Справа № 489/5234/16-ц
Номер провадження 2/489/340/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 (далі-позивачі) до ОСОБА_3 (далі-відповідач 1), ОСОБА_4 (далі-відповідач 2), Миколаївської міської ради (далі-відповідач 3) про визначення часток та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив

У жовтні 2016 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті їх матері залишилось спадкове майно, яке складається з 57/100 часток будинку та земельної ділянки, яка передана для обслуговування цього будинку. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті їх матері. Позивачам видано свідоцтва про право на спадщину на спадкові частки житлового будинку, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку їм відмовлено, оскільки така земельна ділянка належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності та неможливо визначити частки співвласників на спірну земельну ділянку.

Позивачі просили суд визначити, що частки у спільній сумісній власності на спірну земельну ділянку у відповідностями з частками співвласників у праві власності на житловий будинок за ОСОБА_5 - на 57/100 часток, за ОСОБА_6 - на 172/600 часток, за ОСОБА_3 - на 43/600 часток, за ОСОБА_4 - на 43/600 часток; визнати за позивачами у рівних частках по 1/2 кожному, право власності на 57/100 часток земельної ділянки, яка надана для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачі подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідачі подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги визнають, заперечень не мають.

Представник Миколаївської міської ради подав заяву про розгляд справи за його відстуності.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Позивачі є дітьми ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_2.

Позивач ОСОБА_2 змінила своє прізвище внаслідок укладання шлюбу, що підтверджується довідкою №3104 від 06.07.1999.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2008 ОСОБА_1 отримав у спадок після смерті ОСОБА_5 1/2 від 57/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.01.2008 ОСОБА_2 отримала у спадок після смерті ОСОБА_5 1/2 від 57/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2.

Як стверджують позивачі, до спадкового майна ще входить земельна ділянка, яка належить спадкодавцю на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до Державного акту на право спільної власності на землю від 19.04.2000 на підставі рішення Миколаївської міської Ради народних депутатів від 10.12.1999 №15/25 у спільну сумісну власність передано земельну ділянку площею 998 кв. м. по АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Постановою від 18.08.2016 позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з розбіжностями в частках у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку та наявними у правовстановлюючому документі дописками (виправленнями).

Згідно із ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, й лише у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку має місце спадкування за законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, в редакції від 31.03.2006, яка діяла на час смерті спадкодавця право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, судом встановлено, що спірна земельна ділянка належала ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності. В даному випадку вказана земельна ділянка була передана вище переліченим особам для обслуговування житлового будинку.

Відповідно до роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04"Про практику застосування судами земельного законодавства " З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI.

Аналіз змісту даних норм закону дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу права на земельну ділянку при переході права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

З частин 4 та 5 статті 89 Земельного кодексу України вбачається, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Щодо поділу земельної ділянки на частки свою позицію висловив і Пленум Верховного суду України, у постанові від 16 квітня 2004 року за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зокрема в пункті 21 Постанови, вказав якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 належало 57/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 28.01.1992. ОСОБА_6 - 43/600 частки цього ж будинку, ОСОБА_4 - 43/600 часток, ОСОБА_3 - 43/600 (відповідно до реєстраційного напису за №860).

За таких обставин, обґрунтованими є вимоги позивачів щодо визначення часток співвласників на спірну земельну ділянку таким чином - за ОСОБА_5 - 57/100 часток, за ОСОБА_6 - 172/600, за ОСОБА_3 - 43/600, за ОСОБА_4 - 43/600.

Враховуючи, що позивачі успадкували після смерті матері 57/100 часток житлового будинку по 1/2 частки кожному, то підлягає задоволенню і вимога про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку у вказаних частках.

Суд зазначає, що дописки (виправлення), які містяться в Державному акті на право власності на земельну ділянку від 19.04.2000, а саме: "спільної", "ОСОБА_6, ОСОБА_3" є помилками, допущеними при оформленні вище зазначеного документа, оскільки, аналізуючи викладене у суду не виникає сумнівів про приналежність вказаного Державного акту ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Миколаївської міської ради про визначення часток та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати, що частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0998 га у відповідності з частками співвласників у праві власності на житловий будинок становлять: за ОСОБА_5 - 57/100 часток, за ОСОБА_6 - 172/600, за ОСОБА_3 - 43/600, за ОСОБА_4 - 43/600.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 57/200 часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0998 га в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 57/200 часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0998 га в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв