Справа № 371/1024/16-ц Головуючий у І інстанції Гаврищук А. В.
Провадження № 22-ц/780/316/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 56 25.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

секретар: Бобко О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про повернення коштів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Авто Просто», в якому, і з подальшим уточненням позовних вимог, просив сятгнути на його користь 25 665,18 гривень в рахунок відшкодування коштів, сплачених за договором, 22 806,07 грн. інфляційних витрат, трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов'язання у сумі 3 824,43 грн. та 1 500 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 21 вересня 2011 року між ним та ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 374745 предметом якої є надання учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання автомобіля марки «ЗАЗ», модель «Форза».

Позивач вказував, що на виконання умов даної угоди ним було сплачено 43 266,33 грн., з яких «чистих внесків» - 25 665,18 грн. проте, незважаючи на це, автомобіль ним отримано не було. У зв'язку з цими обставинами, за його заявою, угоду було розірвано, а тому відповідно до п. 13.1. угоди відповідач повинен повернути йому чисті внески за право отримання автомобіля за угодою, натомість останній відмовився повернути йому грошові кошти у вищевказаному розмірі.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 25 665,18 гривень в рахунок відшкодування коштів, сплачених за договором, 22 806,07 грн. інфляційних витрат, трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов'язання у сумі 3 824,43 грн. та 1 500 грн. витрат на правову допомогу, а всього - 53 796, 31 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «Авто Просто» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2016 року та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 21 вересня 2011 року між позивачем та ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду № 374745, предметом якої є надання учаснику послуг системи «Авто так», спрямованих на придбання автомобіля марки «ЗАЗ», модель «Форза» за ціною 80860,00 грн. угода укладена шляхом підписання сторонами угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід'ємними частинами угоди (а.с. 6-10).

На виконання умов угоди позивачем ОСОБА_2 фактично було сплачено 43266,33 гривень, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 11-17, 19-24, 26-31, 33-36).

19 грудня 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив останнього про розірвання угоди та просив повернути сплачені ним внески, що підтверджується листом відповідача від 4 лютого 2015 року (а.с. 39).

Із відповіді ТОВ «Авто Просто» від 11 січня 2014 року вбачається, що відповідач розірвав угоду та повідомив позивача про те, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані у відповідності до положень статті 13, п.13.3 Додатку № 2 до угоди. Окрім того, в листі зазначено, що сплачені чисті внески, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі двох цілих чистих внесків, будуть повертатися із Фонду для повернення коштів, що складається з 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до Фонду групи. У відповідності до положень ст. 13 Додатку № 2 до угоди, «Авто просто» здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п. 13.4 та п.13.5 цієї статті та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді для повернення коштів (а.с. 38).

Із відповіді ТОВ «Авто Просто» від 22 липня 2016 року щодо повернення сплачених коштів, встановлено, що у відповідності до положень ст. 13 Додатку № 2 до угоди, товариство здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п. 13.4.1-13.4.3 цієї статті та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді для повернення коштів. Зазначено, що на момент підготовки відповіді перед позивачем існує черга із 8 учасників, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше, ніж позивачу. Із відповіді ТОВ «Авто Просто» також встановлено, що кількість учасників групи позивача становить 240 чоловік і є незмінною протягом функціонування групи. За період з грудня 2013 року по червень 2016 року до фонду для повернення коштів було перераховано 137248,52 гривень (а.с. 41-42).

Відповідно до ст. 2 угоди ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених угодою.

Згідно зі ст. 3 угоди, ТОВ «Авто Просто» зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами угоди. При цьому відповідно до ст. 8.2 Додатку № 2 до Угоди поняття «право на отримання автомобіля» означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ «Авто Просто» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі.

Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді «чисті внески».

Відповідно до розд. 1 Визначення термінів Додатку № 2 до угоди «Цілий чистий внесок це частина щомісячного повного внеску, який використовується для формування Чистого Фонду та Фонду для повернення коштів і розмір якого розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, передбачену графіком внесків. Половинний чистий внесок це половина цілого чистого внеску»

Згідно з п. 2.6.ст. 2 Додатку № 2 до угоди чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля.

Таким чином, в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля.

Пунктом 13.1 статті 13 угоди передбачено, що учасник, який не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити «Авто Просто» у письмовій формі.

Сума чистих внесків, що підлягає поверненню розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив «Авто Просто» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди в розмірі 2 цілих чистих внесків.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно з п. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 13.1 ст. 13 додатку № 2 до угоди учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити «Авто просто» у письмовій формі. Поверненню підлягають тільки чисті внески, сплачені за угодою.

Відповідно до п. 13,3 Додатку № 2, сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив «Авто Просто» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди в розмірі двох цілих чистих внесків.

Судом також встановлено, що на час розгляду справи угода № 374745 з додатками, укладена між позивачкою та ТОВ «Авто просто» розірвана за заявою позивача від 19 грудня 2013 року, що підтверджується відповіддю відповідача від 4 лютого 2015 року.

Відповідно до п. 13.3 ст. 13 угоди сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив «Авто Просто» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі 2 (двох) цілих чистих внесків. Відповідач в своїй відповіді від 11 січня 2014 року зазначає, що поверненню підлягають кошти в сумі 25665,18 грн. цю ж суму коштів позивач просить стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення позову у цій частині і стягнення з відповідача на користь позивача кошти в сумі 25 665, 18 грн.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11, ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину та зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Частиною першою цієї статті передбачено,що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно частини другої ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір індексу інфляції за період з вересня 2011 року (моменту коли у відповідача виник обов'язок повернути кошти) по липень 2016 року (часу коли позивач звернувся до суду) становить 188,86% (а.с. 65).

Таким чином сума проіндексованої заборгованості становить: 25665,18х188,86%=48371,25 грн.

Відповідно розмір інфляційних втрат становить: 48371,25-25665,18=22806,07 грн.

Розмір 3% річних від простроченої суми боргу становить: (3%х25665,18х1813)/365=3824,43 грн.

З яких 25665,18-сума простроченого зобов'язання;

1813 - кількість днів прострочення зобов'язання у період з 21 вересня 2011 по 7 вересня 2016 року;

365 - кількість днів у році.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 11, ст. 177, ст. 203, ст. 625 ЦК України, стягнення з ТОВ «Авто просто» коштів сплачених позивачем у період з 21 вересня 2011 по 14 жовтня 2013 на виконання угоди №374745 від 21 вересня 2011, чистих внесків у розмірі 25665,18 грн., інфляційних втрат у сумі 22806,07 грн. та 3% річних від суми простроченого зобов'язання у розмірі 3824,43 грн. є достатнім та належним способом захисту порушеного права позивача.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так до матеріалів справи залучено квитанцію про оплату послуг адвокату у розмірі 1500 грн. (а.с. 69), тому вказані витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм Закону України «Про захист прав споживачів» та неврахування правової позиції Верховного суду України оцінюються колегією суддів критично, оскільки при вирішення даного спору суд першої інстанції звернув увагу на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 11 вересня 2013 року у справі №6-40 цс 13.

Однак, предмети спору у вказаних справах є різними. Так, у справі яка переглядалася Верховним Судом України, предметом спору було визнання договору недійсним, відшкодування майнової та моральної шкоди, а підставою позову було порушення на момент укладення угоди положень ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з цим, у справі яка розглядалась Миронівським районним судом Київської області предметом спору є повернення коштів за угодою, а підставою позову невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, що суперечить положенням ст. 203, 509, 526, 653 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова