Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/133/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Пасічник Д. І.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

18.01.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Гайсюка О.В., Мурашка С.І.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Первозванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили визнати за ними в рівних частках право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 за набувальною давністю. Свої вимоги обгрунтовували тим, що у спірній частині будинку проживають понад 10 років, власник будинку не встановлений, факт відкритого і безперервного володіння цим нерухомим майном підтверджується довідкою сільської ради, тому вважають, що на підставі ст. 344 ЦК України набули право власності на вказаний житловий будинок.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні вказаного позову.

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення їхніх позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, позивача ОСОБА_3, пояснення представників сторін, третю особу ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Судом встановлено, що позивачі вселились і проживають як квартиронаймачі, зареєстровані з 1992 року у спірному нерухомому майні: 1/2 частині житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, і належить КСП ім. Шевченка, право власності якого не зареєстроване, другу частину будинку займає ОСОБА_5, яка є власником (приватна спільна часткова) на підставі договору дарування від 09.07.2002 р. № 1-961, що підтверджується, що підтверджується архівною довідкою, виданої ОКП КООБТІ від 27.05.2016 року № 24299, довідками Первозванівської сільської ради (а.с. 5, 7, 10), копіями довідок з матеріалів інвентарної справи на будинок, дослідженої в суді апеляційної інстанції ( 79, 81, 10, 84, 87, 89).

За інформацією Первозванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області КСП ім.. Шевченка ліквідовано в 2003 році, правонаступники не визнані. В Первозванівській сільській раді немає будь-якої документації на будинок. Для встановлення права власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду (а.с. 8).

Відповідно до довідки від 06.05.2016 року за вих. № 0290, виданої виконавчим комітетом Первозванівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, КСП ім. Шевченка ліквідовано 17.02.2003 року - протокол № 1, правонаступник не визнаний (а.с. 9).

Згідно довідки від 27.04.2016 року за вих. № 41 СФГ «Фоменка Є.В.» СФГ Фоменка Є.В. не є правонаступником КСП ім. Шевченка. На балансі у СФГ Фоменка Є.В. будинок АДРЕСА_1 не перебуває. Технічна документація на будинок відсутня (а.с. 6).

У п. 11 постанови пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 роз'яснено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанці правильно не прийняв визнання відповідачем позову та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на вказане майно за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України, оскільки доказів прийняття в експлуатацію спірного будинку та його реєстрації в установленому законом порядку позивачем не надано, крім того відсутні і докази щодо наявності правовстановлюючих документів на спірне майно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України вірно визначився із природою спірних правовідносин, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дослідив і дав належну оцінку наданим сторонами доказам, зробив висновки відповідно до норм матеріального права, які регулюють ці правовідносини.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матерільного і процесуального права, і підстав для його скасування немає.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: