Справа № 374/1/17
провадження № 2/368/211/17
Рішення

Іменем України

"29" березня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області під головуванням судді Шевченко І.І., при секретарі Гребеневич А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кагарлик справу за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до ОСОБА_1, третя особа: Державна судова адміністрація України про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

представник позивача просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь позивача - територіального управління ДСАУ в Київській області кошти у сумі 1 218,00 грн. та судові витрати просять покласти на відповідача, посилаючись на те, що відповідно до п.п. 3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» керівник установи має право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

З цього пункту чітко вбачається, що працівнику може надаватися як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, так і допомога для оздоровлення.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 268 на підставі наказу начальника територіального управління № 144/1/к від 23.12.2015 р. працівникам місцевих загальних судів Київської області було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань при наданні щорічної відпустки у розмірі посадового окладу у межах коштів на оплату праці.

Натомість, в подальшому, територіальним управлінням від Державної судової адміністрації України в Київській області отримано Рекомендації до Звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності та фінансового аудиту.

В наданих рекомендаціях зазначено, що за результатами проведеного контрольного заходу в ТУ ДВС України в Київській області та з урахуванням висновків необхідно: «… забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на заробітну плату працівникам апаратів судів у розмірі 43,7 тис. грн.»

Крім того, наказом голови ДСАУ № 84 від 28.04.2016 року до начальника управління було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, однією з підстав винесення якого була виплата заробітної плати працівникам апаратів судів у розмірі 43,7 тис. гривень. Оскільки наказ голови ДСАУ № 84 від 28.04.2016 року був абсолютно незаконний - начальником управління було оскаржено його в судовому порядку.

22.11.2016 р. Вищий адміністративний суд України, задовольнивши касаційну скаргу начальника територіального управління ДСА України в Київській області - залишив в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2016 р., якою було визнано незаконним та скасовано наказ голови Державної судової адміністрації України №84 від 28.04.2016р. про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до начальника територіального управління ДСА України в Київській області.

Листом голови ДСАУ №6-6511/16 від 14.09.2016 р. повідомлено територіальне управління щодо подальшого притягнення начальника управління до дисциплінарної відповідальності через не усунення територіальним управлінням «порушень», виявлених під час аудиту (зокрема щодо невжиття заходів по стягненню з працівників апаратів судів «надмірно» виплачених коштів).

На виконання вищевказаного листа - 29.09.2016 р. територіальне управління було вимушено звернутись до працівників судів (в тому числі до відповідача даного позову) із інформацією про необхідність добровільного повернення коштів, які на думку голови ДСАУ (розпорядника коштів вищого рівня) були їм незаконно виплачені.

Голова ДСАУ продовжує наполягати на стягненні на його думку «зайво» сплаченої матеріальної допомоги, для чого у листопаді 2016 р. за його вказівкою ДСАУ було виділено 242 тис. грн. на оплату судового збору для забезпечення звернення територіальним управлінням до суду із позовами про стягнення із працівників апаратів даних коштів.

Враховуючи вищевикладене, на виконання вимоги голови ДСАУ (як головного розпорядника коштів) територіальне управління вимушено звернутися із позовом до відповідача про стягнення виплаченої заробітної плати у сумі 1 218,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у відсутність представника ТУ ДСАУ в Київській області. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заперечення, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити, розглянувши справу без її участі. Своє заперечення мотивує наступним. Вона працює у Ржищівському міському суді Київської області прибиральником службових приміщень з 2001 року, а це понад 16 років. Їй дійсно була виплачена допомога на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 1218 грн. Законодавство містить вичерпний перелік підстав для утримання із зарплати працівника: доручення самого працівника (наприклад, у рахунок погашення заборгованості за товари, придбані в розстрочку); наказ (розпорядження) роботодавця (ст. 127 КЗпПУ); виконавчі документи. Порядок відрахувань із заробітної плати працівників за рішенням роботодавця визначає стаття 127 КЗпПУ. Роботодавець має право здійснювати відрахування із заробітної плати працівників: для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених унаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості: на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми; при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він уже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених у п. 3. 5 і 6 ст. 36 і п. 1.2 і 5 ст. 40 КЗпП України, а також у разі направлення на навчання та в зв'язку з виходом на пенсію; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (ст. 136 КЗпПУ). У п. 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13 зазначається, що вирішуючи спори, пов'язані із застосуванням ст. 127 КЗпПУ суди мають враховувати, що: вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати і сум, зайво виплачених унаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого та своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами, якщо роботодавець не має можливості провести вирахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього або минув місячний строк для видання відповідного наказу, або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону й інших нормативно-правових актів, у т. ч. колективного договору. Ст. 1215 ЦК України передбачено, що «не підлягає поверненню. Зокрема, безпідставно набута заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно. за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з позовної заяви, лічильна помилка при нарахуванні заробітної плати була відсутня, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань їй виплачено законно, а підстави для її стягнення відсутні.

Представник третьої особи в особі Державної судової адміністрації України в засідання суду не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що в матеріалах є повідомлення про отримання судової повістки, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що представник третьої особи в засідання суду не з'явився без поважних причин і ухвалює рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та у задоволені позовних вимогах позивачу відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. п. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» керівник установи має право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

З цього пункту чітко вбачається, що працівнику може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 працює на посаді прибиральниці у Ржищівському міському суді Київської області.

В дійсності відповідачу ОСОБА_1 була виплачена матеріальна допомога на вирішення соціально - побутових питань у розмірі посадового окладу 1218 грн. 00 коп.

Відповідно до рекомендацій до звіту за результатами проведення позапланового аудиту відповідності, ефективності та фінансового аудиту у територіальному управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 25 березня 2016 року № 6-16/2 рекомендовано забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів: зайво виплаченої матеріальної допомоги робітникам на суму 43,7 тис. грн., враховуючи вимоги підпункту «з» пункту 2 наказу Міністерства праці України № 77 від 02 жовтня 1996 року «Про умови оплати праці робітникам, зайнятим обслуговуванням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів».

Статтями 1, 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Глави 83 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Статтею 1215 Цивільного Кодексу визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК (зокрема), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань ОСОБА_1 виплачена добровільно, за відсутності рахункової помилки, на достатній правовій підставі. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Враховуючи викладене, суд надходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у відповідності до вимог положень статей 1212, 1215 ЦК України.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на його необґрунтованість.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення. суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так як рішення ухвалено на користь відповідача вимоги про стягнення судового збору не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.. 99 Конституції України, ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволені позовних вимогах Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Київській області до ОСОБА_1, третя особа: Державна судова адміністрація України про стягнення коштів -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко