Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - СокуренкоНаталії Вікторівни на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір

№ GOA0AN02002723, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 52 504 грн 20 коп. на термін до 21 вересня 2012 року, зі сплатою 1,43 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

24 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

Внаслідок невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 21 жовтня 2015 року складала 213 893 грн 06 коп., та яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від

11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 травня 2016 року, у задоволені позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» -

Сокуренко Н.В.,посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог до

ОСОБА_4, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржується, а тому не підлягає перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду із даним позовом.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 вересня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № GOA0AN02002723, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 52 504 грн

20 коп. на строк з 24 вересня 2007 року по 21 вересня 2012 року включно, зі сплатою 1,43 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 24 вересня 2007 року було укладено договір поруки №GOA0AN02002723, за умовами якого поручитель несе солідарну з боржником відповідальність за виконання останнім своїх зобов'язань за кредитним договором.

Згідно акту прийому-передачі автомобіля від 25 травня 2010 року ОСОБА_4 передав банку автомобіль марки «ВАЗ 21093», номерний знак НОМЕР_1, та доручив ПАТ «КБ «ПриватБанк» передати його на реалізацію по ринковій вартості та направити виручені кошти на погашення заборгованості.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

24 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 07 травня 2012 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

№ GOA0AN02002723 від 24 вересня 2007 року у розмірі 68 166 грн 23 коп. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «ВАЗ 21093», номерний знак НОМЕР_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також з наданням ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 та від 25 травня

2016 року у справі № 6-157цс16.

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.

При цьому судами було враховано, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 07 травня 2012 року, звернуто стягнення на предмет застави за кредитним договором, а з даним позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось лише 02 грудня 2015 року.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Доводи касаційної скарги, що заборгованість за кредитним договором не погашена, а тому ПАТ «КБ «ПриватБанк» має право на стягнення процентів, комісії та неустойки в межах загальної та спеціальної позовної давності є необґрунтованими, з огляду на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2012 року встановлено конкретний спосіб його виконання, при цьому доказів невиконання саме ОСОБА_4 зазначеного рішення суду матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від

11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від

26 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог до

ОСОБА_4 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.М.Коротун

Л.М.Мазур