АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1406/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.17 року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судці - Малінської С.М.,

суддів: Бровченка І.О., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановила:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 490922445 від 08.08.2014 року в розмірі 37170,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.08.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 490922445, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 23090,51 грн.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу вищевказані кредитні кошти.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Альфа - Банк" - задовольно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором № 490922445 в розмірі 37170 (тридцять сім тисяч сто сімдесят) грн. 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про третейські суди» п. 2 постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року та від 14.10.2010 року, зазначає, що після ухвалення судом оскаржуваного рішення відповідач отримав від третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» повідомлення, що ПАТ «Альфа-Банк» зверталось до вказаного третейського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490922445, укладеним між позивачем та відповідачем, та рішенням третейського суду від 29.04.2015 року стягнуто заборгованість в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, осіб, що з'явилися, дослідивши обставини справи та, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст. ст. 10,11,60,57,64, 88, 209-215 ЦПК України, 525, 526, 530, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України та дійшов висновку про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Ст. ст. 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 08.08.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем по справі був укладений кредитний договір № 490922445, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 23090,51 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 39,90 % річних за користування кредитом та остаточною датою повернення 11.08.2019 року.

Відповідно до п.2.4. Розділу № 1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику, шляхом перерахування грошових коштів у сумі кредиту, що вказана в п. 2.1. розділу № 1 цього договору на рахунок клієнта № 7967, що відкритий позичальнику у ПАТ « Альфа-Банк», МФО № 300346, для зарахування коштів на повернення заборгованості за договором про відкриття кредитної карти.

Пунктом 2.5. Розділу № 1 кредитного договору встановлено, що рахунок для зарахування коштів спрямованих на повернення заборгованості за цим договором є рахунок № НОМЕР_2 у ПАТ « Альфа-Банк».

Свої зобов'язання на кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 23090,51 грн., що підтверджується випискою по особовим рахункам відповідача, а також меморіальним ордером № 483950 від 11.08.2014 року, з якого вбачається, що від платника ОСОБА_1 ( Банк платника - ПАТ « Альфа-Банк») рахунок № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_2 були перераховані кошти в сумі 23090,51 грн., отримувачем яких є ОСОБА_1 (Банк отримувача - ПАТ « Альфа-Банк»). Крім того, у вказаному меморіальному ордері вказано призначення платежу: «Надання кредиту за кредитним договором № 490922445 від 08.08.2014 року, меморіальним ордером № 483951 від 11.08.2014 року, з якого вбачається, що від платника ОСОБА_1 ( Банк платника - ПАТ « Альфа-Банк») рахунок № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_3 були перераховані кошти в сумі 23090,51 грн., отримувачем яких є Транзрахунок- видача кредиту на БПК, крім того, у вказаному меморіальному ордері вказано призначення платежу: Перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитним договором № 490922445 від 08.08.2014 року.

Таким чином, твердження представника відповідача, щодо перерахування кредитних коштів на інший рахунок та неотримання відповідачем вказаних коштів є необґрунтованими та хибними, оскільки кредитні кошти спочатку були направлені на рахунок для зарахування коштів № НОМЕР_2, як це вимагає п.2.5 кредитного договору, після чого вони були спрямовані на погашення попереднього кредиту на рахунок № 7967, як це вимагає п.2.4. кредитного договору.

Відповідач не оскаржував факт укладення договору.

Відповідно до п. 2.6 Розділу № 1 кредитного договору порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за договором: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до договору та його невідємною частиною.

Згідно п. 4 Розділу № 1 кредитного договору позичальник зобов'язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом №1 договору та/або інших платежів за договором, сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за договором, визначені сторонами у Розділі № 2 договору.

Згідно п.5 Розділу № 2 договору, у день укладення кредитного договору Банк відкриває позичальнику рахунок у ПАТ « Альфа-Банк» МФО 300346 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за Договором ( суми кредиту та нарахованих процентів, штрафів, можливих збитків, комісій та інших платежів за договором), а також сум страхових виплат за договором страхування у разі настання страхового випадку ( за умови укладання відповідного договору страхування).

Згідно з п. 8 Розділу № 2 договору, днем надання кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку Банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, реквізити яких визначені Розділом № 1 цього договору.

Твердження представника відповідача щодо нарахування заборгованості з 08.08.2014 року є безпідставними, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що перший щомісячний платіж ОСОБА_1 необхідно зробити 11.09.2014 року та в подальшому всі платежі він повинен робити 11 числа.

В результаті неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та станом на 11.12.2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 490922445 від 08.08.2014 року в загальному розмірі 37170,05 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 23090,51 грн.; із заборгованості за відсотками в розмірі 11679,54 грн. та штрафу в розмірі 2400,00 грн.

Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи позивач направляв на адресу відповідача вимогу про повернення кредиту за вих. № 105278-102 б/б від 15.12.2015 року, однак до цього часу спір між сторонами не врегульвано.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору.

Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимо.

Згідно ст. ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено термін його виконання, то вона підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплати неустойки.

Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки передбачені кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Безпідставним є посилання апелянта на п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Судом вказано на те, що оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, оскільки спір виник щодо заборгованості за кредитом та третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-29цс16 від 13.04.2016, в якій зазначено, що відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом від 03.02.2011 року № 2983-VІ) третейські суди в порядку передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2016 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України відмовлено.(а.с. 149).

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Частину першу статті 6 доповнено пунктом 14 згідно із Законом N 2983-VI ( 2983-17 ) від 03.02.2011 .

Доказів про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за кредитним договором (копій рішення суду і виконавчі листи, підтверджуючи виконання судового рішення) матеріали справи не містять, а тому посилання апелянта на лист Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» (а.с.179) та рішення третейського суду від 29 квітня 2015 року у справі № 1402-5/248/15 є безпідставним.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом повно та всебічно досліджені надані докази, їм надана належна оцінка і, згідно встановленого, ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, тому підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :