22-ц/775/132/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Папаценко П.І.
Доповідач Принцевська В.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Принцевської В.П.,

суддів Кочегарової Л.М., Лопатіної М.Ю.

секретар Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Донецької області, Головного управління Національної поліції у Донецькій області про відшкодування майнової шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 204 КК України за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2016 року ,-

В С Т А Н О В И В :

4 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, уточненим під час судового розгляду, до Державної казначейської служби України, Прокуратури Донецької області, Головного управління Національної поліції у Донецькій області, посилаючись на те, що ВПМ ДПІ в Кіровському районі м. Донецька 13.02.2008 року проведено огляд приміщення ПП «Візантія» за адресою: м.Донецьк, Кіровський район, вул.Островського, б. 20, у ході якого виявлено 251 пляшку горілки, 15 пляшок вина, 3 пляшки шампанського, 58 пляшок слабоалкогольних напоїв, 229 пачок сигарет. За фактом незаконної реалізації ПП «Візантія» лікеро-горілчаних виробів, що становлять загрозу для життя і здоров'я людей, прокуратурою Кіровського району м.Донецька 28.03.2008 року порушено кримінальну справу №05-38789 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.204 КК України. Розслідування у кримінальній справі проводила старший слідчий СВ Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області Башкова О.О. 28.07.2008 року відносно неї було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, 7.08.2008 року пред'явлено обвинувачення за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.204 КК України, а 11.09.2008 року кримінальну справу спрямовано до Кіровського районного суду м.Донецька з обвинувальним актом. Під час розгляду кримінальної справи з'ясувалися обставини, що заява громадянки ОСОБА_3 від 30.12.2007 року, яку остання начебто подала до ДПІ Кіровського району м. Донецька щодо порушень правил торгівлі тютюновими та лікеро-горілчаними виробами в магазині по АДРЕСА_1, та яка стала підставою для обшуку належного позивачу приміщення магазину та подальшого порушення кримінальної справи, була сфальсифікована. 7 травня 2010 року по даному факту старшим прокурором Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Тимощуком С.О. була порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 358 КК України. У ході судового розгляду справи судом обвинувачення відносно ОСОБА_1 змінено з ч.3 на ч.1 ст.204 КК України. Вироком Кіровського районного суду м.Донецька від 17.04.2012 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України та призначено покарання у вигляді 17000 грн. штрафу з конфіскацією лікеро-горілчаних виробів у кількості 155 пляшок горілки. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28.09.2012 року вирок Кіровського районного суду м.Донецька від 17.04.2012 року скасовано, справу спрямовано прокурору для організації додаткового розслідування. 4.12.2012 року розпочато кримінальне провадження №0000381 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України. Постановою старшого прокурора прокуратури Кіровського району м.Донецька від 10.12.2012 року підслідність вказаного кримінального провадження визначено за СУ ДПС у Донецькій області. Постановою старшого слідчого СУ ДПС у Донецькій області від 22.02.2013 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення. До теперішнього часу усі належні їй та вилучені лікеро-горілчані вироби, слабоалкогольні напої та сигарети не повернуті. Вона намагалась отримати вилучене у неї майно, оглянути його, у зв'язку з чим зверталась до керівництва ГУМВС України в Донецькій області та Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області з запитами та скаргами, однак їй так і не був наданий доступ до вилученого у неї майна, що підтверджує ту обставину, що дане майно зникло.

Вона просила на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду», ст. 1176 ЦК України відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету завдану їй незаконними діями органів дізнання, досудового слідства і суду, матеріальну шкоду в розмірі 31 088,74 грн., яка складається з:

- вартості майна у вигляді лікеро-горілчаних та тютюнових виробів на суму 18 783,53грн.;

- збитків пов'язаних з вартістю невідбутної поїздки до країни Ізраїль у сумі 1185,87 грн., 41,53 грн. та 217,81 грн. на загальну суму 1445,21 грн.;

- оплачених витрат на юридичну допомогу під час досудового слідства, яка складає 3400 грн.;

- вартості 2 знищених, під час обшуку, замків на суму 85 грн.;

- суми сплачених нею 25.01.2012 року штрафів в розмірі 7300 грн., які були накладені на неї на підставі незаконних протоколів про адміністративні правопорушення №49 та 50 від 13 лютого 2008 року, винесених державним податковим ревізором відділу оперативного контролю ДПІ у Кіровському районі м.Донецька Бровяковою О.О. під час проведення незаконної перевірки, нібито за фактом порушень ст.164 та ч.1 ст.155 КУпАП, яких насправді не було, що підтвердилось під час проведення досудового слідства за її звинуваченням, та суми сплаченої комісії банку за сплату суми штрафів у розмірі 75 грн.;

Крім того нею понесені витрати на: довідку про вартість лікеро-горілчаних та тютюнових виробів у розмірі 22,75 грн. (17,75 грн.+ 5 грн.- комісія банку); поштові витрати на звернення з позовом до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у розмірі 31,13 грн.; та поштові витрати на звернення з позовом до Жовтневого районного суду м.Маріуполя у розмірі 22,68 грн., на загальну суму 75,56 грн.

Отже загальна сума складає 31165,30 грн. (31 088,74 грн.+ 75,56)

Також вважала за необхідне компенсувати їй, наведеними діями, завдану моральну шкоду, яка становить 573080 грн.

Крім того зазначила, що з подібним позовом 14.06.2013 року, вона звернулась безпосередньо до Кіровського районного суду м.Донецька, але діяльність суду була зупинена через бойові дії, внаслідок чого вона звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Під час розгляду справи Кіровським районним судом м.Донецька нею були понесені судові витрати на проведення експертизи у справі на предмет визначення вартості вилучених у неї 13.02.2008 року лікеро-горілчаних та тютюнових виробів, за проведення експертизи нею 18.06.2014 року було сплачено 1476 грн., про що свідчить квитанція №79 від 18.06.2014 року, однак надати суду висновок експертизи вона не має можливості через бойові дії, на теперішній час їй невідомо, чи проводилась зазначена експертиза взагалі. Вказані судові витрати за ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів.

Під час судового розгляду вказаної цивільної справи позивач ОСОБА_1 надала суду уточнюючу позовну заяву, крім зазначеного просила суд відшкодувати завдану матеріальну шкоду в розмірі 5 грн., що складають поштові витрати на звернення до Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 12.11.2015 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2016 року провадження по даній цивільній справі закрито в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з наданням ОСОБА_1 юридичної допомоги у розмірі 3400 грн.

З вказаною ухвалою суду не погодилася позивач та оскаржила її в апеляційному порядку. Вона посилається на те, що суд не повно з»ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідють обставинам справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права. Просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання позивачка не з»явилася, повідомлена про час і місце судового засідання телефонограмою та SMS - повідомленням.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Представник Головного управління Національної поліції у Донецькій області також до суду не з»явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність.

В судовому засіданні представник Прокуратури Донецької області заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Прокуратури Донецької області, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР зі змінами та доповненнями (далі Закон України № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій,що обмежують права громадян; 2)незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3)незаконного проведення оперативно-розшукових заходів,передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ст.2 Закону України № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових - заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Згідно ст.3 Закону України № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Частинами першою та другою статті 12 Закону України № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно ст.7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення) відповідно до ст.3 Закону відшкодуванню громадянинові підлягають: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Частиною 3 пункту 10 Положення передбачено що відповідно до п. 4 ст.3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв'язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

За пунктами 6, 11, 12 Положення, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю події кримінального порушення слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди. А саме, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 (суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги) ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до Суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду(судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглянув справу, виносить передбачену частиною 1 ст.12 Закону постанову (ухвалу).

Згідно з частиною 2 ст.12 Закону в разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин може оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемлюють права громадян.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. При цьому визначення розміру шкоди, внаслідок сплати особою за надання юридичної допомоги, віднесено до компетенції відполвідних органів.

Такого ж висноку дійшов Верховний Суд України в постанові № 6-2089 цс 15 від 24 лютого 2016 року по аналогічній цивільній справі.

У даній справі, позивач просить відшкодувати шкоду, а саме витрати понесені на оплату наданої їй юридичної допомоги по кримінальній справі.

Враховуючи закриття кримінального провадження органом досудового розслідування, розмір відшкодування ОСОБА_1 майнової шкоди, пов'язаної з витратами за надання юридичної допомоги по кримінальній справі, має визначатися відповідним органом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не зверталась до органу, який проводив досудове розслідування з заявою про відшкодування шкоди і постанова з цього приводу не виносилась.

За п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції правильно встановив, що визначення розміру сум, виплачених на користь установи (адвоката), яка надавала юридичну допомогу, внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду віднесено до компетенції відповідних органів. В даному випадку визначати розмір такої шкоди повинен орган досудового розслідування.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що справа в частині вимог про відшкодування витрат за надання юридичної допомоги по кримінальній справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та підлягає закриттю в цій частині.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог Закону, а тому необхідно на підставі вимог ст.312 ч. 1 п.1 ЦПК України відхилити апеляційну скаргу позивача та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2016 року - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді