Справа № 462/6944/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.

при секретарі Журавльовій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє від себе та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє за себе та як законний представник ОСОБА_6 (третя особа: орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради) про визначення розміру ідеальної частки у спільному майні та встановлення порядку користування квартирою,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом, у якому (з урахуванням уточнень /а.с.72,73/) просять визначити, що ідеальна частка кожного з шести співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/6; встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, яким виділити у користування позивачів кімнату площею 16,0 кв.м., відповідача кімнату площею 11,8 кв.м., а кухню площею 7,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 8,3 кв.м. та комірку площею 0,5; 0,5; 1,0 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін. Свої вимоги мотивує тим, що спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності шести особам, а саме: позивачам, малолітньому ОСОБА_4, відповідачу ОСОБА_5 та її доньці ОСОБА_6. У зазначеній квартирі стало неможливо жити через постійні сварки з відповідачем, яка ділити та продавати квартиру не бажає, і тому необхідно встановити порядок користування цією квартирою. В зв'язку з наведеним просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що вона з чоловіком проживала разом з донькою ОСОБА_5 у великій кімнаті, вона та її чоловік мали своє ліжко, яке відповідач винесла, обіцяючи купити їм новий диван, проте цього не зробила, згодом відповідач вигнала її з кімнати, пояснивши це тим, що вона допомагає своєму синові ОСОБА_3, і тому має жити в його меншій кімнаті. Доступу до великої кімнати вона немає, оскільки відповідач змінила замок на дверях, які ведуть у кімнату. За комунальні послуги вона платить з особового рахунку у банку, відповідач лише один раз їй повернула 500 грн. На даний час вона вимушена проживати на дачі, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, будучи допитаний у судовому засіданні за його згодою як свідок, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що він з дружиною проживали разом з донькою ОСОБА_5 у великій кімнаті, він та його дружина мали своє ліжко, яке відповідач винесла, обіцяючи купити їм новий диван, проте цього не зробила, згодом відповідач вигнала його з кімнати, пояснивши це тим, що його місце на дачі або в місцях позбавлення волі. Доступу до великої кімнати він немає, оскільки відповідач змінила замок на дверях, які ведуть у кімнату. На даний час він вимушений проживати на дачі, яка розташована в АДРЕСА_2. Він переніс операцію на серце, і тому мусить один раз на три місяці проходити курс лікування, а відтак повинен проживати у спірній кварті, проте місця свого він там немає, що порушує його житлові права, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачів позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив, подав письмові заперечення /а.с.44-46/, додатково пояснивши, що проти задоволення позовної вимоги про визначення ідеальних часток він не заперечує, оскільки така ґрунтується на вимах Закону. Щодо позовної вимоги про встановлення порядку користування квартирою, то вважає, що за відповідачем слід залишити велику кімнату, оскільки вона там проживає з двома малолітніми дітьми, ремонт в цій кімнаті робився за рахунок відповідача, яка проплатила за заміну вікна, міжкімнатних дверей, тощо. Зміна порядку користування призведе до порушення житлових прав малолітніх дітей. Конфлікти ж відбуваються з вини позивачів, оскільки вони зловживають алкогольними напоями.

У судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради при вирішенні спору поклалася на розсуд суду, пояснивши це тим, при будь-якому визначені порядку користування спірною квартирою будуть зачеплені інтереси малолітніх дітей.

Заслухавши пояснення позивачів, представника позивачів, представників відповідача та третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 складається з двох ізольованих кімнат площею 16,0 кв.м. та 11,8 кв.м, кухні площею 7,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., коридору площею 8,3 кв.м. та комірки площею 0,5; 0,5; 1,0 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру /а.с.17/.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 14.01.2009 року /а.с.14/ квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності шести особам, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідно до 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 370 співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Ідеальна частка - це частка у праві на річ. Оскільки згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. У цьому випадку це по 1/6 ідеальної частки квартири за кожною зі сторін, оскільки учасників спільної сумісної власності шість (Зазначена позиція повністю узгоджується з правовою позицією, яка міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.12.2012 року № 6-44981св12).

Крім того, з пояснення представника відповідача, які він надав у судовому засіданні, вбачається, що відповідач не заперечує проти задоволення позовної вимоги про визначення за кожним з співвласників ідеальної частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що необхідно визначити у судовому порядку, що ідеальна частка кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/6.

Згідно з положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до довідки, виданої ЛКП «Левандівка» № 720 від 12.12.2016 року /а.с.40/ у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано сім осіб, а саме: ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2, їх син ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4, їх донька ОСОБА_5 та діти останньої ОСОБА_6 та ОСОБА_10.

Фактично у спірній квартирі постійно проживає шість осіб позивач ОСОБА_3 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4 та дружиною ОСОБА_11 (проживає у квартирі без реєстрації), які займають меншу по площі кімнату - 11,8 кв.м., та відповідач ОСОБА_5 з двома своїми дітьми, які займають більшу по площі кімнату - 16,0 кв.м.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.04.2016 року було закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, яке він вчинив відносно відповідача ОСОБА_5, нанісши їй удари, чим завдав їй легкі тілесні ушкодження /а.с.54/.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 останні роки переважно проживають у дачному будинку, який розташований в АДРЕСА_2. Як убачається з їх пояснень вони вимушені проживати поза межами АДРЕСА_1, оскільки відповідач ОСОБА_5 декілька років тому вигнала їх з великої кімнати площею 16,0 кв.м., де вони завжди проживали, винесла з квартири їх ліжко та поміняла замок на міжкімнатних дверях, які ведуть у вказану кімнату, позбавивши їх доступу до цієї кімнати.

Таким чином, у судовому засіданні достовірно з'ясовано, що між позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 існує затяжний конфлікт, що визнається сторонами та підтверджується поясненнями свідків, як зі сторони позивачів (свідок ОСОБА_11) так і зі сторони відповідача (свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15).

У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15 міститься наступний правовий висновок.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 було роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) останньої підлягає поділу в натурі, якщо сторонам можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

За таких обставин, урахувавши вищевказані правові позиції Верховного Суду України, суд розцінює, як голослівні твердження представника відповідача щодо неможливості встановлення порядку користування квартою АДРЕСА_1, та не бере такі твердження до уваги.

Житлова площа спірної квартири складає 27,8 кв.м., таким чином на ідеальну частку одного співвласника квартири припадає 4,63 кв.м. (27,8 кв.м. : 6 осіб = 4,63 кв.м.).

Як убачається з акту обстеження умов проживання від 20.03.2017 року, складеного спеціалістами Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, умови проживання у АДРЕСА_1 є задовільними, хоча обидві кімнати потребують санітарної побілки /а.с.78/.

Беручи до уваги, що у трьох співвласників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, з яким проживає четвертий співвласник - його малолітній син ОСОБА_4, існує конфлікт з п'ятим співвласником ОСОБА_5, з якою проживає шостий співвласник - її донька ОСОБА_6, а також, враховуючи, що на перших чотирьох співвласників припадає 4/6 ідеальних часток квартири, що становить 18,52 кв.м., а на двох інших співвласників припадає разом 2/6 ідеальних часток, що становить 9,26 кв.м., суд приходить до висновку, що позивачам необхідно виділити більшу за площею кімнату - 16,0 кв.м., що на 2,52 кв.м. менше житлової площі, яка припадає позивачам, а відповідачу та її доньці слід виділити меншу за площею кімнату - 11,8 кв.м., що на 2,54 кв.м. більше житлової площі, яка припадає на двох останніх. Зазначений порядок користування спірною квартирою в найбільшій мірі буде відповідати розміру часток усіх співвласників, а також, ніяким чином не порушує житлові права відповідача та її доньки, як співвласників, а відтак, саме вказаний порядок буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Суд вважає, що інший порядок користування квартирою є неможливий через конфлікт, який виник між співвласниками, а виділення позивачам у користування меншої кімнати призведе до порушення, як житлових прав позивачів, так і права на власність, оскільки при такому варіанті їм буде виділена житлова площа, яка на 6,72 кв.м. менше ніж на них має припадати.

Суд критично ставиться до твердження представника відповідача, що відповідачу має бути виділена більша кімната з підстав того, що за її грошові кошти у цій кімнаті у 2009 році проводився ремонт, оскільки зазначений ремонт проводився за згодою всіх співвласників, позивачі також брали участь в цьому ремонті, хоча їх витрати були значно меншими ніж у відповідача, що підтверджується поясненнями свідка зі сторони позивача ОСОБА_16, який на замовлення відповідача проводив ремонтні роботи у кімнаті.. Крім того, відповідач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з позивачів коштів, які нею були витрачені на ремонті роботи.

Відповідач та її представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б давали підстави суду встановити інший порядок користування спірною квартирою, ніж той порядок про встановлення якого просять позивачу у своєму позові.

За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога про встановлення порядку користування спірною квартирою є підставними, і тому необхідно встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, яким виділити у користування позивачів кімнату площею 16,0 кв.м., відповідача та її малолітньої доньки кімнату площею 11,8 кв.м., а кухню площею 7,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 8,3 кв.м. та комірку площею 0,5; 0,5; 1,0 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 21 коп. в рівних частках на користь кожного з позивачів, тобто по 183 грн. 73 коп. (551 грн. 21 коп. : 3 особи = 183 грн. 73 коп.)

Керуючись ст.ст. 10,11,60-62,209,212-215,218 ЦПК України суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визначити, що ідеальна частка кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/6, а саме: частка ОСОБА_1 - 1/6, частка ОСОБА_2 - 1/6, частка ОСОБА_3 - 1/6, частка ОСОБА_4 - 1/6, частка ОСОБА_5 - 1/6, частка ОСОБА_6 - 1/6.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, яким виділити у користування ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 кімнату площею 16,0 кв.м., ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кімнату площею 11,8 кв.м. Кухню площею 7,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 8,3 кв.м. та комірку площею 0,5; 0,5; 1,0 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 551 гривню 21 коп. судового збору, тобто по 183 гривні 73 коп. на користь кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.