АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/4391/14-ц
Провадження № 22-ц/792/58/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Федорової Н.О.,

суддів Пастощука М.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря Лапка Ю.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

12 червня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначив, що 26 травня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, за яким банк надав останньому кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір.

Згідно з «Умовами та правилами надання банківських послуг» клієнт надав свою згоду на встановлення банком кредитного ліміту та право банку в будь-який момент його змінити (зменшити або збільшити).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» ОСОБА_2 зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, і перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У разі невиконання договору, на вимогу банку відповідач зобовязався повернути кредит (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) та оплатити винагороди банку. Власник карти повинен слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. При порушенні ним строків платежів по кожному з

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції ОСОБА_3 Провадження № 22-ц/792/58/17

Суддя-доповідач ОСОБА_4 Категорія № 19, 27

грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, він зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову.

У разі незгоди позичальника зі зміною «Правил користування платіжною карткою» та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, він зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу заборгованість.

Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за договором.

У звязку з порушенням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, станом на 28 травня 2014 року у нього виникла заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 20729 грн. 76 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 10973 грн. 88 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом 6844 грн. 08 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом 1448 грн. 48 коп.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 963 грн. 32 коп. Однак, відповідач ухиляється від виконання зобовязань за кредитним договором, заборгованість не погашає.

А тому, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 травня 2010 року у розмірі 20729 грн. 76 коп.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 травня 2010 року у розмірі 20729 грн. 76 коп. Вирішено питання про судові витрати.

13 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2015 року скасовано заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2014 року.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 20729 грн. 76 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Непогоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_2 не згідний із висновком суду про те, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладався кредитний договір, адже в матеріалах справи відсутній сам договір, номер кредитної картки, не зазначено строк, на який видано кредит, термін дії картки, отримана сума кредиту.

Суд не врахував, що заява із проханням про видачу кредитної картки не може бути підтвердженням укладення договору, а «Умови та правила надання банківських послуг», які суд взяв до уваги, ним не підписані, їх зміст йому невідомий.

В порушення вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір не було укладено у письмовій формі, а тому вважає його нікчемним.

Поза увагою суду залишилось те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України однорічний строк позовної давності до вимог банку про стягнення штрафів сплинув, що було підставою для відмови у позові в цій частині.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечила проти апеляційної скарги, вважаючи рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність зміни рішення суду в частині стягнутого штрафу, а в іншій частині про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення справи.

Встановлено, що 26 травня 2010 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_2 кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з відповідним лімітом кредитування під 2,5% на місяць, які нараховуються на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році. При цьому банк видав ОСОБА_2 платіжну картку «Універсальна» для обслуговування карткового рахунку № 163114 (строк дії картки до листопада 2013 року) та перерахував кредитні кошти на вказаний рахунок.

У подальшому за даним кредитним договором відповідачу видавались наступні картки: № 496212 термін дії до травня 2015 року, № 125447 термін дії до листопада 2015 року.

ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих банком Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256 (далі Умови і Правила).

При цьому сторони визначили право ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінювати розмір кредитного ліміту і тарифи кредитування.

ОСОБА_2 зобовязався повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, вносячи їх на рахунок у банку до 25-го числа місяця, що слідує за звітним, підписавши Умови кредитування, що у судовому засіданні підтвердив (Т. 1, а.с. 10, 11).

При виникненні прострочених зобовязань на 100 грн. і більше ОСОБА_2 повинен був щомісячно сплачувати банку пеню, що розраховується з базової процентної ставки, поділеної на 30, за кожний день прострочення кредиту + 50 грн. одноразово. З 1 листопада 2013 року (наказ від 19 вересня 2013 року № СП-2013-6776448) щомісячний розмір пені становив: за прострочення платежу на один місяць 50 грн., за прострочення платежу на два і більше місяців 100 грн.

У випадку порушення відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, останній зобовязався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів.

На дану кредитну картку був встановлений кредитний ліміт 1000 грн. У подальшому він збільшувався: 13.08.2010 року до 5000 грн., 23.01.2011 року до 6000 грн., 23.07.2011 року до 8000 грн., 10.10.2011 року до 8500 грн., 14.10.2011 до 11000 грн.

13 серпня 2010 року ОСОБА_2 звертався до банку з завою про збільшення кредитного ліміту до 7000 грн. (Т. 2, а.с. 24).

Всього ОСОБА_2 одержав у позивача 10973 грн. 88 коп. кредитних коштів, останній платіж внесено ним 18 липня 2012 року. З того часу ОСОБА_2 не виконує зобовязання за кредитним договором.

Станом на 28 травня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становила 17817 грн. 96 коп., з яких неповернутий кредит 10973 грн. 88 коп., проценти 6844 грн. 08 коп.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

ОСОБА_2 не спростував цю заборгованість належними та допустимими доказами.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 17817 грн. 96 коп.

Стягуючи з ОСОБА_2 нараховану банком неустойку: 1448 грн. 48 коп. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 963 грн. 32 коп. штрафу (процентна складова) суд виходив з того, що така підтверджена розрахунком заборгованості.

Однак, дана обставина судом була досліджена неповно, а тому з таким висновком погодитись неможливо.

Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

Умовами кредитного договору (п. 2.1.1.12.6.1 Умов і Правил) передбачено застосування до відповідача пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Одночасно, пунктом 1.1.5.20 Умов і Правил передбачена сплата позичальником штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, визначених цим договором.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором не допускається.

За таких обставин, позов ПАТ КБ «Приватбанк» у частині стягнення штрафу не може бути задоволений, а на ОСОБА_2 слід покласти пеню у розмірі 1448 грн. 48 коп.

Всього з ОСОБА_2 на корить ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 19 266 грн. 44 коп. заборгованості за кредитним договором (10973 грн. 88 коп.+ 6844 грн. 08 коп.+ 1448 грн. 48 коп.).

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами кредитний договір не укладався апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі спростовуються даними матеріалів справи та суперечать вимогам закону.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У відповідності до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони визначили, що заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи та Памятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.

Подавши позивачеві заяву клієнта від 26 травня 2010 року, ОСОБА_2 приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах і Правилах, Тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Отже, ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, тому у суду відсутні підстави вважати цей договір неукладеним або нікчемним.

Докази у справі достовірно вказують на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» відкрило на імя ОСОБА_2 картковий рахунок, на який були перераховані банком кредитні кошти та через який сторонами здійснювались фінансові операції. Також банк видав відповідачу платіжні картки, які використовувалися ним для переказу коштів і проведення розрахунків.

Твердження апелянта про сплив позовної давності до вимог про стягнення неустойки також не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки відповідно до п. 2.7.2.9.10 Умов і Правил, до яких приєднався відповідач, такий встановлений за домовленістю сторін 50 років.

При розподілі судових витрат, апеляційний суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 20729 грн. 76 коп. і задоволено на суму 19 266 грн. 44 коп., тобто на 92,9 % (19266,44х100:20729,76).

Отже, з ОСОБА_2 на користь банку слід стягнути 226 грн. 30 коп. судового збору (243,60 грн. х 92,9 %).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 жовтня 2016 року в частині стягнутого штрафу та судового збору змінити.

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 травня 2010 року у розмірі 19 266 грн. 44 коп., з яких: 10973 грн. 88 коп. заборгованості за кредитом; 6844 грн. 08 коп. заборгованості за процентами; 1448 грн. 48 коп. пені та 226 грн. 30 коп. судового збору, а всього 19492 грн. 74 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова