Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Житлово-будівельного кооперативу «Винники-1» про визнання права власності, за касаційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Винники-1» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати за ним право власності на квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 в багатоквартирному житловому будинку ІІ черги (секція № 4) по АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 25 червня 2014 року між ним та Житлово-будівельним кооперативом «Винники-1» (далі - ЖБК «Винники-1») було укладено договір суперфіцію, за умовами якого він передав, а відповідач прийняв в строкове користування належну йому на праві власності земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,8960 га, для будівництва та обслуговування зблокованої котеджної забудови.

Вказував на те, що відповідно до генерального плану АДРЕСА_1, запроектована як котеджна забудова, так і блокована високощільна малоповерхова, а в окремих місцях групи пяти-, дев'яти- поверхової житлової забудови з врахуванням складеної планувальної структури та масштабності забудови.

Вказував на те, що 03 жовтня 2014 року та 23 квітня 2015 року до вищевказаного договору були внесені зміни, а саме: до п. 4.1 розділу 4 Умови розрахунку, відповідно до яких суперфіціар отримує у власність 10 % від загальної збудованої площі всіх приміщень у секціях № № 4, 5, 6, 7. Право власності на зазначену нерухомість оформляється за суперфіціаром безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації та введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації.

Звертав увагу на те, що відповідно до умов договору суперфіцію, укладеного між сторонами, з урахування змін, він має право на отримання у власність 10 % від загальної збудованої площі всіх приміщень, зокрема у секції № 4 на квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, однак відповідачем умови договору не виконуються, право позивача на вказане майно не визнається.

Посилаючись на те, що 15 червня 2015 року було зареєстровано декларацію про готовність вказаного об'єкта нерухомості, проте його вимога про виконання умов договору на час звернення до суду не виконана, просив позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у багатоквартирному житловому будинку ІІ черги (секція № 4) по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ЖБК «Винники-1», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 25 червня 2014 року між сторонами було укладено договір суперфіцію, відповідно до умов якого суперфіціар надає, а суперфіціарій приймає в строкове користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,8960 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування зблокованої котеджної забудови.

Відповідно до генерального плану АДРЕСА_1, запроектована як котеджна забудова, так і блокована високощільна малоповерхова, а в окремих місцях - групи пяти-, дев'яти-поверхової житлової забудови з врахуванням складеної планувальної структури та масштабності забудови. Суперфіціарій набуває функцій замовника будівництва.

Також встановлено, що 03 жовтня 2014 року та 23 квітня 2015 року до вищевказаного договору суперфіцію внесені зміни до пункту 4.1 розділу 4 Умови розрахунку (а. с.18, 19), відповідно до яких суперфіціар отримує у власність 10 % від загальної збудованої площі всіх приміщень, у тому числі у секції № 4: квартиру НОМЕР_5 загальною (запроектованою) площею 46,2 кв. м на 2-му поверсі, квартиру НОМЕР_2 загальною (запроектованою) площею 64,7 кв. м на 5-му поверсі, квартиру НОМЕР_3 загальною (запроектованою) площею 46,2 кв. м на 6-му поверсі, квартиру НОМЕР_4 загальною (запроектованою) площею 43,2 кв. м на 7-му поверсі та передає земельну ділянку згідно з чинним законодавством членам житлово-будівельного кооперативу.

Сторони домовились, що вимога про передачу збудованої площі не поширюється також на секції № № 1, 2 , 3, однак обов'язок передати земельну ділянку членам житлово-будівельного кооперативу залишається. Право власності на зазначену нерухомість оформляється за суперфіціаром безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації, введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації.

Декларація про готовність об'єкта, що знаходиться по АДРЕСА_1, до експлуатації зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 15 червня 2015 року (а. с. 52-56).

Рішення Господарського суду Львівської області від 18 листопада 2015 року (встановлено, що багатоквартирний житловий будинок ІІ черги (секція № 4) по АДРЕСА_1 введений в експлуатацію 15 червня 2015 року.

Вказане рішення Господарського суду Львівської області набрало законної сили 15 грудня 2015 року.

Відповідно до п. 8.4.5 договору суперфіцію суперфіціарій зобов'язаний своєчасно вносити плату за користування земельною ділянкою в порядку та строки, передбачені розділом 4 цього договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до умов договору суперфіцію, укладеного між сторонами 25 червня 2014 року, з урахуванням змін, внесених 03 жовтня 2014 року та 23 квітня 2015року, в якості плати за надання відповідачу для забудови земельної ділянки, яка знаходиться за вищевказаною адресою, позивач отримує у власність квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у секції № 4, безпосередньо після проведення первинної технічної інвентаризації, введення в експлуатацію та реєстрації декларації про готовність будівництва до експлуатації.

Враховуючи, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 15 червня 2015 року, проте відповідачем на виконання умов договору не вчинено жодних дій для реєстрації за позивачем права власності на визначені договором об'єкти нерухомого майна, при цьому заперечується право останнього на вказане майно, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Проте колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

За положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, який є обов'язковим для всіх судів України.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на зазначене уваги не звернув, не встановив, з яких саме передбачених законом підстав та у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту, при цьому, неправильно застосувавши норми права, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Винники-1» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова