АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/887/17 Головуючі 1-ї інст. ОСОБА_1, ОСОБА_2
Справа № 645/7903/16-ц Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пономаренко Ю.А.,

ОСОБА_3,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 3 листопада 2016 року та на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на незаконні та неправомірні дії державного виконавця Фрунзенського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про скасування постанови про стягнення виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду зі скаргою, якою просять визнати неправомірними дії державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського міського управління юстиції щодо винесення постанов, та скасувати усі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій, а також постанов про звернення стягнення на пенсію та інші види доходів боржників для погашення виконавчого збору та стягнення витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій.

В обгрунтування скарги посилались на те, що постановами старшого державного виконавця Фрунзенського ВДВС ХМУЮ від 02.08.2016 року відкриті виконавчі провадження ВП № 51830032, ВП № 51830161, ВП № 51828750, ВП № 51829523 за виконавчими листами № 2/645/34/16, які були відправлені тільки 16.08.2016 р., а заявниками отримані рекомендованим листом лише 17.08.2016 р., що унеможливило їм скористатись правом на добровільне виконання рішення у семиденний строк, передбачений ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявники просили визнати неправомірними дії Фрунзенського відділу ДВС ХМУЮ щодо винесення постанов та скасувати усі постанови про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, про звернення на пенсію та інші види доходів боржників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за виконавчим листом № 2/645/34/16:

-постанову від 10.08.2016р. про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_4 в сумі 2,23 грн. за виконавчим листом № 2/645/34/16 (ВП № 51829523) про стягнення судового збору 22,25;

-постанову від 11.08.2016р. про звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_4, проводження утримання у розмірі 20% щомісячно до погашення судового збору 22,25 грн., виконавчого збору, 2,23грн., витрат на проведення виконавчих дій 79,22 грн. за виконавчим листом № 2/645/34/16 (ВП № 51829523 про стягнення судового збору 22,25 грн.;

-постанову від 10.08.2016р. про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 79,22 грн. за виконавчим листом № 2/645/34/16 (ВП № 51829523) про стягнення судового збору22,25 грн.;

-постанову від 11.08.2016р. про звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_4, проводження утримання у розмірі 20% щомісячно до погашення боргу 8431,80 грн., виконавчого збору 843,18 грн. витрат на проведення виконавчих дій79,22 грн. за виконавчим листом № 2/645/34/16 (ВП 51828750) про стягнення суми боргу за теплопостачання у сумі 8431,80 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 3 листопада 2016 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6По суті.

На зазначені ухвали суду першої інстанції ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6звернулися з апеляційними скаргами, в яких просять ухвалу від 3 листопада 2016 року про відмову у відкритті провадження скасувати, зобовязати Фрунзенський районний суд міста Харкова відкрити провадження за скаргою боржників про визнання неправомірними дій Фрунзенського ВДВС ХМУЮ щодо винесення та скасування постанов про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, про звернення на пенсію та інші види доходів. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалу від 17 листопада 2016 року, якою в задоволенні скарги відмовлено скасувати та задовольнити вимоги скарги боржників.

Суд постановлюючи ухвалу про відмову у відкритті провадження порушив норми процесуального права, неповно зясував усі фактичні обставини справи, не сприяв повному, всебічному обєктивному та неупередженому розгляду справи.

Постановлюючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги по суті порушив принцип повного та всебічного дослідження обставин справи, неправильно встановив обставини справи і спірні правовідносини.

Суд безпідставно вважав аргументи скаржників нікчемними, вважають, що такі доводи є невірними, тому що знання про існування рішення суду не є тотожним знанню про відкриття виконавчого провадження, а отримане рішення не є доказом отримання постанов про відкриття провадження.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Суд, відмовляючи у відкритті провадження у справі виходив з того, що справа не підлягає розгляду у цивільному судочинстві , а повинна розглядатись за нормами КАС України (оскаржувана ухвала від 3 листопада 2016 року ).

Відмовляючи у задоволенні скарги по суті на незаконні та неправомірні дії державного виконавця, суд виходив з того, що державним виконавцем права чи свободи заявників порушені не були (оскаржувана ухвала від 17 листопада 2016 року ).

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст. 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Отже, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч. 2 ст. 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 387 ЦПК України).

Отже, законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2187цс15, від16 березня 2016 року № 6-30цс16, від 30 березня 2016 року № 3080цс15 та від 6 квітня 2016 року № 6-570 цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд першої інстанції посилаючись на розяснення Пленуму Вищого адміністративного суду України пункту 6 постанови № 3 від 13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» та розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пункту 7 постанови № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», не врахував, що Постановою № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року внесено зміни до абзацу другого пункту 7 та викладено в такій редакції:

«Враховуючи, що відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», частини другої статті 384 ЦПК України рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, та керуючись змістом статті 383 ЦПК України, справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до розгляду в порядку цивільного судочинства».

З матеріалів справи вбачається, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем під час виконання рішення суду, ухваленого у цивільній справі.

Відповідно до вимог розділу VІІ ЦПК України скарга ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 В на дії державного виконавця повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин, що мають процесуальне значення, підстави звернення до суду із скаргою та правовідносини, які виникли і дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Що стосується правомірності винесення судом ухвали від 17 листопада 2016 року слід зазначити наступне.

В скарзі на дії державного виконавця, про скасування постанов про стягнення виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6зазначав стороною, яка бере участь у справі (стороною виконавчого провадження) стягувача - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», між тим, в оскаржуваній ухвалі суду від 17.11.2016 року КП «ХТМ» не зазначено як сторону, яка бере участь у справі, крім того відсутні відомості щодо його повідомлення про час та місце розгляду справи.

Судом встановлено, що 10.02.2016 року Фрунзенським районним судом м. Харкова ухвалено рішення по цивільній справі за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води.

Даним рішенням позовні вимоги задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 8431,80 грн. заборгованості за послуги за опалення та підігрів води за період з 27.11.2010 року по 01.08.2014 року. Також стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" витрати по сплаті судового збору у розмірі 66,76 грн. з відповідачів (по 22,25 грн. з кожного).

Рішення набрало законної сили.

02.08.2016 року за зявою КП «ХТМ» про примусове виконання виконавчого листа, старшим державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_7 винесені постанови про відкриття виконавчого провадження. № 51830032, № 51830161, № 51828750, № 51829523 за виконавчим листом № 2/645/34/16.

Боржникам було запропоновано добровільно виконати вимоги виконавчого документу в строк до семі днів та попереджено, що в разі невиконання рішення в наданий строк його виконання буде здійснено в примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору в розмірі 10 % від суми стягнення та витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій.

При цьому, за ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржнику.

Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2016 року була надіслана боржнику державним виконавцем 16 серпня 2016 року, про що свідчить штамп на конверті, тобто з порушенням вимог ч.5 ст. 25 Закону «Про виконавче провадження».

Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження боржники отримали 17 серпня 2016 року, про що свідчить поштове повідомлення, тобто після спливу строку на добровільне виконання.

Старшим державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ було винесено: постанову від 10.08.2016 р. про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_4 в сумі 2,23 грн. за виконавчим листом № 2/645/34/16 (ВП № 51829523) про стягнення судового збору 22,25;

-постанову від 11.08.2016 р. про звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_4, проводження утримання у розмірі 20% щомісячно до погашення судового збору 22,25 грн., виконавчого збору, 2,23грн., витрат на проведення виконавчих дій 79,22 грн. за виконавчим листом № 2/645/34/16 (ВП № 51829523 про стягнення судового збору 22,25 грн.;

-постанову від 10.08.2016р. про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 79,22 грн. за виконавчим листом № 2/645/34/16 (ВП № 51829523) про стягнення судового збору22,25 грн.;

-постанову від 11.08.2016р. про звернення стягнення на пенсію боржника ОСОБА_4, проводження утримання у розмірі 20% щомісячно до погашення боргу 8431,80 грн., виконавчого збору 843,18 грн. витрат на проведення виконавчих дій79,22 грн. за виконавчим листом № 2/645/34/16 (ВП 51828750) про стягнення суми боргу за теплопостачання у сумі 8431,80 грн.

Статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Як встановлено судом, постанови державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору винесені без врахування того, що боржнику не було надано строк для добровільного виконання рішення суду, а тому не було підстав для здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Судом першої інстанції зазначено, що оскільки боржниками в добровільному порядку рішення суду у встановлений законом строк не виконане, державним виконавцем було вчинено дії, спрямовані на примусове його виконання, проте строк для добровільного виконання рішення суду не сплив на час винесення постанов. З огляду на те, що на час їх винесення постанова про відкриття провадження не була направлена боржникам, то не можливо вважати , що мали місце дії виконавців, повязані з примусовим виконанням рішення суду.

Посилання державного виконавця на те, що боржники могли добровільно виконати судове рішення ще до відкриття виконавчого провадження є такими, що не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки у даній справі предметом судового розгляду є відповідність вимогам закону дій державного виконавця.

Враховуючи, що матеріали справи містять дві скарги аналогічні за змістом на дії виконавчої служби і одна з них не була розглянута по суті , в світлі вимог ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити своє рішення по суті.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на вищевикладене, ухвали підлягають скасуванню з передачею питаннь про відкриття провадження у справі і розгляду скарг по суті на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись 303, 304, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвали Фрунзенського районного суду міста Харкова від 3 листопада 2016 року та від 17 листопада 2016 року скасувати. Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, в силу ст.324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Ю.А. Пономаренко

ОСОБА_3