АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/563/17 Доповідач: Бездрабко В.О
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року березня місяця 23 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О.

Суддів: Кузнєцова О.А.

Приходько Л.А.

Секретар: Зварич С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Виконавчий комітет Корабельної районної у місті Херсоні ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона із відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала, сторони проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують.

Дитина проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні, позивачка піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток сина. Відповідач із сином не спілкується, добровільно допомоги на його утримання не надає, участі у додаткових витратах не приймає, вихованням дитини не займається.

У грудні 2015 року вона зареєструвала шлюб із громадянином Туреччини, який має постійне місце проживання та роботи, отримує стабільний дохід та приймає участь в утриманні та вихованні ОСОБА_4, який на території Туреччини навчається у дошкільному навчальному закладі.

Дитина перебувала у Турецькій Республіці протягом року згідно наданої відповідачем нотаріально посвідченої згоди на виїзд сина за кордон до 26 листопада 2016 року.

У зв'язку із закінченням строку, на який відповідачем наданий дозвіл на виїзд дитини за кордон, вона неодноразово зверталася до ОСОБА_2 із проханням надати згоду на виїзд дитини за кордон, але відповідач безпідставно відмовляється надати такий дозвіл, чим чинить перешкоди у здійсненні нею заходів спрямованих на фізичний, духовний та моральний розвиток дитини.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просила надати дозвіл на виїзд із України громадянину, який не досяг 16-річного віку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу другого з батьків - ОСОБА_2, на протязі двох років з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2017року позов задоволено.

Надано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в її супроводі дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межи України, а саме до Туреччини за місцем її реєстрації, терміном на два роки з дня набрання рішенням суду законної сили, без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, сторони та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторонами не заперечується, що за їх домовленістю місце проживання дитини визначено разом із матір'ю.

26 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою заявою надав згоду на тимчасові поїздки його сина ОСОБА_4 за кордон, у тому числі до Туреччини протягом року у супроводі позивача (а.с.25).

30 грудня 2015 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із громадянином Туреччини ОСОБА_5, з яким проживала разом із малолітнім сином у Турецькій Республіці, в Анталії, район Аланії, де ОСОБА_4 зарахований до школи та відвідує дошкільний навчальний заклад (а.с.9-20).

Також встановлено, що згідно рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 26 вересня 2014року із відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4.

Згідно довідки-розрахунку державного виконавця від 12 листопада 2015року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період із серпня 2014року по жовтень 2015року становила 4570,20грн. Розрахунок свідчить, що за вказаний період відповідачем не був здійснений жодний платіж на погашення заборгованості (а.с.21-22).

Із пояснень ОСОБА_3 та її представника, представника виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради встановлено, що відповідач не займається вихованням сина, за весь час перебування дитини в Україні із листопада 2016року не проявляє відносно сина турботи, не намагався зустрітися із ним. До органів опіки та піклування щодо вирішення питання про визначення днів для спілкування із сином не звертався.

При цьому, в ході розгляду справи відповідач не довів належними та допустимими доказами, що позивачем чиняться йому перешкоди у спілкуванні із дитиною.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 пояснив, що виїзд сина за кордон протягом тривалого часу обмежить його право, як батька, на спілкування із дитиною.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що, ухвалюючи у справі рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції не врахував, що нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини за рішення суду може бути наданий лише тимчасовий дозвіл про виїзд дитини за кордон без згоди іншого із батьків, обумовлений відповідною метою. Надання судом дозволу на виїзд дитини за кордон терміном на два роки суперечить вищезазначеним матеріальним нормам права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини та можуть позбавити батька дитини можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні із сином.

Враховуючи права та інтереси малолітнього ОСОБА_4; його потребу в материнській любові і турботі; знаходження дитини на утриманні матері; необхідність закінчення навчання у дошкільному закладі, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити шляхом надання ОСОБА_3 дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_4 у супроводі матері до Турецької Республіки терміном на три місяці, з моменту набрання рішенням суду законної сили, у строк до 24 червня 2017року без дозволу (згоди) відповідача та супроводу батька дитини ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2017 року змінити та надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в її супроводі дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України, а саме до Турецької Республіки, терміном на три місяці, з моменту набрання рішенням законної сили до 24 червня 2017 року, без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.О.Бездрабко

Судді: О.А.Кузнєцова

Л.А.Приходько