Справа №642/1260/17
Провадження №2/642/838/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Скляренко С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2., зареєстрований 21 серпня 2015 року у ВДРАЦС по м. Харкову РС ХМУЮ, актовий запис №1756.

Вказаний позов ухвалою суду від 20 березня 2017 року був залишений без руху, оскільки поданий без дотримання вимог ст. 119 ч. 2 п. п. 2, 5, 6 ЦПК України, а саме: не зазначені повна адреса реєстрації відповідача та номери засобів звязку сторін, якщо такі відомі; не зазначені належні докази на підтвердження посилання позивачки на те, що вони з чоловіком спільно дійшли згоди щодо звернення до Ленінського районного суду м. Харкова з даним позовом у відповідності з ч. 2 ст. 110 ЦПК України, оскільки відповідач згідно тексту позову зареєстрований в Полтавській області; не зазначені причини, передбачені ч. 2 ст. 110 ЦПК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» на підтвердження неможливості звернутися з даним позовом до належного суду за місцем реєстрації відповідача позивачем, або наявність підстав для звільнення від доказування цих обставин.

Для усунення цих недоліків судом був установлений строк два дні з моменту отримання ухвали.

Зазначена ухвала була отримана представником позивача 23.03.2017, про що свідчить розписка в матеріалах справи.

27 березня 2017 року на адресу суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява.

Однак, як вбачається з тексту поданої заяви, позивач недоліки, зазначені в ухвалі від 20 березня 2017 року, в повному обсязі та належним чином не усунув. Так в уточненому позові також не зазначені належні докази на підтвердження посилання позивачки на те, що вони з чоловіком спільно дійшли згоди щодо звернення до Ленінського районного суду м. Харкова з даним позовом у відповідності з ч. 2 ст. 110 ЦПК України, оскільки відповідач згідно тексту позову зареєстрований в Полтавській області; не зазначені причини, передбачені ч. 2 ст. 110 ЦПК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» на підтвердження неможливості звернутися з даним позовом до належного суду за місцем реєстрації відповідача позивачем, або наявність підстав для звільнення від доказування цих обставин.

Розглянувши вказану позовну заяву, суд приходить до висновку про те, що ухвала суду від 20 березня 2017 року про залишення без руху даної позовної заяви залишилася не виконаною належним чином і зазначені в даній ухвалі суду недоліки позивачем належним чином та в повному обсязі не усунуті, виходячи з наступного.

В ухвалі суду від 20 березня 2017 року, якою позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було залишено без руху, судом було зазначено про те, що позивачем не були дотримані вимоги ч.2 ст.119 ЦПК України, які передбачають, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Тобто, в ухвалі суду зверталась увага позивача на те, що останній в своїй позовній заяві повинен був послатися на докази, які, на його думку, підтверджують обставини, що викладені ним в позові,

Суд звертає увагу на те, що статтею 119 ЦПК, а саме частиною 2, передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також: ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що вимоги ч.2 ст.119 ЦПК України є обовязковими в частині того, що в позовній заяві позивач обовязково повинен зазначити докази, що підтверджують обставини, які зазначені позивачем у позовній заяві.

При цьому суд звертає увагу, що при поданні позову до суду позивач повинен в позовній заяві саме зазначати докази (тобто послатися на доказ, який ці обставини підтверджує), а не додавати (подавати) докази до позовної заяви.

Не зазначення доказів та неподання таких доказів - це дії, які є різними за характером, змістом та наслідками. Так, не зазначення доказів у позовній заяві є підставою для залишення заяви без руху, а неподання доказів на підтвердження позовних вимог є підставою для відмови в позові.

При цьому також враховується, що відповідно до ст.31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права та обовязки.

З даної норми закону випливає, що сторони в цивільному процесі наділяються рівними можливостями щодо відстоювання своєї позиції в цивільній справі.

Виходячи з даної норми закону, змісту та форми позовної заяви, недоліки якої не були усунуті позивачем відповідно до ухвали судді, відповідач в справі позбавляється можливості реалізувати свої права, визначені ст.31 ЦПК України, та визначитися з обсягом вимог позивача та запереченнями на позов.

Враховуючи наведене, а також зміст ухвали суду від 20 березня 2017 року, в якій суд не вимагав від позивача надання доказів на підтвердження заявлених вимог, а пропонував лише зазначити їх в позовній заяві, суд вважає, що вищевказана ухвала суду про залишення без руху від 20 березня 2017 року позивачем не виконана належним чином та в повному обсязі і тому, відповідно до ч.2 ст. 121 ЦПК України, її слід вважати неподаною і повернути позивачеві.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - визнати неподаною та повернути позивачу.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Холодногірському районі м. Харкова повернути Адвокатському бюро «Тараса Костіва»,№40336394, сплачений судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. згідно платіжного доручення №75 від 15.02.2017.

Повідомити позивача, що згідно з ч. 5 ст. 121 ЦПК України, повернення позовної не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.О.Скляренко