РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів, -

встановив :

22 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 січня 2013 постановлено стягувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утриманні дитини в розмірі ? частини від всіх видів доходу щомісячно починаючи з 29.10.2012року до повноліття дитини. Дане рішення суду про стягнення аліментів постановлено з врахуванням чинного на час постановлення рішення трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю з врахуванням, та обставин, що він працював, отримував стабільну заробітну плату. З 2015року по даний час він не маю постійної роботи, не отримую щомісячну заробітну плата, а має лише нерегулярні, мінливі заробітки, хворіє, перебував на стаціонарному лікуванні в вузловій лікарні станції Гречани з 16 по 11.2015 року, направлявся за висновком комісії ЛКК від 27.11.2015 року на реабілітацію санаторно- курортне лікуванні через загострення хвороб. А тому просить змінити спосіб стягнення та розмір стягуваних аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня 2013 року та стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на користь ОСОБА_2, на утримання дитини, ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 400 грн. щомісяця, починаючи стягнення з дня подання даного позову до суду і до повноліття дитини.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав і просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача заперечили щодо задоволення позову, вказавши, що твердження позивача про зміну його матеріального становище не заслуговують на увагу, оскільки згідно довідки ДПІ у м. Хмельницький від 03.11.2016 року № 25184, крім відсутності постійного заробітку у ОСОБА_1 міститься запис про отримання останнім в 1 кварталі 2014 року доходу в розмірі 273 457 грн. від продажу нерухомості. Щодо того, що він безробітний, то позивач штучно створює такі умови, оскільки зі змісту копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 був офіційно- працевлаштований у ТОВ Будівельна компанія», однак в лютому 2013 року звільнився за власним бажанням. Зі змісту довідки центру зайнятості слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Центрі з 29.11.2016 року, раніше статусу безробітного не отримував, допомоги по безробіттю не отримує. З цього слідує, що позивач звернувся до Центру зайнятості вже після подання позову до суду (позов поданий 22.11.2016 року) і виключно з метою підтвердження свого тяжкого матеріального становища.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 січня 2013 р. ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Дане рішення та виконавчий лист було предявлено до виконання, однак згідно заяви ОСОБА_2 від 16.02.2015 р. було відкликано. Після відкликання виконавчого листа, ОСОБА_1 добровільно сплачував аліменти на утримання сина в сумі 500 грн., щомісячно, що не заперечується сторонами.

ОСОБА_2 призначено допомогу як малозабезпечені сім'ї з 01.08.2016 р. по 31.01.2017 р. в розмірі 2233, 50 грн., що вбачається із довідки Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради.

Із відомості з центральної бази даних ДПА України від 03.11.2016 р. вбачається, що інформація про дохід від заробітної плати за 2012 2016 р.р. відсутня. Лише у першому кварталі 2013 р. було отримано дохід від заробітної плати в сумі 3441 грн. та в 1 кварталі 2014 року дохід в розмірі 273 457 грн. від продажу нерухомості.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру ЮО та ФОП вбачається, що ФОП ОСОБА_1 припинив свою діяльність 16.12.2008 р.

Зі змісту копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 був офіційно- працевлаштований у ТОВ Будівельна компанія» лише один місяць, однак в лютому 2013 року звільнився за власним бажанням. Також у грудні 2014 р. один місяць пропрацював у ТОВ «Домобудівна компанія», звільнився за власним бажанням 02.02.2015 р.

Зі змісту довідки центру зайнятості слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Центрі з 29.11.2016 року, раніше статусу безробітного не отримував, допомоги по безробіттю не отримує.

Як на підставу зміну розміру та способу аліментів позивач посилається на те, що на його утриманні знаходиться мати, додавши копії із медичних книжок матері ОСОБА_5, що він сам хворіє, додавши виписні епікризи та те, що він безробітний.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі ( ч. 1 ст. 184 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

У ч. 1 ст. 192 СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. У цій статті передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року (справа 6-143цс13).

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру аліментів) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

У статтях 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись із зазначеним позовом, ОСОБА_1 зазначив, що його матеріальне становище є незадовільним, оскільки він безробітний та хворіє, окрім того, на його утриманні знаходиться хвора мати.

Однак, під час розгляду справи позивач не надав суду доказів, що після винесення судом рішення про стягнення аліментів у нього змінився матеріальний чи сімейний стан, погіршився стан його здоровя. Посилання позивача на те, що його матеріальний стан погіршився не заслуговують на увагу, оскільки позивач не довів погіршення свого матеріального стану, зокрема, доказів погіршення його майнового стану на час звернення до суду 22.11.2016 року в порівнянні з 16.01.2013 р. (на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів). Доказів непрацездатності позивача, та суттєвого погіршення стану здоровя яке ускладнює або перешкоджає працевлаштуванню суду не надано.

Щодо того, що позивач хворіє, то слід зазначити, що згідно долучених до справи документів (епікризів, довідок), то взагалі не можливо встановити коли була перенесена хвороба позивачем. А перенесене позивачем захворювання не носить системного характеру, адже діагноз забій лівого колінного суглобу з розтягненням зв'язок, поставлений внаслідок отриманої травми. Путівка була видана внаслідок отримання травми. А ті рекомендації, на які посилається позивач, не потребують постійного лікування. Не долучено жодного доказу щодо витрат, які поніс позивач внаслідок наявності вказаної хвороби.

Посилання позивача на наявність хвороби у його матері не є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів та не впливає на матеріальний стан платника аліментів, оскільки остання може отримувати допомогу у держави, у передбачених законом випадках. Позивач не надав суду доказів того, що мати знаходиться на його утриманні чи він здійснює за нею догляд, і несе відповідні витрати. Підтверджуючих відомостей про те, що позивач визнаний опікуном ОСОБА_5 суду не надано.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Таким чином розмір допущеного стягнення за первинним рішенням суду майже відповідає половині прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, яке повинні забезпечувати батьки своїй дитині згідно зі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180 СК України. А 400 грн. не є в розумінні ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" достатньою сумою для задоволення потреб дитини, так як вказаний розмір є меншим прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

Таким чином, будь-яких законних підстав для застосування ст. 192 СК України судом не встановлено, в звязку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.180-184, 192 СК України, ст.ст.10,11,60,61, 209-218 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів, - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо апеляцію подають особи, які не були присутніми в судовому засіданні, то апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя :