ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/973/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2017 р. смт Петриківка

19 січня 2017 року Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караула О.А. за участю секретаря судового засідання Дудка В.В., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Петриківський РС ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

11.10.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщеннямта зняття її зреєстрації. Провадження в справі було відкрите в частині позовних вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою, АДРЕСА_2, Дніпропетровська область.

Вказаний будинок належить йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку зареєстрованого Петриківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за № 973653 від 21.09.2006 року.

20.11.2012 року до нього звернулася знайома, ОСОБА_3, з проханням дозволити їй проживати в його будинку. Оскільки, на той момент, він фактично проживав в будинку своєї матері, ОСОБА_4, за адресою АДРЕСА_1, він дав свою згоду. При цьому, погоджуючись на тимчасове проживання відповідачки у його будинку, він поставив умову, що при першій його вимозі вона повинна, на протязі місяця, звільнити займану житлову площу. У 2015 році, унаслідок важкої хвороби, він вимушений був почати процедуру продажу житлового будинку. З цією метою він запропонував відповідачці звільнити займану о житлову площу і знятися з реєстрації. Відповідачка відмовилася добровільно виїхати з житлового будинку. Свою відмову вона нічим не мотивувала. Вважає, що факт проживання та реєстрації в його будинку відповідачем, є порушенням його прав власника житла, передбачених статтями 316, 319 ЦК України, а також статтею 150 Житлового кодексу України, відповідно яких він, як власник, має право розпоряджатися та користуватися майном за власним розсудом.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження його майном.

Зі свого боку позивач неодноразово просив відповідачку знятися з реєстраційного обліку та звільнити займану нею житлову площу в його будинку розташованому за адресою, АДРЕСА_2, але відповідачка відмовляється добровільно виконати вимоги у зв'язку з чим він вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Представники позивача в судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали. Представник позивача ОСОБА_5 суду повідомила, що не було будь-яких домовленостей між її братом позивачем по справі ОСОБА_1 та відповідачем про, те що будинок за адресою АДРЕСА_2 буде переоформлений на відповідача. При цьому їй відомо, що ОСОБА_1 писав якусь розписку відповідачу, але вона стосувалася того, що він не заперечує, щоб остання проживала в його будинку. Також повідомила, що будинок за адресою АДРЕСА_2 був придбаний за кошти позивача, які він отримував, працюючи на заводі ЖБК в м. Дніпродзержинську.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала. В судовому засіданні послалася на свої письмові заперечення (а.с. 55-59) та пояснила, що її батько ОСОБА_7 та матір позивача ОСОБА_4 з 2006 року неофіційно, а з 13.01.2007 року офіційно перебували в шлюбі. Шлюб розірваний в 2012 році. В 2006 році вони сумісно придбали будинок за адресою АДРЕСА_2, в якому проживали разом з ОСОБА_1 до розлучення. Крім того в період шлюбу вони придбали в кредит інший будинок. Після розірвання шлюбу її батько ОСОБА_7 домовився з матір'ю позивача ОСОБА_8, що будинок по АДРЕСА_2 залишиться його дочці - відповідачу по справі, а він не буде мати претензій до будинку, який він разом з ОСОБА_4 придбав в кредит в період шлюбу та за який сплачував свої кошти у розмірі 30 000 грн.. Крім того, ОСОБА_1 були додатково передані кошти у розмірі 7000 грн., про що останній написав розписку та зобов'язався переоформити будинок на відповідача, а відповідач була в ньому зареєстрована. В серпні 2016 року відповідач вимушена була покинути будинок по АДРЕСА_2, так як сестра позивача ОСОБА_5 та його матір ОСОБА_4 по телефону наполегливо на цьому наполягали, погрожуючи викликати міліцію. Також повідомила, що а ні вона, а ні її батько з позовними заявами з приводу оспорюваного майна до суду не зверталися.

Ознайомившись з матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні власником будинку за адресою АДРЕСА_2 є позивач по справі ОСОБА_1 Вказана обставина підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.12.2006 року, договором купівлі-продажу житлового будинку зареєстрованого Петриківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за № 973653 від 21.09.2006 року, витягом з Державного реєстру правочинів, технічним паспортом на будинок (а.с. 4-9).

Згідно довідки, виданої Петриківською селищною радою 05.07.2016 року, копією домової книги, паспорта ОСОБА_2, відповідач з 20.11.2012 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 10, 15-17, 83).

Також в судовому засіданні були досліджені докази, що були відповідачем:

Розписка ОСОБА_1 від 13.10.2012 року, в якій зазначено, що останній жодних претензій до відповідача не має і зобов'язується переоформити будинок за адресою АДРЕСА_2 на відповідача ОСОБА_9 (а.с. 78 ).

Копії квитанцій про сплату за комунальні послуги (а.с. 62).

Акт обстеження проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 з якого вбачається, що остання проживає за вказаною адресою з серпня 2016 року (а.с.64).

Свідоцтво про народження ОСОБА_9 № НОМЕР_1, згідно якого батьком відповідача є ОСОБА_7 (а.с. 80).

Свідоцтво про шлюб ОСОБА_5 НОМЕР_2, з якого вбачається зміна прізвища відповідача з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» (а.с.79).

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки відповідача.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача, та їй відомо, що будинок за адресою АДРЕСА_2 був придбаний в 2006 році за сумісні кошти її батька ОСОБА_7 та матері позивача ОСОБА_4 Будинок вирішили оформити на ім'я ОСОБА_1 Згодом ОСОБА_7 та ОСОБА_4 взяли в кредит інший будинок. Після розлучення її батько ОСОБА_7 домовився з матір'ю позивача ОСОБА_8, що будинок по АДРЕСА_2 залишиться його дочці - відповідачу по справі, а він не буде мати претензій до будинку, який вони взяли в кредит, а ОСОБА_1 були додатково передані кошти у розмірі 7000 грн. В серпні 2016 року відповідач вимушена була покинути будинок по АДРЕСА_2, так як сестра позивача ОСОБА_5 та його матір ОСОБА_4 постійно цього вимагали.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона з 2016 року є сусідкою відповідача, та повідомила, що в 2016 році вона була свідком телефонної розмови відповідача з ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в якій останні вимагали у відповідача покинути спірний будинок, у зв'язку з чим відповідач ОСОБА_3 в серпні 2016 року покинула будинок та на даний час там не проживає.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача, та їй відомо, що батько відповідача ОСОБА_7 та матір позивача ОСОБА_4 з 2006 року неофіційно, а з 13.01.2007 року офіційно перебували в шлюбі. В 2006 році був придбаний будинок за адресою АДРЕСА_2, за чиї саме кошти їй не відомо. Згодом батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 взяли в кредит будинок по АДРЕСА_4, при цьому кредит сплачувався ОСОБА_7, який їздив на заробітки та пересилав своїй дружині кошти. Після розлучення її батько ОСОБА_7 домовився з матір'ю позивача ОСОБА_8, що будинок по АДРЕСА_2 залишиться його дочці - відповідачу по справі, а він не буде мати претензій до будинку, який вони взяли в кредит, а ОСОБА_1 були додатково передані кошти у розмірі 7000 грн.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є батьком відповідача. В 2006 році він проживав в неофіційному шлюбі з матірю позивача ОСОБА_4 та ними за сумісні кошти був придбаний будинок по АДРЕСА_2, в якому проживав він, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Після розлучення з ОСОБА_4 запропонував переоформити будинок на його дочку ОСОБА_3 з його доплатою у розмірі 7000 грн. Отримавши вказані кошти, відповідач склав розписку, однак нотаріус відмовився її завіряти. На питання суду, чому замість розписки в нотаріальній конторі не був засвідчений договір купівлі продажу вказаного будинку, відповісти не зміг.

Згідно ст.. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать, зокрема дружина власника, їх діти та батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст.. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд вважає, що посилання відповідача на ст.. 405 ЦК України як на підставу своїх заперечень є безпідставним, оскільки вказана норма законодавства визначає право на користування житлом членами сім'ї власника житла, які разом з ним проживають, в той час як в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі ніколи разом не проживали та членами сімї не являються, у зв'язку з чим суд не приймає до уваги докази відповідача про не проживання в оспорюваному будинку менше одного року, а сааме: копії квитанцій про сплату за комунальні послуги, акт обстеження проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 з серпня 2016 року.

Належних та допустимих доказів того, що батьку відповідача ОСОБА_7 на відповідних правових підставах належить право розпоряджатися будинком за адресою АДРЕСА_2, відповідачем надано не було.

Пояснення свідків на стороні відповідача стосуються взаємовідносин матеріального характеру між батьком відповідача ОСОБА_7 та матір'ю позивача ОСОБА_8, які виникли під час та після сумісного їх проживання, але не відносяться до предмету доказування в даній справі.

Суд також не приймає до уваги розписку позивача ОСОБА_1 від 13.10.2012 року, оскільки вона не є домовленістю між сторонами про порядок користування оспорюваним будинком.

Наявність даної розписки може бути підставою для звернення відповідача з вимогами майнового характеру до особи, яка її складала, але ж ні як не може слугувати підставою заперечень позивача по даній справі, оскільки факти, які вона може підтвердити не можливо застосувати до правовідносин, які виникли між сторонами по даній справі.

Згідно ст.ст. 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження його майном.

Зважаючи, що ОСОБА_1 є єдиним законним власником будинку розташованого за адресою, АДРЕСА_2, визнання відповідача такою, що втратила право на користування будинком позивачу необхідне йому для реалізації своїх прав як власника будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позивачем не заявлено позовної вимоги про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем

Керуючись ст. ст. 10, 11, 61, 80, 157, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 316, 319, 391 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Петриківський РС ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 особою, яка втратила право на користування житловим будинком по АДРЕСА_2.

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Караул