РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О. О.

з секретарем Прокопчук Л.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач), діючи через свого представника ОСОБА_3, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19 січня 2009 року у розмірі 11 004 грн. 60 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31 жовтня 2016 року відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 11 004 грн. 60 коп., з яких 386 грн. 50 коп. заборгованість за кредитом, 7 359 грн. 93 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2 496 грн. 05 коп. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. 00 коп. фіксована частина штрафу та 512 грн. 12 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобов'язання.

У судове засідання представник позивача не з'явився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати строк позовної давності та положення ч.3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки, так як її розмір значно перевищує розмір збитків та відповідач має скрутне матеріальне становище, що підтверджується наданням їй безоплатної вторинної правової допомоги.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 19 січня 2009 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено договір шляхом подання останньою заяви на відкриття карткового рахунку, відповідно до якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пункту 3.1. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), що визначають умови укладеного сторонами договору, для надання послуг Банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид і строк дії визначений в Заяві та в Памятці клієнта, підписанням якого Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки Банку» Заяви. Зі змісту заяви, поданої відповідачем про приєднання до умов та правил надання банківських послуг вбачається, що датою відкриття рахунку є 19 січня 2009 року.

Отже відповідач, подавши відповідну заяву, підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають укладений між нею та позивачем договір про надання банківських послуг.

З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що після укладення договору відповідач користувалася кредитними коштами, отриманими нею за договором.

Отже, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Згідно з пунктом 9.12. Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

На час розгляду справи суду не надано жодних доказів, які б свідчили про інформування однією зі сторін зазначеного вище договору іншу сторону про його припинення, відповідно цей договір з моменту його укладення автоматично лонгувався на кожні наступні 12 місяців після укладення.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно пункту 6.5. Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 6.6. Умов клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) та оплатити Винагороду Банку.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 19 січня 2009 року, вбачається, що остання свої зобов'язання за договором належним чином не виконує, у результаті чого станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 11 004 грн. 60 коп., зокрема тіло кредиту 386 грн. 50 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 7 359 грн. 93 коп., заборгованість за пенею та комісією за користуванням кредитом становить 2 496 грн. 05 коп., заборгованість зі сплати штрафів становить 762 грн. 12 коп. Даний розрахунок суд визнає обґрунтованим і таким, що відповідає умовам договору, укладеного між позивачем та відповідачем.

Разом з тим, у матеріалах справи наявні заяви відповідача про застосування строків давності, у яких вона посилаючись на статті 257, 258, 267 ЦК України зазначає про сплив строку позовної давності, та просить застосувати позовну давність.

Як вбачається із довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_2 за договором б/н від 19 січня 2009 року було видано дві кредитні картки - №953990 з терміном дії по листопад 2012 року включно та №135579 з терміном дії по лютий 2016 року включно.

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 останній платіж, а саме поповнення картки в терміналі самообслуговування, надійшов в банк 12 вересня 2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, згідно з правилами користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зважаючи на викладене, з врахуванням того, що кредитна картка №135579 мала термін дії по 29 лютого 2016 року включно, останній платіж по картці здійснено відповідачем 12 вересня 2014 року, а позивач до суду з вимогою про захист свого права звернувся 22 листопада 2016 року, суд приходить до висновку про необхідність стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 386 грн. 50 коп. та заборгованості по процентам в розмірі 7 359 грн. 93 коп.

Аналізуючи доводи відповідача щодо застосування норми ч.2 ст.258 ЦК України при визначені спеціальної позовної давності суд виходить із такого.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, підлягає стягненню пеня в межах останніх 12 місяців перед зверненням позивача до суду, у зв'язку з чим з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 1 100 грн. за період з 22 листопада 2015 року, так як позивач звернувся до суду 22 листопада 2016 року, по 31 жовтня 2016 року, день по який позивачем здійснений розрахунок заборгованості (11 місяцівх100 грн. = 1 100грн.).

Однак, з дослідженого у судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 19 січня 2009 року, вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 386 грн. 50 коп.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір боргових зобов'язань відповідача перед позивачем, враховуючи закріплену в статті 3 ЦК України таку загальну засаду цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, клопотання представника відповідача, суд вважає за необхідне зменшити розмір заборгованості за пенею та комісією з 1 100 грн. 00 коп. до 386 грн. 50 коп.

Що стосується стягнення штрафу то, пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту.

Як встановлено останній платіж відповідачем було внесено 12 вересня 2014 року та з'ясовано факт неповернення кредиту до цієї дати, внаслідок чого після збігу 30 днів банк отримав право на стягнення штрафу, однак з позовом про його стягнення звернувся 22 листопада 2016 року, таким чином позивач пропустив строк спеціальної позовної давності.

Крім того, як вбачається із кредитного договору стягнення штрафу та пені передбачені за порушення строків повернення платежів, а саме кредиту та процентів,тобто має місце подвійне нарахування неустойки (штрафу й пені) за один і той же період.

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, враховуючи наведене з відповідача на користь позивачапідлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором б/н від 19 січня 2009 року у розмірі 8 132 грн. 93 коп., яка складається з тіла кредиту у розмірі 386 грн. 50 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 7 359 грн. 93 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 386 грн. 50 коп.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз'яснив пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 в п.39 своєї постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини 3 статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи те, що судом зменшено розмір неустойки на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, та враховуючи відмову в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати штрафів, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати у справі в розмірі 1 282,57 грн.

Керуючись статтями 3, 266, 258, 526, 530, 546, 549, 550, 551, 610, 611, 631, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», (адреса реєстрації: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 19 січня 2009 року у розмірі 8 132 (вісім тисяч сто тридцять дві) гривні 93 копійки, яка складається з тіла кредиту у розмірі 386 (триста вісімдесят шість) гривень 50 копійок, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 7 359 (сім тисяч триста пятдесят девять) гривень 93 копійки, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 386 (триста вісімдесят шість) гривень 50 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 1 282 (одна тисяча двісті вісімдесят дві) гривні 57 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 29 березня 2017 року.

Суддя О.О. Першко