180, 181, 182,191 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер не відомо на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 25.05.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити до негайного виконання рішення суду у межах стягнення суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення виготовлено і підписано 28.03.2017 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6