АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/131/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Янчук Т.О., Пастощука М.М.,

з участю секретаря: Лапка Ю.В.

сторін: апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про усунення перешкод та визначення способу участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про надання дозволу без згоди батька на виїзд дитини за кордон,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що проживаючи у шлюбі з відповідачем, мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу 17.07.2013 року донька стала проживати разом з відповідачем та її матір'ю, остання чинить тиск та здійснює негативний вплив на спільну між сторонами доньку. ОСОБА_3 перешкоджає позивачу зустрічатись з донькою. Позивач звернувся із заявою до органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради з проханням визначити спосіб участі у вихованні дитини, однак, відмова відповідача взяти участь у розгляді цього питання перешкоджала прийняттю органом опіки та піклування відповідного рішення.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши свої вимоги, просив суд зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_5 шляхом побачення з нею з понеділка по неділю в період часу з 15:00 до 20:00 щотижнево, за місцем її проживання, перебування, без обмежень в прогулянках поза межами місця проживання чи перебування у визначений період часу.

Водночас, до суду із зустрічним позовом звернулась ОСОБА_3, яка в підтвердження своїх вимог зазначила, що ОСОБА_1 безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Зокрема, він відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої доньки ОСОБА_5 за кордон для відпочинку та оздоровлення, оскільки відповідно до довідки міської дитячої лікарні ОСОБА_5 за станом здоров'я потребує оздоровлення в умовах морського клімату. Крім того, у позивача за зустрічним позовом від першого шлюбу є донька ОСОБА_6, яка проживає у м. Варшава. Софія та Катерина дуже дружні між собою, мають тісний зв'язок, проте через небажання ОСОБА_1 надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, сестри не мають можливості бачитись.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 просила суд надати їй дозвіл без згоди ОСОБА_1 на багаторазове вивезення доньки ОСОБА_5 за межі України на весь час, до досягнення останньою повноліття; надати дозвіл на виготовлення проїзних документів на право виїзду за кордон та надати дозвіл на отримання візи донькою та вивезення її за кордон без згоди батька.

Ухвалою суду першої інстанції від 20 вересня 2016 року обидва позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною задоволено частково. Встановлено такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_5, шляхом побачення з дитиною, щоденно, кожного місяця року в період часу з 15 год. до 20.00 год., за місцем її проживання, перебування, без обмежень в прогулянках поза межами місця проживання чи перебування у визначений період часу. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про надання дозволу без згоди батька на виїзд дитини за кордон задоволено частково.

Надано дозвіл на багаторазові виїзди ОСОБА_5, у супроводі матері ОСОБА_3 з України до м. Варшави Республіки Польща протягом трьох років, починаючи з дня набрання рішенням законної сили з метою її розвитку та відпочинку без згоди та супроводу батька ОСОБА_1

Надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення проїзних документів для виїзду за межі України неповнолітній ОСОБА_5, без згоди батька ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, здійснити розподіл судових витрат.

Вважає рішення в частині задоволення вимог за зустрічним позовом незаконним та необґрунтованим, оскільки неправильно застосовано законодавчі норми та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до судової помилки при прийнятті рішення, неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Посилається на те, що під час розгляду справи ОСОБА_3 24 жовтня 2016 року уточнила позовні вимоги, які за своїм змістом в прохальній частині не відображають країни, куди вона просить надати дозвіл на вивезення дитини, підстави та необхідність такого вивезення. Приймаючи рішення, суд вийшов за межі позовних вимог, не мотивувавши цього. В порушення норм ЦПК України суд не визначився з правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька, не врахував визначеної ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, та що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавлено апелянта як батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з дитиною.

Крім того, було встановлено, що ОСОБА_3 жодного разу не зверталась до ОСОБА_1 з приводу надання останнім дозволу на вивезення дитини за межі країни. До того ж, як вважає апелянт, відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. До того ж апелянт зазначає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, і питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Судом, на думку апелянта, не враховано думку служби у справах дітей Хмельницької міської ради, представник якої в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог в цій частині та просив надати дозвіл на виїзд дитини лише терміном на 1 рік.

Також апелянт, оскаржуючи рішення в цій частині, відмічає, що місцевий суд у своєму рішенні не зазначає конкретну країну, до якої дозволяє виїзд дитини без згоди батька, а зазначає Республіку Польща, з чим апелянт не погоджується, оскільки Республіка не є державою, а є однією з форм правління держави.

Рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 не оскаржується, тому і не перевіряється.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

Згідно довідки міської дитячої лікарні м. Хмельницький від 15 липня 2016 року ОСОБА_5 рекомендовано оздоровлення в умовах морського клімату (а.с. 31).

ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 45).

Згідно копії свідоцтва про шлюб, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Варшава, донькою позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_6 укладено шлюб із громадянином Республіки Польщі ОСОБА_8 (а.с.36-38), та згідно довідки від 21 липня 2016 року ОСОБА_9 зареєстрована на тимчасове проживання у АДРЕСА_1 (а.с. 40).

Частково задовольняючи зустрічний позов про надання дозволу на виїзд дитини за кордон протягом трьох років з дня набрання рішенням суду законної сили, суд виходив з того, що зазначені вимоги жодним чином не порушують права сторін та інтереси дитини, а виїзд дитини за кордон необхідний для стабільного її всестороннього розвитку та оздоровлення.

Однак, з таким висновком колегія суддів Апеляційного суду не погоджується.

Так, відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 59 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Враховуючи вищезазначені норми, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Апеляційного суду Хмельницької області вважає, що багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька без визначення при цьому конкретного часу перебування дитини, суперечить положенням чинного законодавства та є порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

За таких обставин рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 7 грудня 2016 року апелянтом сплачено судовий збір, то понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 606,31 грн. підлягають стягненню з відповідача-позивача ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про надання їй дозволу без згоди ОСОБА_1 на багаторазове вивезення доньки ОСОБА_5 за межі України на весь час, до досягнення останньою повноліття; надання дозволу на виготовлення проїзних документів на право виїзду за кордон та надання дозволу на отримання візи донькою та вивезення її за кордон без згоди батька - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 606 грн. 31 коп. понесених ним витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ А.В. Купельський

Суддя: /підпис/ Т.О. Янчук

Суддя: /підпис/ М.М. Пастощук

З оригіналом згідно:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Стефанишин С.Л. Категорія: 48

Доповідач: Купельський А.В.