Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/3826/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нещеретна Л.М.
Провадження № 22-ц/778/1101/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Дзярука М.П.

ОСОБА_2

суддів: Трофимової Д.А.

за участі секретаря с/з: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПРВИАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.10.2005 року ОСОБА_6 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою є укладеним між ним та банком Договором про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 21.09.2016 року має заборгованість у сумі 40836,76 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3715,66 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 34700,30 гривень, штраф (фіксована частина) у сумі 500 гривень, штраф (процентна складова) 1920,80 гривень.

Просило суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 40836,76 гривень.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулосядо суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач не надав суду доказів отримання та неповернення відповідачем кредитних коштів, а останній заперечував такий факт.

Такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, що підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Судом встановлено наступне:

Позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.10), на підставі якої стверджує, що 24.10.2005 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №б/н, на підставі чого ОСОБА_4 надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В підтвердження наявності боргу за кредитним зобовязанням позивач надав розрахунок заборгованості за договором (а.с. 6-9).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.12.2014р. було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 на анкеті-заяві від 21.10.2005р. виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою, у зв»язку з чим в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості було відмовлено (а.с. 46-47).

При розгляді зазначеної справи, в підтвердження укладення кредитного договору, позивач знов надає лише анкету-заяву, яку, як встановлено рішенням суду, відповідач не підписувала. Жодних інших доказів, які б свідчили про укладення між сторонами кредитного договору, позивач суду не надав.

Стаття 202 ч.1 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно дост.207 ч.2 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст.1046 ЦК України).

За положеннями ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Аналіз наведених норм права та з урахуванням встановлених у справі обставин дає підстави стверджувати, що суд першої інстанції, установивши, що кредитний договір, який складається із анкети-заяви від 21.10.2005р. про відкриття карткового рахунку та Умов і правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, відповідач не підписувала, обґрунтовано виходив з того, що вказаний правочин у формі кредитного договору не вчинявся та фактично є неукладеним, отже, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як вказаний у позові правочин, який відповідач не підписувала, не може бути спрямований на реальне настання правових наслідків, зазначених у ньому, у зв»язку з чим колегія суддів вважає недоведеним посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідач фактично отримала кредитні кошти, але не повернула їх банку відповідно до умов договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не пред»являла позову про визнання спірного кредитного договору недійсним у зв»язку з його неукладенням та на теперішній час він є дійсним, не свідчать про помилковість висновку суду про відмову у задоволенні позову, так як вказане посилання не може бути перешкодою для неврахування інтересів відповідачки при вирішенні даної справи за позовом банку до неї про стягнення грошових коштів.

Твердження апеляційної скарги щодо доведеності факту укладання договору та отримання грошових коштів оцінюються колегією суддів критично та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Також судом не можуть бути прийняті в якості належних та допустимих письмових доказів виписки по особовому рахунку, оскільки з них не вбачається, що саме відповідач отримувала кошти та здійснювала проплати за кредитною карткою.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність обставин, на які посилається позивач, оскільки ним не надано належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підставі доданих до позовної заяви додатків неможливо встановити факт отримання саме відповідачем кредитних коштів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: