Броварський міськрайонний суд Київської області
м.Бровари № справи 361/3635/16-ц
№ провадження 2/361/199/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Білик Г.О.
при секретарях Коваль О.О.,Срібній Ю.О., Брейкіній Л.М.,
Скок О.А, Лелека В.А., Іванову В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 про визнання поважною причину пропущення строку позовної давності для захисту порушених житлових прав, зобов`язання скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь та ділову репутацію - інформацію, відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 з вищевказаним позовом. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог зазначив, що він є майором запасу, звільнився з військової служби за віком в 2004 році.За місцем проходження військової служби з грудня 1993року по серпень 1998 року в м.Прилуки взятий на квартоблік з 27.01.1994 року. 23.10.1995 року отримав однокімнатну службову квартиру, площею 17,45 кв.м. в м.Прилуки із збереженням права перебування на квартирному обліку.
10.08.1998 року позивач був виключений із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 для подальшого проходження служби. Як стверджує ОСОБА_1 , за його клопотанням з метою залишення повнолітньому члену сім`ї - дочці дружини ОСОБА_2 з квартири було знято статус «службова».Але в квартирі залишилась проживати дружина позивача ОСОБА_3 із сином, з якою ОСОБА_1 розлучився 03.12.1998 року. Згодом 07.09.1999 року позивач з ОСОБА_3 знову одружились, а 22.09.1999 року дружина із сином виписались з вищевказної квартири і переїхали жити до позивача у в/м Семиполки за новим місцем служби позивача, де він винаймав квартиру. В той же час дружина позивача знавшись з реєстрації в квартирі, втратила право користування житлом, при цьому квартиру вона не задавала квартирним органам Міністерсва оборони України, тому що там залишився проживати колишній чоловік ОСОБА_3 , з яким шлюб в них не склався.
Як зазначає позивач, порушення його житлових прав посадовими особами відповідача полягають в незаконній обробці ОСОБА_1 та його сім`ї персональних даних з метою створення перешкод задоволенню його права на житло. А саме, замість того, щоб переконатись чи потребує ОСОБА_1 із сім`єю поліпшення житлових умов, житлова комісія та командир в/ч робили офіційні запити та безпідставні висновки на засіданнях житлової комісії, поширюючі його персональні дані, попередньо незаконно знявши його з квартирного обліку.
Позивач зазначає, що рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 щодо нього, викладені в протоколах: від 29.03.2003 №31; від 30.01.2004 №34; від 22.03.2004 №36; від 30.03.2004 №37; від 26.02.2008 №66; від 04.03.2008 №67; від 29.04.2008 № 70є незаконним та протиправними, а тому підлягають скасуванню.
Пропущений строк звернення до суду, позивач обґрунтовує тим, що він добросовісно помилявся, коли вважав, що вищевказані рішення скасовані, але в лютому 2016 року він отримав офіційну відповідь начальника військ зв`язку від 18.02.2016 року про те, що позивач перебуває у зведеній черзі на поліпшення житлових умов Семиполківського гарнізону під № 3.
Позивач зазначає, що рішеннями у вищевказаних протоколах житлова комісія та командир частини губо порушили його житлові права, а також права на захист персональних даних, допустивши без його згоди обробку даних про позивача та поширення цієї інформації, що, нібито, порочить честь позивача та його ділову репутацію, шляхом ознайомлення з нею працівників та посадовців в/ч НОМЕР_1 , Київського КЕУ та Головного КЕУ МО України.
Вказаними діями відповідача, на переконання ОСОБА_1 , йому завдано моральної шкоди, яка проявилась у переживаннях, пов`язаних з безпідставним переміщенням його у черзі на отримання житла, приниженні честі та гідності, плямуванні ділової репутації, внаслідок яких позивач вимушений витрачати час для вирішення питань, пов`язаних із захистом своїх прав, що порушило його звичний спосіб життя, завдало психологічного стресу, негативних емоцій, моральних переживань та дискомфорту, внаслідок яких він втратив душевний спокій.
Розмір заданої йому моральної шкоди позивач оцінює в суму 76 800 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.
В судовому засіданні позивач збільшені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, пояснення надав аналогічні викладеним в текстах позовних заяв.
Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити, надавши заперечення на позов, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, а також пояснювали, що скасування оскаржуваних протоколів не вплине на статус позивача, оскільки на даний час вони несуть тільки інформаційний характер, звернення житлової комісії з офіційним запитом до Лубенської КЕЧ здійснено в межах закону з дотриманням передбачених законодавством повноважень з метою зібрання інформації щодо майора ОСОБА_1 , який потребує поліпшення житлових умов для прийняття об`єктивного та законного рішення.
Суд заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач є майором запасу, звільнився з військової служби за наказом начальника Генерального штабу ЗСУ від 03.12.2004 року «за віком».
За місцем проходження військової служби з грудня 1993року по серпень 1998 року в м.Прилуки взятий на квартоблік з 27.01.1994 року. 23.10.1995 року отримав однокімнатну службову квартиру, площею 17,45 кв.м. в м.Прилуки із збереженням права перебування на квартирному обліку.
10.08.1998 року ОСОБА_1 виключений із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 для подальшого проходження служби .Як стверджує ОСОБА_1 за його клопотанням з метою залишення повнолітньому члену сім`ї - дочці дружини ОСОБА_2 з квартири було знято статус «службова».Але в квартирі залишилась проживати дружина позивача ОСОБА_3 із сином, з якою ОСОБА_1 розлучився 03.12.1998 року.Згодом 07.09.1999 року позивач з ОСОБА_3 знову одружились, а 22.09.1999 року дружина із сином виписались з вищевказної квартири і переїхали жити до позивача у в/м Семиполки за новим місцем служби позивача, де він винаймав квартиру. В той же час дружина позивача, знявшись з реєстрації в квартирі, втратила право користування житлом, при цьому квартиру вона не задавала квартирним органам Міністерсва оборони України, тому що там залишився проживати колишній чоловік ОСОБА_3 , з яким шлюб в них не склався.
Судом встановлено, що протоколом № 26 житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 24.08.2002 року прийнято рішення - постановити майора ОСОБА_1 на квартоблік із сім`єю з 3 чоловік на загальних підставах з 03.02.1995 року.
В протоколі засідання житлової комісії в/чА0415 від 29.03.2003 року за №31 прийнято рішення: відмінити протокольне рішення № 26 від 24.08.2002 року і зняти з квартобліку майора ОСОБА_1 із сім`єю в зв`язку з відсутністю відповідних документів на право перебування на черзі для отримання житла.
Протоколом від 30.01.2004 за року №34 постановлено : прийняття рішення на рахунок постановки на квартирний облік майора ОСОБА_1 перенести на наступне засідання, після отримання відповіді від Лубенської КЕЧ р-ну.
Протокольним рішенням від 22.03.2004 за №36 постановлено: вивчивши лист Лубенської КЕЧ р-ну від 06.02.2004 року за № 152, вважати майора ОСОБА_1 особою, яка штучно погіршила свої житлові умови шляхом обміну займаного приміщення, згідно ст. 35 ЖК України, і на сьогоднішній день являється безквартирним. Керуючись ст.35 ЖК України, зарахувати майора ОСОБА_1 на квартирний облік з урахуванням 5 років з моменту погіршення своїх житлових умов, а саме з 09.12.2003 року.
Оскаржуваним протоколом від 30.03.2004 №37 прийнято рішення : керуючись наказом МО України № 20 від 03.02.1995 року п.11 абз.4 перемістити майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 чоловіка по черзі, згідно наданих житловій комісії довідок та інформації, вважати дійсною датою постановки на квартирний облік з 03.03.1995 року.
В зв`язку з тим, що позивач протягом кількох років не поновлював документи, протокольним рішенням від 26.02.2008 року №66 житлова комісія постановила: попередити майора ОСОБА_1 про необхідність поновити документи відповідно до вимог наказу МО України № 577 від 06.10.2006 року, в разі не оформлення квартирних справ, відповідно до вимог чинного законодавства, буде розглянуте питання про зняття з квартирного обліку.
Рішенням від 04.03.2008 №67 житловою комісією постановлено: зняти з квартирного обліку майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 чоловіка, на підставі ст.40 ЖК України, п.п.26,29 Правил квартирного обліку, п.п.3.10,3.12 Наказу МО України № 577 від 06.10.2006 року, а також п.5 протоколу наради Начальника гарнізону м.Києва від 22.11.2007 року.
В зв`язку з наданням позивачем повного переліку документів квартирної справи протокольним рішенням від 29.04.2008 № 70 житлова комісія постановила поновити майора запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 зі складом сім`ї 3 чоловіка з 03.03.1995 року.
З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про те, що, житлова комісія військової частини це той орган, який має пряме відношення до забезпечення військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби житлом, і до повноважень якої відноситься збирання і користування достатньою інформацією про осіб, що потребують поліпшення житлових умов, з метою прийняття об`єктивного та законного рішення, щодо забезпечення їх прав та гарантій.
Проаналізувавши вищевказані нормативні та піднормативні акти, суд приходить висновку про те, що при прийнятті оскаржуваних протокольних рішень, відповідач діяв в спосіб та в межах чинного на час прийняття законодавства. Рішення про зняття позивача з квартирної черги були зумовлені ненаданням ОСОБА_1 повного переліку необхідних документів, а також на підставі офіційних документів, наданих на відповідні запити відповідача про надання інформації. Відтак, суд не вбачає незаконності та протиправності прийнятих рішень.
Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією.
За змістом ст.10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Україною в 1997 році, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів.
Відповідно до ст.200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.
Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст.ст. 275, 280 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених в п.п.15, 16 вказаної постанови при розгляді справ зазначеної категорії (позови про захист честі та гідності) суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Таким чином, аналіз спірних правовідносин, фактичних обставин справи, дає підстави вважати, що у відповідача не було мети поширювати недостовірні відомості щодо особи позивача оскільки, офіційний запит до Лубенської КЕЧ відповідач направляв в межах своєї компетенції з метою з`ясування прав позивача перебування на черзі для отримання житла.
Відповідно до абз.1 ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
З огляду на викладене, інформація, яка викладена в оскаржуваному протоколі № 36 від 22.03.2004 року «заздалегідь спланував своє майбутнє» та « напевно мав певну матеріальну вигоду за передачу житла таким запутаним шляхом» вжита, як оціночні судження є лише критичною оцінкою певного факту - із змісту наявних документів, зокрема довідки- відповіді Лубенської КЕЧ за № 1190 від 29.12.2003 року ( а.с.122), та не може бути витлумачена, як така, що містить фактичні дані. Тому такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про відсутність фактів, які б доводили, що звернення відповідача з офіційним запитом в межах своєї компетенції та оціночне судження даного факту вказано з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача, більше того дана інформація зазначалась в оскаржуваному протоколі № 36, яким майор ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік та не може вважатись поширенням інформації в силу п.15 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року.
Відтак, позовна вимога щодо визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь та ділову репутацію позивача є необґрунтованою та безпідставною.
Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За правилами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіюваxа, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.
Таким чином, підстави для покладення відповідальності на відповідача за спричинену позивачу моральну шкоду відсутні, оскільки судом не встановлено факту поширення відповідачем щодо позивача ОСОБА_1 інформації, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь та ділову репутацію. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та безпідставними, тому задоволенню не підлягають.
Керуючись Постановою Пленуму ВСУ України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, наказом Міністра оборони України № 20 від 28.01.1998 року, ст. ст. 200-201, 275-277, 280, 297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10-11, 60, 212-215 ЦПК України суд,-
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 про визнання поважною причини пропущення строку позовної давності для захисту порушених житлових прав, зобов`язання скасувати, як такі, що прийняті з порушенням законодавства, рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 щодо ОСОБА_1 , викладені в протоколах: від 29.03.2003 №31; від 30.01.2004 №34; від 22.03.2004 №36; від 30.03.2004 №37; від 26.02.2008 №66; від 04.03.2008 №67; від 29.04.2008 № 70, визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь та ділову репутацію позивача, офіційну інформацію, викладену у протоколі житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 22.03.2004 №36, затвердженому командиром частини, в якій зазначено, що «майор ОСОБА_1 заздалегідь спланував своє майбутнє і напевно мав певну матеріальну винагороду за передачу житла таким заплутаним шляхом", стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 76 800 ( сімдесят шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп., - залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення виготовлено 03 квітня 2017 року.

Суддя Г.О. Білик