Провадження № 22-ц/783/120/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А. Шандри М.М.

секретаря : Симець В.І.

з участю апелянта ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на реконструйовану квартиру, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Галицького районного суду міста Львова з позовом до ОСОБА_5, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, в якому, з врахуванням поданих нею уточнень до позовної заяви, просить: визнати недійсним Свідоцтво про право власності, серія та номер: 40237541, видане 07.07.2015, видавник: Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на об'єкт нерухомого майна: квартиру, об'єкт житлової нерухомості: загальна площа (кв.м.): 101,8, житлова площа (кв.м.): 66,3, адреса: АДРЕСА_1; скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22662591 від 07.07.2015 року 16635653, ОСОБА_7, Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, Львівська обл.; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 10314732, дата реєстрації 07.07.21; визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер:46397010, видане 27.10.2015, видавник: Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на об'єкт нерухомого майна: квартиру, об'єкт житлової нерухомості: загальна площа (кв.м.): 101,8, житлова площа (кв.м.):66,3, адреса: АДРЕСА_1; скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25615534 від 27.10. 2015 15:11:44, ОСОБА_8, Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, Львівська обл.; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 11775272 , дата реєстрації 23.10.2015 15:59:50; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 частину приміщень спільної власності площею 74, 1 кв.м.; усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування(горищем) в будинку АДРЕСА_1 шляхом відновлення входу на горище та демонтажу будівництва, здійсненого гр. ОСОБА_5 на площі горища та приведення горища в попередній стан.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 11 березня відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону та обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.Вважає, що відповідачами порушено її права співвласника горища, реєстрація права власності на реконструйовану квартиру за відповідачем ОСОБА_5 вчинена всупереч забороні суду, а також суперечить положенням Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» та новій редакції ст.382 Цивільного кодексу України. Вказує, що внаслідок незаконних дій відповідача ОСОБА_5 апелянт та інші мешканці будинку позбавлені права власності на частки у праві спільної сумісної власності, відповідно, частина об'єму горища, за рахунок якої здійснено реконструкцію (розширення) квартири АДРЕСА_1, а саме 74,1 кв.м., має бути звільнена, шляхом витребування її з чужого незаконного володіння теперішнього власника-відповідача ОСОБА_4, а також усунено перешкоди у використанні горища. Вказує, що право власності на квартиру у відповідача ОСОБА_5 не могло виникнути раніше моменту його фактичної реєстрації, яка відбулася після набрання чинності Законом України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку». Вважає, що спірна реконструйована квартира АДРЕСА_1 не може бути об'єктом права власності, оскільки реєстрації декларацій про початок будівельних робіт та про готовність об'єкта до експлуатації скасовані судом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін,перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону з наступних підстав.

Квартира АДРЕСА_1 загальною площею 27,7 кв.м придбана ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Тертичною Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №6690. Відповідно до п. 8 цього Договору, Покупець ОСОБА_5 прийняв на себе обов'язки і права Продавця, що випливають з Наказу №14 від 28.03.2002 року Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради з приводу проектування та реконструкції мансарди в будинку АДРЕСА_1. Наказом №14 попередньому власнику квартири ОСОБА_10 надано дозвіл на проектування та реконструкцію мансарди на АДРЕСА_1

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно №44055619 /а.с.6/, 17.01.2013 року за відповідачем ОСОБА_5 зареєстровано право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 101,8 кв.м., житловою площею 66,3 кв.м. На час розгляду справи, власником цієї квартири є ОСОБА_4, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.10.2015р. /а.с.214, 215/.

Апелянт є співвласником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно №45402999 /а.с.12, 70/.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1, як до реконструкції, так і після реконструкції знаходиться на мансардному поверсі, в одному рівні. Відповідачем ОСОБА_5 проведено реконструкцію квартири АДРЕСА_1 із заміною дахових конструкцій та покрівлі даху будинку АДРЕСА_1.Будинок АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади міста Львова, об'єднання співвласників не створене.

Судом встановлено, що приміщення, за рахунок якого реконструйовано квартиру АДРЕСА_1 не було приміщенням загального користування, допоміжним приміщенням будинку. До такого висновку суд першої інстанції прийшов згідно з Висновком №4/14с будівельно-технічного дослідження від 08.05.2014 року та Висновком №4785/5023 судової будівельно-технічної експертизи від 24.03.2015р. /а.с.153-162, 164-170/, згідно яких, частина об'єму горищно-мансардного поверху, за рахунок якого була розширена (реконструйована) квартири АДРЕСА_1, до початку реконструкції не слугувала для забезпечення експлуатації і функціонування будинку та побутового обслуговування мешканців, так як у ній не розміщується (-лось) технічне обладнання будинку, яке призначене для обслуговування цілого будинку, тобто не мала ознак допоміжного приміщення будинку. При цьому, як вбачається з Висновку №4/14с будівельно-технічного дослідження від 08.05.2014 року, за матеріалами інвентарної справи на будинок АДРЕСА_1, площі горищно-мансардного поверху за межами квартир АДРЕСА_1 АДРЕСА_1, окрім площі сходової клітки, не мають свого позначення ні літерною, ні цифровою, ні словесною ідентифікацією, тобто, не позначені як допоміжні приміщення будинку і не включені до площі місць загального користування. Сходова клітка, позначена римською літерою, призначена для загального користування і є допоміжним приміщенням будинку. Згідно із Висновком №4785/5023 судової будівельно-технічної експертизи від 24.03.2015р. /а.с.153-162, 164-170/ за межами реконструйованої квартири АДРЕСА_1 є вільне приміщення площею 5 кв. м. із входом із сходової клітки і люком-лазом виходу на піддашшя площею 88 кв.м. Згідно із резолютивною частиною вказаного Висновку, «на момент проведення ОСОБА_5 реконструкції квартири АДРЕСА_1 в житловому будинку по АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок горищно-мансардного об'єму, частина будинку(горище) не являлася приміщенням спільного користування, допоміжним приміщенням, горищем будинку. Технічно неможливо виконати демонтаж конструкцій реконструйованої квартири АДРЕСА_1 в житловому будинку по АДРЕСА_1 та повернення в попередній стан без нанесення пошкоджень в квартирі АДРЕСА_1, а також шатровому даху та іншим конструкціям житлового будинку».

В розумінні ДБН В.2.2-15-2005 (За додатком «Б» до ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди».Житлові будинки. Основні положення): Горище це простір між поверхнею покриття (даху), зовнішніми стінами і перекриттям верхнього поверху»; «Поверх мансардний (мансарда) - поверх у горищному просторі, фасад якого повністю або частково утворений поверхнею (поверхнями) похилої чи ламаної покрівлі».

Ухвалою Конституційного Суду України від 12 травня 2004 року про відмову у задоволенні клопотання народного депутата України ОСОБА_11 про роз'яснення Рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року (ухвала № 46-у/2004 ; Справа N 2-40/2004) встановлено: «Питання про тлумачення терміна "допоміжні приміщення" Конституційний Суд України не вирішував, оскільки в конституційному поданні і зверненні воно не порушувалося. Тому наведений у підпункті 1.1 резолютивної частини Рішення перелік допоміжних приміщень "(підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.)" не є офіційним тлумаченням терміна "допоміжні приміщення" та інших термінів, що вживаються у законах, які згадані у клопотанні народного депутата України ОСОБА_11.»( розділ ІІ Ухвали (абзаци 4,5).

Відповідно абз.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» в редакції чинній на момент проведення реконструкції, допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Тобто, законом встановлено, що допоміжними є не будь-які нежитлові приміщення будинку, а ті, які забезпечують експлуатацію будинку та побутове обслуговування його мешканців.

Відповідно до Висновку про технічний стан дахових конструкцій та горищного перекриття з можливістю розширення квартири АДРЕСА_1 /а.с.172-179/, стан горищного перекриття визначено як непридатний для нормальної експлуатації, стан окремих дахових конструкцій - аварійний. Згідно акту візуального обстеження технічного стану даху будинку АДРЕСА_1 та перекриття приміщень верхнього поверху /а.с.181/, горищне перекриття внаслідок довготривалої експлуатації та тривалого замокання від атмосферних опадів має аварійні ділянки, які мають значний прогин балок і загрожують обвалом; технічний стан даху будинку АДРЕСА_1 є незадовільний і такий, що при подальшому зволіканні з проведенням протиаварійних робіт може призвести до руйнування даху і провалу перекриття верхнього поверху.Тобто, частина об'єму горищно-мансардного поверха, за рахунок якого була розширена (реконструйована) квартира АДРЕСА_1, у зв'язку з аварійним станом конструкцій, не могла забезпечувати побутове обслуговування мешканців будинку.

В зв'язку з цим колегія суддів відхиляє доводи позивачки про необхідність застосування у даній справі Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України".

У справі "Серявін та інші проти України" обставини справи грунтуються на тому, що горище в будинку до початку реконструкції за інвестиційним контрактом належало на праві спільної часткової власності заявникам. Ця обставина наявності права спільної власності, як і обставина того, що горище було «допоміжним приміщенням» не були спірними і визнавалися відповідачами як під час розгляду спору в національних судах, так і під час розгляду справи "Серявін та інші проти України". Зокрема, в п. 41 Рішення ЄСПЛ зазначив; « Суд відмічає спільність позицій сторін у тому, що до реконструкції горище, про яке йдеться, належало на праві спільної власності всім власникам квартир у будинку, включно із заявниками.». Отже, стаття 1 Першого протоколу ( 994_535 ) застосовна в цій справі, оскільки рішення місцевого органу влади щодо укладення контракту на реконструкцію горища третьою особою становило втручання у право заявників володіти своїм майном у значенні першого речення зазначеної статті.

Тобто, ухвалюючи Рішення у цій справі, ЄСПЛ не досліджував питання належності приміщення до спільної власності власників квартир у будинку, а виходив із спільності позицій усіх учасників процессу щодо наявності права спільної часткової власності.

При цьому, ЄСПЛ не констатував порушення прав позивачів з боку інвесторів, які здійснили будівництво, а постановив, що мало місце порушення прав заявників органом влади, а саме статті 1 Першого протоколу до Конвенції ( 994_535 ) відносно укладення органом влади інвестиційного контракту на проведення реконструкції горища без згоди заявників та мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ( 994_535 ) в результаті позбавлення

заявників їхнього майна.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності покликання позивачки на Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», оскільки спірні правовідносини, а саме реєстрація за ОСОБА_5 права власності на реконструйовану квартиру 17.01.2013р., виникли до набрання чинності згаданим Законом. Згідно з ч.9 ст.18 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015р. залишеною без змін Вищим адміністративним судом України, визнано дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ЛМУЮ, які полягали в прийнятті до виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2012 року про забезпечення позову ОСОБА_12 шляхом заборони вчиняти дії з реєстрації за ОСОБА_5 права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 протиправними і зобов'язано Реєстраційну службу ЛМУЮ виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією таких прав на квартиру АДРЕСА_1. Також, вказаною постановою скасовано рішення про зупинення державної реєстрації прав №182292 від 30.01.2013р. та зобов'язано Реєстраційну службу ЛМУЮ розглянути заяву ОСОБА_5 від 17.01.2013 року та прийняти рішення щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 /а.с.126-130/. Вказана постанова набрала законної сили. Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, безпідставним є твердження позивача, що реєстрація права власності проведена всупереч прямій забороні вчиняти дії з реєстрації ОСОБА_5 права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 у вказаному будинку, накладеної ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2012р.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині твердження про незаконність дій відповідача ОСОБА_5 при проведенні реконструкції квартири.

Виходячи з матеріалів справи, реконструкція квартири АДРЕСА_1 проведена відповідачем ОСОБА_5 на підставі необхідних дозвільних документів.

Наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради від 26.11.2010 року №А-401 «Про затвердження гр. ОСОБА_5, ОСОБА_13 вимог до архітектурної частини проекту реконструкції квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок горища», затверджено ОСОБА_5 та ОСОБА_13 вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок горища; зобов'язано ОСОБА_5, та ОСОБА_13 отримати у встановленому порядку технічні умови на інженерне забезпечення, розробити у ліцензованій проектній організації проектну документацію на реконструкцію та погодити її у департаменті містобудування, отримати в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області дозвіл на виконання будівельних робіт, оформити у встановленому порядку документи для прийняття об'єкту в експлуатацію, після здачі об'єкту у експлуатацію - оформити у встановленому порядку свідоцтво про право власності.

Даний акт індивідуальної дії позивачем не оспорюється. Як вбачається з матеріалів справи, в результаті реалізації цього акта створено нові об'єкти - квартири АДРЕСА_1 та 10.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 26.04.2013р. у справі №2а-463/11 встановлено, що ОСОБА_5 при проведенні ремонту даху будинку АДРЕСА_1 та розширення квартири АДРЕСА_1 у даному будинку за рахунок горища було дотримано архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших державних норм та стандартів щодо проведення такого роду робіт, а також на момент проведення відповідних робіт у позивача були в наявності необхідні дозволи /а.с.203-205/. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2013р. залишено без змін постанову Галицького районного суду м.Львова від 26.04.2013р. у справі №2а-463/11 за позовом ОСОБА_5 до Галицької районної адміністрації ЛМР, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №р-1 від 06.01.2011р. «Про приведення квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану» /а.с.144-146.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2014р. встановлено, що дії ОСОБА_5 по реконструкції квартири ( в будинку АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок горища не можна вважати самочинними. Даною ухвалою залишено без змін рішення Галицького районного суду м.Львова від 26.02.2014р., яким відмовлено в позові Галицької районної адміністрації ЛМР до ОСОБА_5 про зобов'язання привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану /а.с.131-134/.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2014р. визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №12 від 06.01.2012р. «Про скасування наказу директора Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 16 березня 2010 року №93» та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №37 від 23 січня 2012 року «Про скасування наказу директора департаменту містобудування від 26 листопада 2010 року №А-401» /а.с.206-210/.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року у справі №813/3768/13-а, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2015 року, визнано протиправною та скасовано реєстрацію Декларації про початок будівельних робіт від 10.10.2011р. та про готовність об'єкта до експлуатації від 05.01.2012р., що були подані ОСОБА_5 державному реєстратору для реєстрації права власності на реконструйовану квартиру. Таке скасування реєстрації декларацій, які на час визнання державою титулу власності і реєстрації права власності були чинними, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування реєстрації права власності за ОСОБА_5 та наступними власниками майна .

Колегія суддів вважає правильним застосування до спірних правовідносин, як джерела права, практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003р., де Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Згідно з судовими рішеннями в адміністративній справі №813/3768/13-а, зміст вчиненого порушення при реєстрації декларацій полягав в тому, що інспекція ДАБК повинна була не реєструвати декларації, а відмовити в їх реєстрації, оскільки для будівельних робіт на об'єкті 4-ої категорії складності будівництва передбачена видача інших форм документів: дозволу на початок будівельних робіт та сертифікату готовності об'єкта до експлуатації. Тобто, суб'єкт владних повноважень - відповідач в адміністративній справі №813/3768/13-а, перевищив свої повноваження при реєстрації декларацій і такі перевищення повноважень в подальшому визнані незаконними. Згідно з названим рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003р., якщо особа не вчинила порушення, а на підставі рішень органу державної влади, винесених з перевищенням повноважень, у особи, яка порушень не вчиняла, виникли цивільні права та обов'язки, то така неправомірність рішення органу влади не може мати зворотнього застосування і впливати на зміст прав і обов'язків, які виникли під час дії/чинності такого рішення.

Системний аналіз зазначених доказів в їх сукупності вказує на відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід відхилити та залишити рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повно та всебічно дослідив обставини справи, та з врахуванням положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, беручи до уваги те, що позивачем не надано суду доказів, що підтверджують порушення відповідачами її права чи інтересу, враховуючи відсутність в діях відповідачів протиправної поведінки, вірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304,п.1ч.1ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді