АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/338/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 травня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину, виданого держнотконторою 12.02.2003 року за № 1-488 недійсним та визнання права власності на спадкове майно за заповітом , -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2005 року ОСОБА_7 звернулася з позовом до ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину, виданого держнотконторою 12.02.2003 року за № 1-488 недійсним та визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Свої вимоги мотивуючи тим, що ОСОБА_6 є її рідною дочкою. На підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого держнотконторою 12.02.2003 року за №1-488, їй належить спадкове майно, яке вона отримала після смерті спадкодавця ОСОБА_8 Так, наприклад, згідно довідки ЧОБТІ від 17 січня 2005 року відповідачці належить 3/4 частки квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 належить 1/4 частка зазначеної квартири, яку вона успадкувала після смерті, 31.01.1997 року, свого батька ОСОБА_9.

ОСОБА_8, яка померла 25.10.2001 року, є рідною матірю ОСОБА_7

3 жовтня 1977 року ОСОБА_8 в Мельниківській сільраді Чигиринського району Черкаської області було складено заповіт, яким вона все своє майно заповіла ОСОБА_7 Все спадкове майно, яке їй належало на праві власності, складалося із: будинковолодіння в с.Мельники Чигиринського району Черкаської області, 3/4 частки квартири АДРЕСА_2 1 в м.Черкаси, акцій, грошового вкладу в Сіббанку, грошових вкладів на ощадкнижках та гаража.

Після смерті ОСОБА_8 у встановлений законом шестимісячний термін ОСОБА_7 звернулася з письмовою заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори. Також позивач зазначає, що після смерті матері вона користувалась належним їй на праві особистої власності майном - спірною квартирою №82 по вул.Рябоконя,31 в м.Черкаси, тобто і фактично прийняла спадщину, вступивши в її оперативне управління та володіння.

Через деякий час ОСОБА_7 поїхала до м.Печора РК Комі. 29.12.2004 року повернулась до м.Черкаси, що підтверджується копією імміграційної картки.

Коли позивач звернулася в держнотконтору м.Черкаси за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то їй було відмовлено на тій підставі, що цей правовстановлюючий документ вже виданий відповідачці ОСОБА_6

Позивач просила суд:

- визнати свідоцтво про право на спадщину за №1-448 від 12:02.2003р. виданого держнотконторою на 3/4 частки квартири АДРЕСА_3 та інше спадкове майно, яке видане на ім'я відповідачки ОСОБА_6, недійсним;

- визнати за ОСОБА_7 право власності на спадкове майно за заповітом на: 3/4 частки квартири №82 по вул. Рябоконя, З1 в м. Черкаси; будинковолодіння в с. Мельники Чигиринського району Черкаської області; грошовий вклад в Сіббанку; акції; грошові вклади на ощадкнижках; гараж.

- витребувати в держнотконторі копію свідоцтва про право на спадщину за №1-488 від 12.02.2003р. та копію заповіту на ім'я відповідачки ОСОБА_6;

- накласти арешт на спадкове майно.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2005 року накладено арешт на 3/4 частини квартири АДРЕСА_4, яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності /а.с.28/.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2005 року затверджено мирову угоду від 10 травня 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, згідно якої: за ОСОБА_7 визнано право власності на спадкове майно за заповітом від 3.10.1997 року на 3/4 частини квартири АДРЕСА_5 в. м. Черкаси.

За ОСОБА_6 залишено право власності на грошовий вклад з належними процентам и та компенсацію в ощадбанку № 8317 м. Черкаси по рахунку № 07900854.

Право власності за заповітом на будинковолодіння в с. Мельники Чигиринського району Черкаської області, грошовий вклад в Сіббанку, акції та гараж залишено за ОСОБА_6 /а.с.65/.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2013 року скасовано арешт, який був накладений ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2005 року, на 3/4 частини квартири АДРЕСА_4, яка належить ОСОБА_6 на прав власності /а.с.75-76/.

У грудні 2016 року ОСОБА_10 звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2005 року, якою було затверджено мирову угоду від 10 травня 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Обґрунтовуючи яку вказала, що ніякої мирової угоди з ОСОБА_7 з приводу вказаного спору не укладала, про існування ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2005 року, якою була затверджена мирова угода, їй не було відомо. А про це апелянт довідалася лише 13 грудня 2016 року під час розгляду справи № 711/8613/16-ц в Придніпровському районному м. Черкаси за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: Придніпровський районний відділ ДМС України у м. Черкаси, органи опіки та піклування ЧМР про визнання реєстрації місця проживання недійсною та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, головуючий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Дунаєв С.О.

Після чого одразу звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу від 10.05.2005 року.

ОСОБА_10 зазначає, що заява про затвердження мирової угоди, яка міститься в матеріалах справи підписана не нею, а сама мирова угода, згідно вимог ЦПК, в матеріалах справи відсутня.

Крім того вказує, що суд першої інстанції, затверджуючи мирову угоду, вийшов за межі позовних вимог, так як в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які дані з приводу будинковолодіння в с. Мельники, Чигиринського району. Черкаської області; грошовий вклад в Сіббанку; акції та гараж, а саме, кому належало дане майно і чи взагалі воно існує, адже у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 12.02.2003 року, взагалі про це не йдеться.

Апелянт просить суд скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 травня 2005 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При постановленні оскаржуваної ухвали діяли норми Цивільного процесуального кодексу України, який було введено в дію з 1 січня 1964 року Законом Української РСР від 18 липня 1963 року, що був чинним на час розгляду справи, якими керувався суд.

Ч.2,5 ст.103 ЦПК України, 1963 року було передбачено, що сторони можуть закінчити справу мировою угодою в усякій стадії процесу, вимагати виконання рішення, ухвали, постанови суду. Суд не приймає відмови від позову, визнання позову відповідачем і не затверджує мирової угоди сторін, якщо ці дії суперечать законові або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ст.179 ЦПК України 1963р. заява позивача про відмову від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін заносяться до протоколу судового засідання і підписуються відповідно позивачем, відповідачем або обома сторонами.

Якщо відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем або мирова угода сторін викладені в адресованих суду письмових заявах, ці заяви додаються до справи, про що зазначається в протоколі судового засідання.

До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін суд роз'яснює позивачеві або сторонам наслідки відповідних процесуальних дій.

Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін суд постановляє ухвалу, якою одночасно закриває провадження в справі. В ухвалі повинні бути зазначені умови затверджуваної судом мирової угоди сторін.

В разі неприйняття судом відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем або незатвердження мирової угоди сторін суд постановляє про це мотивовану ухвалу.

Тотожні положення щодо мирової угоди сторін зазначені і в нині чинному ЦПК України, що набрав чинності 01.09.2005 року.

Відповідно, ст.175 ЦПК України 2005 року передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_7 просила суд: 1. визнати свідоцтво про право на спадщину за №1-448 від 12:02.2003р. виданого держнотконторою на 3/4 частки квартири АДРЕСА_3 та інше спадкове майно, яке видане на ім'я відповідачки ОСОБА_6, недійсним;

2. визнати за ОСОБА_7 право власності на спадкове майно за заповітом на: 3/4 частки квартири №82 по вул. Рябоконя, З1 в м. Черкаси; будинковолодіння в с. Мельники Чигиринського району Черкаської області; грошовий вклад в Сіббанку; акції; грошові вклади на ощадкнижках; гараж.

Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив з того, що дана мирова угода не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін.

Але з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_8 серед якого є нерухоме майно зокрема квартира. /а.с.13/.

Розділом VII ЦК України, 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Зокрема відповідно до ст.560 ЦК України, 1963р. спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Подібні норми також містяться і в ЦК України, що набрав чинності з 01.01.2004 року, статтею 1297 якого визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

У матеріалах справи наявні копії документів зі спадкової справи, що були надані Другою Державною нотаріальною конторою, хоча й не посвідчені суддею по даній справі /а.с.43-55/. Але в цих матеріалах відсутні докази подання позивачем заяви про одержання свідоцтва про право на спадщину та про відмову нотаріуса у його видачі.

Таким чином, постановивши ухвалу про затвердження мирової угоди, якою було визнано право власності на нерухоме майно за позивачем без скасування права на це майно відповідача, що передбачене відповідним свідоцтвом про право на спадщину за №1-448 від 12:02.2003р. виданого держнотконторою на 3/4 частки квартири АДРЕСА_3, суд порушив порядок набуття права власності на майно в порядку спадкування, одночасно перебравши функцію нотаріуса на видачу правовстановлюючого документу на це нерухоме майно.

Крім того колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції при затверджені мирової угоди не перевірив наявність майна та документи, що підтверджують наявність власника цього майна, а саме на гараж та на будинковолодіння в с.Мельники, Чигиринського району, Черкаської області, оскільки ні в матеріалах справи, ні в самій ухвалі не значиться місце розташування (адреса) даного нерухомого майна, правові підстави належності спадкодавцю та на підставі чого воно могло бути розподілене даною мировою угодою. Що призвело до порушення визначеного законодавством порядку набуття особами права власності на нерухоме майно.

Крім того, ухваливши : «...За ОСОБА_6 залишити право власності на грошовий вклад належними процентами та компенсацію в ощадбанку №8317 м.Черкаси по рахунку №07900854. Право власності за заповітом на будинковолодіння в с.Мельники, Чигиринського району, Черкаської області, грошовий вклад в сіббанку; акції та гараж- залишити за ОСОБА_6», суд фактично вийшов за межі мирової угоди, оскільки такий перерозподіл власності нею передбачений не був. Відповідно до заяви /а.с.63/ позивач в цій частині лише відмовився від позову, але суд цієї заяви не вирішив та постановив ухвалу, яка не відповідає змісту мирової угоди. А затверджуючи цю мирову угоду, не врахував, що нею фактично не передбачено забезпечення прав відповідача.

Тому з наведеного вбачається, що суд першої інстанції прийшов до помилкового переконання, що мирова угода, укладена між сторонами не суперечить закону, укладена в інтересах сторін, стосується прав та обовязків сторін, предмета позову, не порушує прав інших осіб.

З огляд на викладене, оскільки судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідно до положень ст. 311 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, 304, 307, 311, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 травня 2005 року - задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 травня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину, виданого держнотконторою 12.02.2003 року за № 1-488 недійсним та визнання права власності на спадкове майно за заповітом - скасувати.

Цивільну справу за даним позовом направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :