Справа № 153/1314/16-ц Провадження № 22-ц/772/741/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого судді Голота Л.О.,

суддів: Кучевського П.В., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря Топольська В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12.01.2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

26.10.2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом у якому просила стягнути з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 12.01.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі, в розмірі 1000 гривень, щомісячно починаючи з 26 жовтня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на її утримання до досягнення сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 трьохрічного віку, у розмірі 500 гривень .

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12.01.2017 року змінити та зобовязати його сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі, в розмірі 500 гривень, щомісячно починаючи з 26 жовтня 2016 року і до досягнення сином повноліття; зобовязати його сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на її утримання до досягнення сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 трирічного віку, у розмірі 200 гривень, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність рішення суду.

У судове засідання апелянт не з»явився, про день та час розгляду справи двічі повідомлявся за адресою зазначеною ним у апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини, які не заперечуються сторонами, що відповідно свідоцтва про шлюб серії І-МИ № 109490, 08 серпня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, остання змінила дівоче прізвище на прізвище чоловіка ОСОБА_3.(а.с.4).

Згідно свідоцтва про народження серії І-АМ №322747 ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4(а.с.5).

Із довідки виданої виконавчим комітетом Ямпільської міської ради Вінницької області від 27 жовтня 2016 року встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходяться на утриманні ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно свідоцтва про народження серії І-МИ № 178059 в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_6, який народився 29 березня 2013 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції врахував, що сторони мають малолітню дитину, яка проживає з позивачем та обовязок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття і що в даному випадку з відповідача необхідно стягувати аліменти саме в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач офіційно не працює, частину доходу отримує в натурі.

Позивач ОСОБА_2 в свою чергу не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягненню сином трьох років, відповідач офіційно не працює, частину доходу отримує в натурі, тому районний суд прийшов до вірного висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень та 500 грн. аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки відповідач визнав факт того, що доходи його є мінливими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що законодавство встановлює, що розмір аліментів має бути співрозмірним (пропорційним) із доходами платника аліментів.

Закон повязує їх із матеріальним станом батьків, їх можливостей, стану здоровя дитини, її рівня розвитку, потреб та інших істотних обставин.

Крім того, верхня межа аліментів законом взагалі не встановлена.

При цьому дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, твердження апелянта про рівність їхніх з позивачем прав щодо утримання дитини є логічним, але разом з тим, відповідач не враховує при цьому, що ОСОБА_2 не працює, оскільки доглядає їхнього малолітнього сина.

У частині 3 п. 17 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції вірно виходив з того, що платник аліментів є працездатним, здоровим чоловіком, який немає на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, має дохід, зі слів позивача добровільно матеріальної допомоги не надає та участі у вихованні дитини не приймає, а отже має можливість сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом першої інстанції.

Те, що на утриманні відповідача знаходиться ще одна дитина ОСОБА_6, який народився 29 березня 2013 року апелянт нічим не підтвердив, додаткових доказів про такі витрати чи плати не надав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Апелянт не довів у ході судового розгляду факт неспроможності ним надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення їх спільною дитиною трьох років так само як і на малолітню дитину до досягнення ним повноліття у розмірі визначеному судом першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановивши рішення з додержанням вимог закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12.01.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

Судді /підпис ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: