Справа № 203/5884/16-ц
Провадження № 4-с/0203/3/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

за участю представника заявника ОСОБА_1, представника заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, заінтересовані особи - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4, Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом своїх прав як сторони виконавчого провадження зі скаргою на постанову від 23 липня 2014 року про стягнення з нього, як боржника, виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем Відділу ПВР ДВС України ОСОБА_4 в рамках виконавчого провадження № 40604589, яку вважає неправомірною з тих підстав, що судовим рішенням від 23 травня 2013 року стягнута заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ «Сведбанк», однак новим кредитором з 18 червня 2013 року став ПАТ «Дельта Банк», оскільки 18 червня 2013 року між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у додатку до якого було включено і кредитний договір від 17 травня 2006 року та іпотечний договір від 29 листопада 2006 року, що укладались між ОСОБА_3 та ПАТ «Сведбанк» (після зміни найменування ПАТ «Омега Банк»), у зв?язку з чим ПАТ «Сведбанк» не міг бути стягувачем за виконавчим листом №203/1072/13-ц на дату його видачі та подачі до виконавчої служби і відкриття виконавчого провадження, що унеможливлювало добровільне виконання рішення суду. Крім того, до 03 листопада 2014 року, тобто до дня отримання постанови державного виконавця від 16 жовтня 2014 року про повернення виконавчого документу стягувачеві, він не знав про наявність зазначеного виконавчого провадження. Ним разом із майновим поручителем ОСОБА_5 в березні-квітні 2014 року було досягнуто згоди з належним кредитором в особі ПАТ «Дельта Банк» про укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя і виконання зобов'язань за кредитним договором шляхом передачі у власність банку предмета іпотеки. 02 липня 2014 року між ними було укладено договір про переведення боргу, згідно якого його зобов'язання за кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк» було переведено на ОСОБА_5 Також 02 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого у власність банку передано земельну ділянку, заставлену за іпотечним договором, в рахунок погашення всієї заборгованості за кредитним договором. 10 липня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» надано довідку, відповідно до якої заборгованість за кредитним договором від 17 травня 2006 року станом на 09 липня 2014 року відсутня. 16 липня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» подав до виконавчої служби заяву про повернення виконавчого документу стягувачеві, у якій повідомив виконавчу службу про відступлення до ПАТ «Дельта Банк» майнових прав та про відсутність заборгованості з кредитним договором, проте 23 липня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 2875539, 44 грн., розмір якого, окрім іншого, визначений без дотримання вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». В зв'язку з цим, а також посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови фактично отримано представником позивача лише 27 січня 2015 року після чого поданий адміністративний позов, за результатами розгляду якого ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 листопада 2016 року постанова місцевого суду скасована і провадження закрито з посиланням на непідвідомчість адміністративному суду справи, заявник просив суд визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду зі скаргою та поновити останній, а постанову від 23 липня 2014 року про стягнення виконавчого збору визнати неправомірною і скасувати.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні з наведених у скарзі підстав.

Представник заінтересованих осіб в судовому засіданні вимог скарги не визнала, заперечуючи тим, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про стягнення виконавчого збору, який підлягає сплаті боржником ОСОБА_3, оскільки у визначений в постанові про відкриття провадження строк, він судове рішення в добровільному порядку не виконав.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні письмові докази в межах доводів скарги, приходить до наступного висновку.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обовязковості.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час здійснення виконавчих дій та прийняття оскаржуваної постанови, сторони виконавчого провадження мають право, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 ст.82 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2013 року, яке набрало законної сили 04 червня2013 року, з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №593-Ф від 17 травня 2007 року в сумі 28751953,46 грн. та судові витрати в сумі 3441 грн.. а всього 28755394, 46 грн.

На виконання вказаного рішення судом 07 червня 2013 року видано виконавчий лист №203/1072/13-ц, який банком пред'явлено для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 04 листопада 2013 року.

08 листопада 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №40604589 та боржнику надано строк для самостійного виконання рішення протягом семи днів з моменту винесення (отримання постанови).

23 липня 2014 року цим же державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 2875539,44 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на час відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на час відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови, у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в постанові від 23 липня 2014 року державним виконавцем встановлено строк для добровільного виконання вимог виконавчого документу протягом семи днів з моменту винесення постанови.

Разом з тим, доказів щодо отримання цієї постанови боржником ОСОБА_3 до закінчення наданого строку для самостійного виконання вимог виконавчого документу відповідачем не надано.

В той час, як представник позивача зазначила і це не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні та узгоджується з даними матеріалів виконавчого провадження, що копію вказаної постанови вона отримала лише 27 січня 2015 року, що об'єктивно перешкоджало можливості позивачу самостійно виконати вимоги за виконавчим документом в строки, передбачені ст.25 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім цього, суд враховує обставини того, що 18 червня 2013 року, тобто до пред'явлення виконавчого листа для примусового виконання та відкриття виконавчого провадження, між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у додатку до якого було включено і кредитний договір від 17 травня 2006 року та іпотечний договір від 29 листопада 2006 року, що укладались, відповідно, між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ПАТ «Сведбанк» (після зміни найменування ПАТ «Омега Банк»).

Таким чином, на момент відкриття виконавчого провадження новим кредитором за зобов'язаннями стало ПАТ «Дельта Банк».

Крім цього, суд приймає до уваги, що 02 липня 2014 року між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про переведення боргу, згідно якого його зобов'язання за кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк» було переведено на ОСОБА_5

02 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого у власність банку передано земельну ділянку, заставлену за іпотечним договором, в рахунок погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

10 липня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» видано довідку за вих. 67 ДРНЗ (Д), відповідно до якої заборгованість за кредитним договором від 17 травня 2006 року станом на 09 липня 2014 року відсутня (а.с.38).

Відповідно, на момент винесення оскаржуваної постанови від 23 липня 2014 року вимоги за виконавчим документом фактично були виконані.

Таким чином, враховуючи те, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій визначені строки для самостійного (добровільного) виконання вимог виконавчого документу ОСОБА_3 не отримана до 27 січня 2015 року, на момент відкриття виконавчого провадження кредитор у зобов'язаннях змінений, а заборгованість, стягнута рішенням суду за кредитним договором, погашена в повному обсязі належному кредитору, приймаючи до уваги обставини того, що примусове виконання рішення не починалось, суд приходить до висновку про безпідставність винесеної державним виконавцем постанови від 23 липня 2014 року та наявність підстав для задоволення скарги.

Доводи представника заінтересованих осіб про те, що державному виконавцю не було відомо про відступлення права вимоги ПАТ «Омега Банк» ПАТ «Дельта Банк» суд до уваги не приймає як такі, що не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах виконавчого провадження знаходиться заява ПАТ «Дельта Банк» за вх. №14-0-35-3079 від 16 липня 2014 року про повернення виконавчого документа, заміну сторони виконавчого провадження, зняття арешту з усього майна, яке було накладено в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №203/1072/13-ц.

Вирішуючи питання строків звернення до суду зі скаргою, суд зважає на те, що оскаржувана постанова отримана заявником несвоєчасно 27 січня 2015 року, вперше з адміністративним позовом, де оскаржив дану постанову, він звернувся до суду 02 лютого 2015 року, тобто в десятиденний строк, однак помилково вважав правильним здійснення захисту прав в порядку адміністративного судочинства, а не цивільного, на неправильність висновків про що вказав Вищий адміністративний суд України лише 29 листопада 2016 року в своїй ухвалі у справі №203/730/15-а (а.с.58), після чого в 10-денний строк - 08 грудня 2016 року звернувся з даною скаргою, а тому суд приходить до висновку про відсутність з боку заявника безпідставної бездіяльності та поважність причин пропуску строку звернення до суду за ч.1 ст. 385 ЦПК України і наявність підстав для поновлення такого строку.

Керуючись ст.ст. 383-388, 222 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчим провадження №40604589, винесену 23 липня 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 визнати незаконною та скасувати.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її оголошення до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя О.В. Колесніченко