Справа №591/5851/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/551/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м.Суми 16 лютого 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей Сумської міської ради, Управління державної міграційної служби у Сумській області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом 07.11.2016 року, у якому після уточнення, ОСОБА_5 просила суд надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України на три роки до Австралії з вересня 2017 року без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 та стягнути з відповідача судові витрати на її користь.

Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі з ОСОБА_3 перебувала з серпня 2011 року по травень 2016 року, від якого мають малолітню доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, після чого стали проживати окремо. Підставою розірвання шлюбу було зловживання відповідачем алкогольними напоями. Відповідач матеріально не допомагає дитині, проте з позовом про стягнення з нього аліментів вона зверталась. Позивач познайомилась з громадянином Австралії ОСОБА_7, 1971 року народження, який є матеріально забезпеченим та має всі необхідні умови для її проживання разом з дитиною, постійного надає їй фінансову допомогу, він вже тричі приїздив до України та має дуже гарні стосунки з її донькою. В подальшому позивач з ОСОБА_7 прийняли рішення створити сім'ю та проживати в Австралії. Вказані обставини вона не приховувала від батька дитини і відповідач надав згоду на видачу дитині закордонного паспорту. Однак у подальшому він відмовився оформити нотаріально згоду на виїзд дитини за кордон, що і стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми 16.02.2017 року позов ОСОБА_5 задоволено та надано ОСОБА_5 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон до країни Австралія без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_3, на період з 01.09.2017 року по 01.09.2020 року, в супроводі матері ОСОБА_5, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вирішити питання судових витрат.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що висновки суду про те, що надані позивачем фотокартки, а також надсилання коштів від третьої особи, висвітлюють майбутні належні умови проживання її та дитини за кордоном, а також про можливість позивача виїхати за кордон, є безпідставними, оскільки не підтвердженні допустимими доказами. Судом взято до уваги свідчення свідка ОСОБА_8., які були надані зі слів позивача, що є недопустимим доказом. Крім того, задоволення позовних вимог порушує права та інтереси батька та дитини, оскільки донька буде позбавлена можливості спілкуватися з батьком, а відповідач не зможе скористатись своїм правом на виховання дитини та на спілкування з нею. Крім того, позивачем не доведено факт ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за кордон, а також факт зловживання алкогольними напоями, що порочить його честь і гідність.

Відповідач та його представник доводи скарги підтримали та просили задовольнити. Пояснивши, що загалом відповідач не заперечує проти тимчасового виїзду дочки разом з матір'ю за кордон, проте термін у три роки, який просить позивач, не можна визнавати тимчасовим, оскільки він буде позбавлений можливості спілкуватись з своєю донькою протягом тривалого часу.

Позивач вважає рішення законним і просила скаргу відхилити. Пояснила, що визначення терміну у три роки їй необхідне для оформлення візи, яке може тривати до 14 місяців. На даний час вона з ОСОБА_7 шлюб не зареєструвала, оскільки реєстрація шлюбу буде відбуватися в Україні. Надала суду докази перебування житлового будинку та земельної ділянки, що розташований в Австралії, у власності ОСОБА_7, а також докази про надання їй останнім матеріальної допомоги.

Служба у справах дітей Сумської міської ради направила до суду лист де просить розглянути скаргу без участі їх представника.

Управління державної міграційної служби у Сумській області в судове засідання не з'явилося, але про місце та час його розгляду було повідомлене належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач дійсно не отримала згоду відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон шляхом оформлення нотаріально посвідченої згоди, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд прийшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки визнає їх передчасними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Як вбачається із цивільної справи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 20.08.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.05.2016 року був розірваний.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку було оформлено паспорт громадянина України для виїду за кордон, дата видачі - 11.10.2016 року (а.с. 8-10, 17).

Посилання ОСОБА_5, що вона має намір створити нову сім'ю, уклавши шлюб з громадянином Австралії ОСОБА_7, 1971 року народження, який з травня 2016 року по січень 2017 року тричі прилітав до України, а також систематично здійснює грошові перекази на її ім'я, не свідчать про намір позивача зареєструвати шлюб з іноземною особою громадянином Австралії ОСОБА_7, який до цього часу не укладено і заява до місцевого органу реєстрації актів цивільного стану ще не подана.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Аналогічні положення містить п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (далі - Правила).

Пунктом 4 Правил визначено, зокрема, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або ж без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, законодавством визначена можливість виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без згоди та супроводу другого з батьків за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 та ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Питання про встановлення місця проживання дитини рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.05.2016 року чи іншим рішенням суду не вирішувалось, але як підтвердили сторони, дитина зареєстрована за місцем постійного проживання батька, а фактично проживає із матір'ю, яка після припинення шлюбних стосунків мешкає окремо.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи вищевикладене, а також підстави звернення ОСОБА_5 до суду із даним позовом, місцевий дійшов передчасного висновку про задоволення позову, оскільки шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ще не зареєструвала, а також не звернув уваги на те, що надання за рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон на тривалий строк - три роки без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавив батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Відповідно до ст. 10, ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд, діючий на загальних принципах диспозитивності, а саме, доведеність вимог позову перед судом покладено на позивача, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для визнання про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 606,32 грн. у відшкодування фактично понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми 16 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей Сумської міської ради, Управління державної міграційної служби у Сумській області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 606 гривень 32 копійки у відшкодування фактично понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: