З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"11" січня 2017 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Саландяк О.Я.
секретаря: Райчук Б.А.,
за участі позивачки ОСОБА_1 ,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 10.11.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила на право користування житлом, мотивуючи його тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності від 26.04.2000 р. належить 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , а на підставі договору дарування від 27.03.2014 р. належить ще 3/5 вказаної квартири, а загалом їй належить 4/5 частини зазначеної квартири. Інша 1/5 частка квартири належить третій особі ОСОБА_2 . До зазначеного житла в 2010 році один із дарувальників ОСОБА_4 прописала свого сина - відповідача ОСОБА_3 , який тривалий час (більше 2 років) за місцем реєстрації не проживає. На даний час ОСОБА_4 майнових прав на дане житло не має та не проживає у ньому з її та ОСОБА_2 дозволу. Окрім неї та ОСОБА_2 , в квартирі зареєстровані та проживають її неповнолітні діти, мати та вітчим. Відповідач не є членом її її сім`ї, договору найму із нею не укладав, а тому як власник вона не бажає щоб у її квартирі мала право проживати стороння особа. Це житло необхідне для проживання їй та її сім`ї. Реєстрація в квартирі відповідача може перешкодити їй у відчуженні або оформленні інших речових прав. На її звернення до відповідача про добровільне зняття з реєстрації, той відмовляється. При зверненні до Жмеринського РВ про зняття відповідача з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , їй було відмовлено на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». На підставі викладеного просить визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом квартирою по АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. Додатково та на запитання пояснила, що єдиною підставою звернення до суду стало те, що відповідач ОСОБА_3 , будучи зареєстрованим у квартирі, частка у якій належить їй має непогашені та прострочені кредитні зобов`язання, кредитори за якими постійно телефонують на її домашній та мобільний телефон, оскільки він був наданий нею для перевірки особи ОСОБА_3 при отриманні ним кредиту. Дані дзвінки вона розцінює як погрози для власного майна, змушена постійно зачиняти вхідні двері у власну квартиру, контролювати дітей. Вважає, що до її кваритри можуть увірватись колектори та винести із квартири її особисті речі. З приводу постійних дзвінків вона неодноразово зверталась із заявами до правоохоронних органів. ОСОБА_3 її зведений брат по матері, який раніше проживав із нею однією сім`єю, та якому раніше належала 1/5 частка квартири, яку він подарував їй. ОСОБА_2 , якому на даний час належить 1/5 частка квартири рідний брат відповідача та її зведений брат по матері. Вона визначила його статус у позовній заяві як третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, так як вважала, що він її підтримає, однак з приводу звернення до суду із ним не радилась, у позові вказала його місце реєстрації, тоді як проживає він в с. Коростівці. На даний час в квартирі зареєстровано вісім чоловік, а проживають шість чоловік. Заборгованості за комунальні послуги немає, хоча відповідач коштів на їх оплату не надає. Вона оформила субсидію, наміру продавати житло не має. Позивачка не протии, щоб відповідач за необхідності проживав у її квартирі, вона надасть йому їжу, однак на даний час він одружився та проживає із дружиною. Близько двох років він постійно не проживає у належній їй квартирі, забрав свої речі та виїхав, а до того, він періодично приходив. Домовленості із нею щодо збереження житла за відповідачем не було, чи була така домовленість у відповідача із ОСОБА_2 їй не відомо. Щодо причин відсутності, то відповідач за кордон на роботу не виїздив, не навчається, перебував на службі у Збройних Силах України близько року, пішов добровольцем в зону АТО, також на даний час він так само служить за контрактом. Просила позов задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 заперечив щодо задоволення позову, просив відмовити. Суду пояснив, що позивачка його зведена сестра за матір`ю, із якими у нього не приязні відносини. Вважає, що вони обманом заволоділи часткою квартири відповідача, який на даний час захищає їх та батьківшину. Він як власник бажає, щоб відповідач був зареєстрований у тій частці квартири, що належить йому, так як відповідачу немає де зареєструватись, а вигнати його на вулицю він не може. Відповідач не проживає у квартирі позивачки близько п`яти років. Щодо кредитів, то вважає це тимчасовими труднощами, вважає, що брат погасить кредити та він йому у цьому допоможе, вважає пояснення позивачки ОСОБА_1 надуманими, погрози, які надходять до неї справою поліції. Просив в задоволенні позову відповити, вказавши, що позивачка самостійно визанчила його стутс в позовній заяві на її стороні, але його не запитувала, а тому він виступає на боці відповідача ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона матір позивача, відповідача та третьої особи. Відповідач ОСОБА_3 постійно «набирає кредити», не проживає із нею, «ходить із торбами», із нею не родичається, має багато невиплачених штрафів. Їй та позивачці постійно телефонують із банків, повідомляють про наявні борги. Вони змушені постійно зачиняти вхідні двері в квартиру, хвилюються, щоб не винесли їхнє майно. Свідок погасила борги відповідача та він за це подарував свою частку квартири позивачці. На даний час відповідач знаходиться в АТО. Близько двох років тому відповідач зібрав свої речі та повністю виселився з квартири, до того час від часу приходив, постійно не проживав. Зараз відповідач проживає в АДРЕСА_3 , перебуває у зареєстрованому шлюбі, перевів пільги на свою сім`ю.
Свідок ОСОБА_5 суду показала, що відповідач ОСОБА_3 її чоловік, із яким вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.08.2016 року, а загалом проживають разом близько двох років на орендованій квартирі. До того вони зустрічались. Відповідач на даний час перебуває в зоні АТО за контрактом на шість місяців. Нею у телефонному режимі передавалось відповідачеві повідомлення про те, що розглядається дана справа , та він заперечував протии того, щоб йог обуло знято з реєстрації, так як зареєструватись йому немає де. У неї є будинок, але він не оформлений, а тому зареєструвати відповідача немає змоги. Щодо кредитних зобов`язань, то повідомила, що їй відомо про кредит в «Ідея банку» на купівлю автомобіля та там дійсно булла заборгованість в сумі близько трьох тисяч гривень, яка на даний час погашена. Про інші непогашені борги відповідача, їй не відомо, на її адресу жодних листів та дзвінків з приводу заборгованості не поступає.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, так як за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання (а.с. 20) відсутній, про день, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином судовими повістками, а також телефонограмами, через члена сім`ї дружину ОСОБА_5 (а.с. 26, 30, 41), заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у його відсутність не надав, поважності причин неявки суду не повідомив, позов не оспорив.
Згідно ст.74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно ч.3 ст. 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.6 ст. 76 ЦПК України 6. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. А тому слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, свій обов`язок повідомити суд про причини неявки у судове засідання, передбачений ч.2 ст. 77 ЦПК України не виконав, позов не оспорив.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд, з врахуванням позиції позивача, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечила позивачка, про що заявила суду.
Заслухавши пояснення позивачки, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.04.2000 р. (а.с. 5) ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 належить належало на праві приватної спільної сумісної власності, кожному по 1/5 частці квартира по АДРЕСА_2 . Дане свідоцтво зареєстроване в КП «ВООБТІ» за реєстровим номером 5680 03.05.2000 року. Порядок користування житлом між співвласниками не встановлювався, поділу внатурі між співвласниками нерухомого майна не здійснювалось.
02.11.2003 р. позивачка ОСОБА_8 та ОСОБА_7 одружилися, після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с. 14)
Згідно договору дарування частки квартири від 27.03.2014 р. ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 подарували свої частки ОСОБА_1 (а.с. 8)
Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18964504 від 13.03.2014 р. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/5 частку квартири по АДРЕСА_2 ; №18756181 від 07.03.2014 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/5 частку квартири по АДРЕСА_2 ; № 19623620 від 27.03.2014 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 3/5 частку квартири по АДРЕСА_2 . (а.с. 6, 7, 10)
З особового рахунку (а.с. 12) в квартирі по АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_1 , 1986 р.н., ОСОБА_10 , 2009 р.н., ОСОБА_11 , 2004 р.н., ОСОБА_12 , 2016 р.н., ОСОБА_3 , 1979 р.н., ОСОБА_2 , 1975 р.н., ОСОБА_4 , 1948 р.н., ОСОБА_6 , 1953 р.н. Особові рахунки між співвласниками не розподілені.
Згідно відповіді з Адресно-довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області на запит суду відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України (а.с. 20) відповідач ОСОБА_3 зареєстрований 30.03.2010 р. по АДРЕСА_2 .
Згідно акту складеного КП «Жмеринкакомунсервіс» від 15.12.2016 року відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою АДРЕСА_2 з 2005 року зі слів сусідів, що скріплено підписами ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (а.с. 32)
Згідно талонів-повідомлень, що надані позивачем ОСОБА_1 . Жмеринським ВП прийнято 19.12.2016 року та 03.01.2017 року повідомлення з приводу погроз вилучення майна (а.с. 33, 43)
Судом встановлено, що відповідач подарував свою часку в квартирі по АДРЕСА_4 позивачці, у спірному житлі не проживає, не несе витрат по його утриманню. Будь-яких перешкод для проживання і користування будинком йому не чинили.
Згідно інформації військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.01.2017 р. (а.с. 42) ОСОБА_3 , 1979 р.н., був призваний на військову службу при частковій мобілізації Жмеринським ОМВК 28.05.2015 р. та направлений до військової частини НОМЕР_1 м. Хмельницькій. Звільнений 09.07.2016 р. наказом командира військової частини НОМЕР_2 №159. З 11.07.2016 р. перебував на військовому обліку в Жмеринському ОМВК. 14.11.2016 р. призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом у військову частину НОМЕР_2 , наказ командира в/ч НОМЕР_2 №369 від 14.11.2016 р.
Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачкою не укладали. Порядок користування житлом між співвласниками не встановлювався, поділу вн атурі між співвласниками нерухомого майна не здійснювалось. Відповідач ОСОБА_3 є колишнім співвласником квартири, у якій він зареєстрований та колишнім членом сім`ї власника житла.
Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності.
Право власності позивача та третьої особи ОСОБА_3 на відповідні їх частки у квартирі АДРЕСА_1 згідно ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України захищено положенням про те, що право власності є непорушним.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім`ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім`ї, укладеного при вселенні останнього. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника (у тому числі колишнім членом сім`ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом.
Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на військовій службі.
Частинами 2, 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_15 були співвласниками в рівних частка по 1/5 квартири по АДРЕСА_2 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло. 27.03.2014 р. ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали нотаріально посвідчений договір дарування частки квартири, за яким перші подарували останній свої частки у квартирі по АДРЕСА_2 . Таким чином, на даний час співвласниками квартири по АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх частки складають 1/5 та 4/5 відповідно. Частки теперішніх співвласників спірного житла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цьому житлі не виділені в натурі, визначити в частці кого зі співвласників відповідач зареєстрований неможливо, третя особа співвласник житла ОСОБА_2 заперечує щодо визнання його брата відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом квартирою по АДРЕСА_2 , суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Також позивачем не доведено, що відповідачем ОСОБА_3 порушено її право володіти, користуватись чи розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Посилання позивача лише на несення негативних наслідків кредитних зобов`язань відповідача ОСОБА_3 у виді отримання телефонних дзвінків та письмових повідомлень щодо заборгованості, суд не бере до уваги, так як вони не ґрунтуються на законі та є надуманими підставами для звернення до суду із вказаним позовом. Вирішення вказаних питань має інший порядок, встановлений законом, яким і скористалась позивачка, звернувшись до правоохоронних органів із заявами щодо позбавлення її майна. Також відмовляючи в позові, суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_3 з 28.05.2015 р. по 09.07.2016 р. проходив військову службу у зв`язку із частковою мобілізацією, а з 14.11.2016 р. проходить військову службу за контрактом, тобто в силу п. 1 ч. 3 ст. 71 ЖК України за ним у цей час зберігається жиле приміщення.
Відповідно до ст.ст. 319, 383 ч.1, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 65, 71, 72, 150 156 ЖК України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовити.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення виготовлено 12.01.2017 року.
Суддя: /підпис/
Суддя