РІШЕННЯ

іменем України

22 березня 2017 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Реки А.С., при секретарі Гапич К.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Павліни до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: кв. Луначарського, б.1, кв.5, м. Сватове, Луганської області, на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 від 12.06.2009 року. В данній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який виїхав з помешкання та забрав всі свої речі. Таким чином, вона є власником зазначеної квартири, але своє право як власника, вона не може реалізувати в повному обсязі в звязку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі на кв. ЛуначарськогоАДРЕСА_1, м. Сватове, хоча членом сімї позивача не є і в ньому не проживає в звязку з виїздом. Добровільно вирішити спір відповідач не бажає, тому вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою № 5, розташовану за адресою: Луганська область, м. Сватове, квартал Луначарського, будинок №1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просить суд розглянути справу без його участі та участі відповідача, позов повністю визнав в повному обсязі.

Суд, дослідивши та оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в звязку з наступним.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира за адресою: м. Сватове, кв. ЛуначарськогоАДРЕСА_1, про що свідчить договір дарування квартири від 12.06.2009 р. (а.с.6) та Витяг з Державного реєстру правочинів та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.7-8).

Відповідач ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживає та, згідно наданої заяви, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 174 ЦПК України, відповідач має право визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

Згідно ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім'ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до п. 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р., власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом родини позивача, в квартирі за адресою: м. Сватове, кв. ЛуначарськогоАДРЕСА_1 не проживає, особистих речей там не має, обов'язки щодо утримання квартири і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в квартирі чинить перешкоди власнику позивачу ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 209, 213-215, 224, 226, 296 ЦПК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 5, розташованою за адресою: Луганська область, місто Сватове, квартал Луначарського, будинок № 1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.03.2017 року.

Суддя А.С.Река