03.02.2017 Справа № 363/2878/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого : судді Купрієнка С.І.

секретаря: Рибки І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики

ВСТАНОВИВ:

Уточнивши позовні вимоги, позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 24.08.2013 року відповідачі взяли у нього під розписку в борг під 0,1 % у день грошові кошти у сумі 5000 дол. США та зобов'язувались повернути кошти до 15.11.2013 року, однак у визначений в розписці строк грошові кошти не повернули, на телефонні дзвінки ігнорують, у разі неповернення боргу зобов'язувались нести відповідальність солідарно. Зазначив, що 22.11.2013 року ОСОБА_3 було сплачено 1000 дол. США, а 25.05.2015 року в рахунок оплати відсотків ще сплатив 100 дол. США. У жовтні 2015 року ОСОБА_2 запевнила, що сплатить 400 дол. США, проте ніяких грошових коштів позивач не отримував. Оскільки до цього часу відповідачі мають заборгованість перед позивачем, суму заборгованості не повертають, у добровільному порядку її сплатити не бажають, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачів на його користь боргу у сумі 4450 доларів США, що станом на 03.02.2017 року відповідно до курсу купівлі долара США згідно з курсом НБУ становить 120 105, 50 грн., відсотки за позику що станом на 03.02.2017 року відповідно до курсу купівлі долара США згідно з курсом НБУ становить 143 949, 81 грн., а всього 264 055, 31 грн. та витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів.

В судовому засіданні позивач на уточнених позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити із викладених у ньому підстав.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходили, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідачів.

Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнений позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в розписці, датованій 24 серпня 2013 року, виконаній рукописним текстом, зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяли у борг у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 суму у розмірі 5000 доларів США зобов'язуються нести солідарну відповідальність та повернути вище вказану суму в строк до 15.11.2013 року зі сплатою 0, 1 відсотків у день. Розписка підписана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 2).

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини , щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідност.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ , який посвідчує факт укладення договору (позики) і факт передачі грошей на певних умовах. Розписка, подана позивачем, відповідає всім цим вимогам і містить у собі всі основні умови договору позики (сума позики, строк і порядок повернення боргу).

Таким чином, договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовим доказом, є договором позики, який передбачений ст.1046 ЦК України. Договір укладений з дотриманням вимог закону щодо його форми, в ньому сторони дійшли згоди стосовно всіх суттєвих і необхідних умов договору.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 218 ЦК України - заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами.

Згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідачі не надали ніяких належних доказів на спростування факту укладення договору, або факту безгрошовості розписки. Навпаки даною розпискою відповідачі підтвердили укладення такого договору, факт отримання предмету позики і наявність у них грошового зобов'язання на підставі цього договору та розмір зобов'язання, а також строки виконання зобов'язання.

Згідно розписки, відповідачі зобов'язалися повернути вказану суму боргу 15.11.2013 року.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути предмет позики у встановлені договором або законом строки.

Доказів на підтвердження факту повернення вказаної у розписці суми боргу або факту повернення боргу чи виконання грошового зобов'язання перед позивачем у інший спосіб, відповідачі суду не представили.

Строк виконання зобов'язання для відповідачів наступив, тому позивач має право вимагати виконання умов договору і грошових зобов'язань, і має право вимагати стягнення суми боргу.

Згідно ст. 525 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. У разі якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо суми стягнення, суд виходить з наступного.

Позивачем надано розрахунок суми боргу за весь період прострочення у виконанні грошового зобов'язання. Тому суд, не виходячи за межі позовних вимог з урахування положень ст.ст. 10,11 ЦПК України, для розрахунків приймає до уваги зазначений позивачем період прострочення грошового зобов'язання відповідачів. У наданому розрахунку позивач навів розрахунки, які відповідають дійсності, вони відповідають вимогам закону, що регулює дані правовідносини. Тому такі розрахунки суд приймає до уваги при визначенні суми боргу за вказаний період прострочення виконання грошового зобов'язання - згідно ст. 625 ЦК України. За даними розрахунками сума боргу, що за офіційним курсом НБУ (1 долар США дорівнює 26, 99 грн. станом на 03.02.2017 рік) складає 264 055, 31 грн.

Відповідачі не представили суду наявності у них підстав для звільнення від сплати даних сум, зокрема наявності поважних причин прострочення, тому сам факт прострочення ними грошових зобов'язань за даним договором і їх невиконання вважається достатнім доказом того, що умови договору не виконані з вини позичальника і що в даному випадку є підстави для застосування ст. 625 ЦК.

Також позивач має право на отримання 0, 1% у день згідно ст. 625 ЦК України, оскільки саме цей розмір відсотків передбачений умовами договору між сторонами.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачами були порушені зобов'язання по договору позики, борг не погашений, позивачем з свого боку виконані всі умови договору, права позичальників не порушені, позивачем давалась змога відповідачам в добровільному порядку погасити заборгованість, однак, ними вимоги позивача ігнорувались, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити уточнені позовні вимоги.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, оскільки позивач є таким, що звільнений від сплати судового збору, то на користь держави підлягає стягненню з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 3445 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 204,215,625,1046,1047,1049,1050 ЦК України, ст.ст.27,31,57,60,79, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 264055,31(двісті шістдесят чотири тисячі п'ятдесят п'ять) гривень 31 копійку .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави по 3445 гривен, з кожного судового збору .

На рішення на протязі 10 днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через районний суд , особам які не були присутні під час розгляду справи з дня отримання рішення суду.

Суддя