Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3917/16-ц
Провадження №: 2/332/89/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Безлер Л.В.,

при секретарі Жечевій А.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Заводського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №332/3917/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, а саме, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4, та на її утримання у розмірі 1/6, відповідно, частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що з відповідачем мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні. В даний час вони з відповідачем проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне сумісне господарство не ведуть. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає нерегулярно і в недостатньому обсязі. На її утримання та ведення господарства відповідач взагалі не надає ніякої допомоги. Сама вона не взмозі самостійно забезпечувати нормальний рівень життя для дитини і для себе, адже знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. У звязку з тим, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини та її не надає, хоча здоровий, офіційно працює, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та на її утримання.

У судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі та просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач позов визнав лише в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а проти стягнення аліментів на утримання дружини заперечував. Суду пояснив, що він є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і повинен її утримувати, однак не повинен утримувати ОСОБА_1, яка може сама працювати та забезпечувати себе. Також пояснив суду, що позивачка дійсно проживає разом із дитиною і на даний час не працює, він не має інших дітей, стан його здоровя є задовільним, працює. Також зазначив, що рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 26.12.2016 року йому присуджено сплачувати аліменти на утримання своєї матері у розмірі 1/6 частки від його доходів.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із свідоцтвом про шлюб, серії І-ЖС, №153695, виданого 24.04.2015 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №88 (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-ЖС, №297029, виданого 25.11.2015 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №04-19/2/6343 від 17.11.2016 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 26.12.2016 року з ОСОБА_2 стягнено на користь ОСОБА_4 (його матері) аліменти у розмірі 1/6 частки від всіх його видів доходів щомісячно

Згідно з довідкою ПАТ «Запоріжсталь», виданої 10.01.2017 року №16/59, ОСОБА_2 працює на вказаному підприємстві на посаді робітника ЦРМП, та з липня 2016 року по грудень 2016 року його нарахована заробітна плата склала 64438,65 гривень.

Отже, судом встановлено, що на даний час дитина ОСОБА_3 знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1, проживає разом із нею. Добровільно відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини не надає, хоча є працездатним, має постійний доход.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здійбностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач частково визнав позов, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України.

Згідно з розясненнями, що містяться у абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач працює, інших неповнолітніх дітей немає, стан його здоровя є задовільним. Має на утриманні свою матір, на користь якої сплачує 1/6 частку від усіх своїх доходів.

На підставі наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Так, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, визначивши їх у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, та на утримання ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/10 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 24 листопада 2016 року до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (29.06.1990 р.н, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (16.09.1992 р.н, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2016 року до досягнення повноліття ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 (29.06.1990 р.н, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (16.09.1992 р.н, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на її утримання аліменти у розмірі 1/10 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 24 листопада 2016 року до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (29.06.1990 р.н, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4), на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Вступну та резолютивну частини рішення виготовлено у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 18.01.2017 року. Повний текст рішення виготовлено 23 січня 2017 року.

Суддя Л.В.Безлер