Справа № 212/5803/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого судді - Зіміна М.В.,

секретаря судового засідання Борух Ю.К.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Горячевої О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до комунального закладу «Криворізький дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради», третя особа Криворізька міська профспілкова організація працівників державних установ про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та компенсації (середнього заробітку) за час затримки розрахунку з належних виплат,-

В С Т А Н О В И В :

30 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та компенсації (середнього заробітку) за час затримки розрахунку з належних виплат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що вона з 01.08.2018 року працювала у КЗ «Криворізький дитячий будинок - інтернат» Дніпропетровської обласної ради (далі - «Криворізький ДБІ»ДОР» - Відповідач) на посаді вихователя. Наказом №116-к від 01.09.2016 року «Про вивільнення працівників дитячого будинку-інтернату» її було звільнено з даної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України - за скороченням штатів. Вважає звільнення незаконним, посилаючись на те, що вона має переважне право на залишення на роботі, оскільки в неї на утриманні перебуває дві малолітні дитини, її чоловік ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 який є інвалідом 2 групи з 08.02.2016, тобто, Відповідач не врахував при звільненні її переважне право на залишення на роботі. Крім того відповідач не приймав заходів до її працевлаштування, звільнив її без отримання згоди профспілкового органу на звільнення, а також звільнив її в період знаходження у відпустці. Також Відповідачем було порушено порядок проведення розрахунку при звільненні, оскільки розрахунок належних їй виплат при звільненні було здійснено лише 15.09.2016, шляхом виплати на картковий рахунок. Просить суд визнати незаконним наказ про її звільнення, поновити її на посаді, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.09.2016 до часу ухвалення рішення із розрахунку 91,45 гривень за один робочий день та стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 03.09.2016 по 14.09.2016 включно у розмірі 1097,40 гривень. В подальшому позивач уточнила (збільшила) позовні вимоги та просила стягнути з Відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.09.2016 по час ухвалення рішення, із розрахунку 158,63 гривень за один робочий день та стягнути компенсацію (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) за період з 03.09.2016 по 14.09.2016 включно у розмірі 1903,56 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що ОСОБА_3 виконувала покладені на неї обов'язки в повному обсязі, однак вона не мала бажання здійснювати додаткові обов'язки, які необхідно було здійснювати у зв'язку із специфікою закладу. Також ОСОБА_3 фактично виконувала функції музичного керівника. Від запропонованих ОСОБА_3 02 вересня 2016 року вакансій у закладі остання відмовилась. Зазначила, що «Криворізький ДБІ»ДОР» є бюджетною установою, тому повний розрахунок із ОСОБА_3 було проведено при виплаті авансу 14.09.2016.

Представник відповідача Горячева О.Е. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що у зв'язку із скороченням штату було вирішено залишити на посаді вихователя ОСОБА_7, оскільки вона має спеціальну освіту вихователя в дошкільних закладах.

Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до положень ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Так, ОСОБА_3 01 серпня 2008 року була прийнята на посаду вихователя до Криворізького дитячого будинку-інтернату (30.08.2013 Криворізький дитячий будинок-інтернат з перейменовано на КЗ «Криворізький ДБІ»ДОР») за наказом № 52к від 01.08.2008, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 9-11).

Згідно до копії наказу №39-г від 01 червня 2016 року на КЗ «Криворізький БДІ»ДОР» створено комісію для проведення скорочення штату працівників дитячого будинку-інтернату (а.с.57).

29 червня 2016 року «Криворізький ДБІ»ДОР» видав наказ №51-г «Про попередження працівників про можливе наступне вивільнення згідно ч.1 ст.40 КЗпП України, де у п.4 зазначено «Попередити наступних працівників про майбутнє вивільнення згідно ст. 40 ч.1 КЗпП України, зокрема, зазначено прізвище вихователя ОСОБА_8 З даним наказом ОСОБА_8 була особисто ознайомлена про що свідчить підпис у наказі (а.с.58-60).

29 червня 2016 року «Криворізький ДБІ»ДОР» видав наказ №109-к згідно якого ОСОБА_8 було надано основну щорічну відпустку з 07.07.2016 по 01.09.2016 (а.с.70).

01 липня 2016 року ОСОБА_8 була особисто попереджена про звільнення з роботи згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №51-г від 29.06.2016 у зв'язку із скороченням штату працівників (а.с.62).

Згідно протоколу №26 від 01 липня 2016 року засідання профспілкового комітету «Криворізький ДБІ»ДОР» було надано згоду на вивільнення згідно ч.1 ст.40 КЗпП України вихователя - ОСОБА_8. Рекомендовано адміністрації надати особам, які підлягають скороченню вакантні посади згідно штатного розпису (а.с.129).

01 вересня 2016 року ОСОБА_3 за наказом №161-к було звільнено з посади вихователя 01 вересня 2016 року у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.64).

02 вересня 2016 року директором «Криворізький ДБІ»ДОР» було повідомлено ОСОБА_3 про наступні наявні у закладі вакансії: фахівець з фізичної реабілітації, паспортист, інспектор з ВК, юрисконсульт, соціальний працівник (а.с.62).

01 вересня 2016 року у «Криворізький ДБІ»ДОР» було відкрито відділення денного догляду для дітей-інвалідів та затверджено список дітей денного догляду (а.с.124-128).

Листом Криворізької міської профспілкової організації працівників державних установ від 17.11.2016 №20 повідомлено, що у трудовому колективі «Криворізький ДБІ»ДОР» діє первинна профспілкова організація, членом якої була ОСОБА_3, яка і розглянула подання адміністрації 01.07.2016 та прийняла рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.146).

Згідно штатного розпису на 2016 рік «Криворізький ДБІ»ДОР» на період з 01.09.2016 по 30.11.2016 у закладі передбачена посада вихователя у кількості штатних посад - 1 (одна) (а.с.175-178).

Так, згідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, у «Криворізький ДБІ»ДОР» відбулось скорочення чисельності дітей та було зменшено кількість посад вихователя з 2 посад на 1 посаду. На посадах вихователя у КЗ «Криворізький дитячий будинок - інтернат» Дніпропетровської обласної ради» на час скорочення працювали ОСОБА_3 та ОСОБА_7

У відповідності до положень п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Також положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України передбачають, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно із частиною першої статті 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Сторонами не заперечувалось, що звільнення ОСОБА_3 відбулось у останній день її відпустки 01 вересня 2016 року.

Так, аналіз норм у контексті колізії загальної (частини третьої статті 40 КЗпП України) та спеціальної (частини першої статті 3 Закону України «Про відпустки») норм дає підстави для висновку про те, що в разі звільнення працівника (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) та надання йому за його бажанням невикористаної відпустки (з наступним звільненням) датою звільнення є останній день відпустки.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-2487цс15, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин суд не вбачає порушень прав ОСОБА_3 щодо її звільнення у останній день перебування у відпустці.

Водночас ст. 49-2 КЗпП України закріплено порядок вивільнення працівників, згідно якого про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як було встановлено у судовому засіданні ОСОБА_3 було повідомлено адміністрацією «Криворізький ДБІ»ДОР» про скорочення штату працівників та можливе вивільнення 01 липня 2016 року.

Водночас у «Криворізький ДБІ»ДОР» поряд із виведенням із штату 9 одиниць персоналу було введено 9 одиниць нових посад. (а.с. 175). Вказане свідчить про наявність іншої роботи в тому самому закладі, де працювала ОСОБА_3

Так, адміністрацією «Криворізький ДБІ»ДОР» було запропоновано ОСОБА_3 вакантні посади в установі лише 02 вересня 2016 року, тобто після її звільнення 01 вересня 2016 року, що є порушенням ст. 49-2 КЗпП України.

Окрім цього, згідно до положень ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Згідно до роз'яснень викладених у п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про переважне право на залишення на роботі судом враховуються наступні обставини.

Так, ОСОБА_3 має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серія НОМЕР_1 та Серія НОМЕР_2 (а.с. 12,14).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 13.01.2010 ОСОБА_11 розірвала шлюб з ОСОБА_12 та прийняла прізвище - ОСОБА_18 (а.с.13,63).

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.09.2014 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_8, зареєстрований 27.08.2011 було розірвано (а.с.15,63).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 від 15.07.2016 ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_5 та прийняла прізвище - ОСОБА_5 (а.с. 16,63).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом другої групи за загальним захворюванням з 08.02.2016. Інвалідність встановлена на строк до 01 березня 2017 року, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертної комісією Серії НОМЕР_4 від 10.02.2016 (а.с. 17).

Також ОСОБА_3 має вищу педагогічну освіту за спеціальністю «Українська мова та література» та здобула кваліфікацію вчителя української мови та літератури. (а.с. 30).

З 01 жовтня 2015 року було переведено наказом №180-к ОСОБА_7 на посаду вихователя тимчасово на період відпуски по догляду за дитиною до 6 років ОСОБА_13 (а.с.95).

Згідно довідки Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби №40 від 04.01.2017 ОСОБА_7 мешкає за адресою АДРЕСА_1 та має склад сім'ї з трьох осіб, зокрема, двох дочок ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.150).

ОСОБА_7 працює на посаді вихователя, має середньо-спеціальну освіту за спеціальністю «Виховання в дошкільних закладах», станом на 01.01.2017 має стаж педагогічної роботи 19 років 18 днів, пройшла навчання з підвищення кваліфікації (а.с.158-159, 169).

Водночас судом не приймаються надані представником відповідача докази на підтвердження проживання ОСОБА_17 разом із ОСОБА_7 (а.с. 164, 166-168), оскільки суду не надано доказів на підтвердження родинних відносин між вказаними особами.

З урахуванням вищенаведених обставин вбачається, що ОСОБА_3 працює у «Криворізький ДБІ»ДОР» з 01 серпня 2008 року, однак даних щодо роботи ОСОБА_7 у даному закладі суду не було надано. Також ОСОБА_3 має двох малолітніх дітей та чоловіка інваліда ІІ групи, які перебувають на її утриманні, в той час як діти ОСОБА_7 є повнолітніми.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що згідно до положень ст. 42 КЗпП України ОСОБА_3 має переважне перед ОСОБА_7 право на залишення на роботі, а тому дії адміністрації «Криворізький ДБІ»ДОР» щодо звільнення саме ОСОБА_3 з посади вихователя вчинено з порушенням чинного законодавства.

Згідно до абз. 3 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки «Криворізький ДБІ»ДОР» від 21.10.2016 №569 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 складала 3251 грн. 92 коп., середньоденна - 158 грн. 63 коп. (а.с.71-73).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 буде становити 16021,63 грн. із розрахунку 158 грн. 63 коп. х 101 день (з 02.09.2016 по 25.01.2017).

Також згідно до положень абз. 7 ст. 235 КЗпП України та ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за 1 місяць.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно до положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, відповідачем не заперечувався факт проведення повного розрахунку із ОСОБА_3 14 вересня 2016 року.

У положеннях ст. 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Таким чином, ураховуючи, що більш тривале порушення трудових прав позивачки викликане незаконним звільненням, тому суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення статті 235 КЗпП України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації (середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) за період з 03.09.2016 по 14.09.2016 включно у розмірі 1903,56 гривень.

В силу положень ст. 88 ЦПК України з «Криворізький ДБІ»ДОР» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп. за позовні вимоги майнового та немайнового характеру.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. ст. 40, 42, 49-2, 116, 117, 235 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», керуючись ст. ст.3, 10, 60, 88, 179, 180, 197, 208, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до комунального закладу «Криворізький дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради», третя особа Криворізька міська профспілкова організація працівників державних установ про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та компенсації (середнього заробітку) за час затримки розрахунку з належних виплат задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу «Криворізький дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради» № 161-к від 01 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_3 на посаді вихователя комунального закладу «Криворізький дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради» з 02 вересня 2016 року.

Стягнути з комунального закладу «Криворізький дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 вересня 2016 року по день винесення рішення в розмірі 16021 (шістнадцять тисяч двадцять одна) гривня 63 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з комунального закладу «Криворізький дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради» судовий збір в розмірі 1102 (одну тисячу сто дві) гривні 40 копійок на користь держави.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено та підписано 30 січня 2017 року.

Суддя: М. В. Зімін