Справа № 495/8073/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

02 лютого 2017 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

представників позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та Кедит» про включення до списку на виплату коштів в межах гарантованої суми відшкодування та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та Кедит» про включення до списку на виплату коштів в межах гарантованої суми відшкодування та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів

В судовому засіданні позивачка та представники позивачки позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та підтверджені належними доказами.

До суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справа підлягає розгляду у господарському суді.

Позивачкою та представниками позивачки надано заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, просили відмовити в задоволенні, посилаючись на те, що справа не підлягає розгляду у господарському суді. Оскільки в даній справі розглядається цивільне право та один із субєктів спору є фізична особа, тому даний спір повинен бути розглянутий у цивільному судочинстві.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГК України, розмежування відносин у сфері господарювання з іншими видами відносин не є предметом регулювання цього Кодексу: майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються ЦК України.

Згідно ч.2 ст.ГК України, особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Спеціальні норми ГК України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин субєктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК України, які містять відповідне загальне регулювання. Винятком є випадки, коли норми ГК України не містять особливостей регулювання майнових відносин субєктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами ЦК України.

Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги пояснення позивачки, представників позивачки, викладені ними в судовому засіданні, тому вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Судом встановлено.

28 вересня 2012 року між позивачкою ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №9 філії «Одеське РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір №8949/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті.

Відповідно до п.1.1 цього договору, позивачкою ОСОБА_1 було передано, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло грошову суму у розмірі 10000 доларів США (десять тисяч) строком на 370 днів, на вкладний рахунок №001/2635.5.017045.001, зі сплатою 11,00 (одинадцять) відсотків річних з правом поповнення вкладу протягом всього строку дії договору. Строк повернення коштів за договором 03 жовтня 2013 року. Вказане підтверджується квитанцією №1 від 28 вересня 2012 року про внесок згідно якої позивачкою 28 вересня 2012 року був переданий відповідачу, а останнім отриманий на депозитний рахунок внесок в повному обсязі.

Згідно п.6.1 договору, він набирає чинності з дня надходження коштів на рахунок, тобто цей договір набув чинності з 28 вересня 2012 року.

26 листопада 2012 року між позивачкою ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено додаткову угоду без номеру до договору про банківській строковий вклад (депозит) №8949/370-12 від 28 вересня 2012 року, згідно якої позивачкою здійснено поповнення вкладу у сумі 4000 доларів США (чотири тисячі).

03 грудня 2012 року між позивачкою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено додаткову угоду без номеру до договору про банківській строковий вклад (депозит) №8949/370-12 від 28 вересня 2012 року, згідно якої позивачкою здійснено поповнення вкладу у сумі 3300 доларів США (три тисячі триста).

15 січня 2013 року між позивачкою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено додаткову угоду без номеру до договору про банківській строковий вклад (депозит) №8949/370-12 від 28 вересня 2012 року, згідно якої позивачкою здійснено поповнення вкладу у сумі 2700 доларів США (дві тисячі сімсот).

Після зазначених в пунктах №1 вищевказаних додаткових угод збільшення суми вкладу сума грошових коштів (сума вкладу) на депозитному рахунку №001/2635.5.017045.001 становить 20 000 доларів СШа (двадцять тисяч).

Нараховані за користування вкладом проценти ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» позивачці сплачувались до вересня 2013 року, а після вересня 2013 року відповідач проценти за користування вкладом позивачці перестав сплачувати.

Крім того, позивачці стало відомо, що її депозитний вклад закрито та отриманий позивачкою згідно заяви №1 від 15.03.2013 року про видачу готівки на суму 154213,66 грн. (19293,59 доларів США) та заяви про видачу готівки №1 від 15.03.2013 року на суму 575,50 грн. (72,00 долара США).

Згідно висновку почеркознавчої експертизи підписи від імені позивачки у вищевказаних заявах про видачу готівки виконані не нею, а іншою особою. Тому, досудовим слідством встановлено, що підпис на заяві про видачу готівки №1 від 15.03.2013 року на суму 154213,66 грн. (19293,59 доларів США) та заяви про видачу готівки №1 від 15.03.2013 року на суму 575,50 грн. (72,00 долара США), підроблений службовими особами відділення №9 Банку «Фінанси та Кредит» та належні позивачці грошові кошти привласнені службовими особами відділення №9 Банку «Фінанси та Кредит», що підтверджується ОСОБА_4 управління ГУМВС України в Одеської області за №4/9592 від 19.08.2015 року.

Відповідно до п.2 додаткової угоди без номеру від 15 січня 2013 року до договору про банківській строковий вклад (депозит) №8949/370-12 від 28 вересня 2012 року, по закінченню строку дії договору 03 жовтня 2013 року термін може бути продовжено на 180 днів по згоді сторін. Термін дії договору сторонами не продовжувався.

Таким чином, 03 жовтня 2013 року відповідач мав би повернути позивачці відповідну суму внеску, а саме 20000 доларів США та нараховані відсотки річних за користування внеском. Але, відповідач вказану суму внеску та відсотки позивачці до теперішнього часу не повернув.

У звязку з невиконанням умов договору з боку банку позивачка була змушена звернутись до суду за захистом своїх цивільних прав.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2016 року по цивільній справі №495/7147/15-ц, яке набрало чинності 22 березня 2016 року, позов позивачки ОСОБА_1 задоволено.

З Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (код ЄРДПОУ 09807856, місце знаходження: м.Київ, вул.Артема, 60) на користь ОСОБА_1 стягнута сума вкладу у розмірі 432320 грн.; відсотки за договором банківського вкладу у розмірі 94849 грн. 93 коп.; три проценти річних від простроченої суми в розмірі 25868 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн..

Після набрання чинності вказаного рішення суду позивачкою було отримано 13.05.2016 року виконавчий лист, який для примусового виконання був направлений до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у місті Києві.

Постановою від 31 травня 2016 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_6 було відкрито виконавче провадження.

У той же день вказаною посадовою особою, на підставі п.3 ч.1 ст.49 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» виконання виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №495/7147/15-ц, виданого 13 травня 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення боргу закінчено.

Державним виконавцем 31 травня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Слідчим управлінням ОСОБА_5 управління МВС України в Одеської області 19 серпня 2015 року за вих. №9592 було направлено до голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (04050 м.Київ, вул.Артема 60) та керуючому філією «Одеського регіонального управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (м.Одеса, вул.Лидерсовський бульвар, 3Б) повідомлення про те, що слідством встановлено, що підпис на заяві про видачу готівки №1 від 15.03.2013 року на суму 154213,66 грн. (19293,59 доларів США) та заяві про видачу готівки №1 від 15.03.2013 року на суму 575,50 грн. (72,00 доларів США), підроблений службовими особами відділення №9 Банку «Фінанси та Кредит», та грошові кошти, належні ОСОБА_1 привласнені службовими особами відділення №9 Банку «Фінанси та Кредит».

Тому згідно ст.1172 ЦК України юридична особа (в даному випадку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником (в даному випадку ОСОБА_7Л.) під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків і тому ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повинно було розглянути питання щодо повернення ОСОБА_1 грошових коштів згідно чинного законодавства.

Але, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вказане не зробило, грошові кошти позивачці не повернуло та позивачку до списку вкладників на виплату коштів в межах гарантованої суми відшкодування та реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не включило, що підтверджується довідкою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 19.09.2016 року за №3-131100/10512.

Внесення коштів позивачкою на вкладний рахунок підтверджено квитанцією №1 про здійснення касової операції від 28 вересня 2012 року (а.с.11).

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Частиною першою ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списання з рахунка вкладника з інших підстав

Згідно із ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Виходячи зі змісту ст.1059 ЦК України, п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516 (далі Положення), п.8 гл.2 розд. III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року №337 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 року за №768/8089 (далі Інструкція), яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу 1 листопада 2008 року, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення).

Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі №6-17 цс12).

Відповідно до п.1.3 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою НБУ №174 від 01.06.2011 року, в редакції яка діяла на час укладення з позивачем договору про строковий банківський вклад, касові документи мають містити такі обовязкові реквізити: - найменування банку, який здійснює касові операцію, дату здійснення, зазначення платника та отримувача суми касової операції, призначення платежу, підпис платника та працівника банку,уповноваженого здійснювати касові операції.

До обовязкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім вищезазначених), належать номер рахунку отримувача та найменування та код банку.

Матеріалами справи встановлено, що на підтвердження позовних вимог позивачка ОСОБА_1 надала договір №8949/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті, квитанцію №1 про здійснення касової операції від 28 вересня 2012 року.

Зазначена квитанція містить найменування банку, який здійснював касову операцію філія «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», дату здійснення 28.09.2012 року, зазначений платник та отримувач, сума касової операції 10000 доларів США, еквівалент у гривнях 79930,00 грн., призначення платежу - надходження коштів на депозитний рахунок ОСОБА_1 згідно депозитної угоди №8949/370-12 від 28.09.2012 року, підпис працівника банку, номера рахунків - дебет 9840, кредит 001/5001.

Тобто вищенаведена квитанція містить всі реквізити, визначені п.1.3 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками України, в редакції, яка була чинною на час укладення договору з позивачкою.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі №6-352 цс16 від 06.04.2016 року, договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобовязання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обовязок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). З огляду на вищезазначене з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому саме банку спричинена шкода вищезазначеним злочином, вчиненим його працівниками при виконанні їх посадових обовязків.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно зазначеного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора.

Позивачка неодноразово письмово зверталась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з проханням сплатити їй вклад, розміщений у банку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», включити позивачку до списків вкладників банку на виплату коштів в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та до реєстру кредиторів, що підтверджується заявами від 27.09.2015 року, 28.09.2015 року, 25.12.2015 року, 04.01.2016 року, 21.09.2016 року, 26.09.2016 року, але до теперішнього часу відповідей від відповідача позивачкою не отримано (а.с.34-36, 38, 40, 42).

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування за вкладами встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.1 ст.3, ч.1 ст.4, ч.1 ст.26, ч.1,2,4 ст.27 Закону №4452-VI Фонду є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ст.26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду передбачені ст.37 Закону №4452-VI. Згідно з частинами першою та другою зазначеної норми Закону уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; 4) повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 6) звертається до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку (частини друга і третя статті 37 Закону № 4452-VI).

Особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 1 ч.5 ст.36 Закону № 4452-VI передбачено, що обмеження щодо заборони задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, встановлене п.1 ч.5 ст.36 вказаного Закону не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Статтею 52 Закону № 4452-VI встановлено черговість задоволення вимог кредиторів банку. Згідно з п.4 ч.1 вказаної статі вимоги вкладників фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб підприємців), які не є повязаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, відносяться до VI черги.

За таких обставин, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі спори, зокрема, про банкрутство.

Банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури (ст.1 Закону).

Частиною 8 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 4статті 60 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачкою, суд приходить до висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 є тією особою, яка набула право на гарантоване відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому вона протиправно не була включена до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів в межах гарантованої суми відшкодування.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 59, 60, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та Кедит» про включення до списку на виплату коштів в межах гарантованої суми відшкодування та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів - задовольнити.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_8С, включити ОСОБА_1 до списку вкладників банку на виплату коштів в межах гарантованої суми відшкодування та сплатити встановлену Законом суму.

Зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» ОСОБА_8С, включити ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів та сплатити встановлену Договором суму.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя