АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4693/16-ц 22-ц/774/1037/К/17
Справа № 215/4693/16-ц Головуючий в 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/1037/К/17 суддя Квятковський Я.А.
Категорія - 26 (ІІІ) Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_4,

представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ОСОБА_6 «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він, працюючи тривалий час в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у звязку із чим висновком МСЕК у травні 2014 року йому було первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 50% та визнано інвалідом третьої групи, які при наступному переогляді у червні 2015 року залишено незмінними та встановлено безстроково.

Вважає, що у звязку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яку просив стягнути на свою користь з відповідача у розмірі 145 000,00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03 березня 2017 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 23 000,00 грн. без урахування податків та обовязкових платежів, а також на користь держави - судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 «ПівнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом не враховано, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною його професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме дії позивача стали причиною професійного захворювання, що свідчить про відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу. Також зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан позивача, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

Також, зазначає, що судом першої інстанції не враховано тяжкого фінансового становища відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_6 «ПівнГЗК» - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач

ОСОБА_3, працював протягом 35 років в умовах виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації та виробничого шуму в параметрах, що перевищували гранично допустимі, із яких у період з 13.07.1978 року по 13.06.1983 року, з 23.09.1999 року по 30.09.2009 року на різних посадах на ВАТ «ПінГЗК», правонаступником якого є відповідач по справі ОСОБА_6 «ПівнГЗК» (а.с. 21-27).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 13 березня 2014 року у позивача встановлено професійні захворювання з діагнозами: 1) вібраційна хвороба другої стадії: синдроми церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періатрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполучені з періатрозом, ліктьових (ПФ:справа-другого ст.., зліва-першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.. з порушенням функції ходи) суглобів; 2) нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) (а.с. 5).

Згідно з п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 квітня 2014 року причиною зазначених професійних захворювань є робота в умовах виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації та виробничого шуму в параметрах, що перевищували гранично допустимі, а саме: вібрація загальна транспортно-технологічна - 105 дБ при допустимих 101 дБ, рівень шуму 87 дБ, при допустимому 80дБ (а.с. 4-7).

Висновком МСЕК від 27 травня 2014 року ОСОБА_3 первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності (5% - туговухість, 45% - вібраційна хвороба) та визнано інвалідом третьої групи. При наступному переогляді 04 червня 2015 року позивачу ОСОБА_3 встановлено 50 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 01 червня 2015 року безстроково (а.с. 8-11).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обовязків з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з Акту розслідування професійного захворювання від 03 квітня 2014 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації та виробничого шуму в параметрах, що перевищували гранично допустимі, тобто умови праці, характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як вбачається з п. 19 Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 03 квітня 2014 року враховуючи тривалий стаж роботи ОСОБА_3 в умовах впливу шкідливих факторів, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.

Проте, з урахуванням зазначеного, порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено самим актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 квітня 2014 року (а.с. 4-7), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу колегія суддів визнає безпідставними.

Спростовуються й доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника відповідача ОСОБА_6 «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи, у тому числі й на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Доводи апеляційної скарги щодо скрутного матеріального положення ОСОБА_6 «ПівнГЗК» не можуть бути взятими до уваги колегією суддів, як такі, що не мають правового значення для вирішення спору щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, оскільки при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд має виходити з глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а не з фінансової можливості роботодавця здійснити таке відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалості праці позивача на протязі 35 років в умовах виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації та виробничого шуму в параметрах, що перевищували гранично допустимі, із яких лише 15 років (у період 13.07.1978 року по 13.06.1983 року, з 23.09.1999 року по 30.09.2009 року) на ОСОБА_6 «ПівнГЗК», що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, який встановлено позивачу безстроково, що свідчить про відсутність прогнозів до негативних змін (погіршення стану здоровя, яке призведе до збільшення ступеня втрати професійної працездатності), вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 23 000,00 грн. до 12 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03 березня 2017 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 з 23 000 гривень до 12 000 (дванадцяти тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: