АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/148/16-ц Номер провадження 22-ц/786/337/17Головуючий у 1-й інстанції Чистик І. О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: гаражний кооператив " Мотор" про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

12 січня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільно набутого майна. В обґрунтування позовних вказав, що під час шлюбу з відповідачем вони придбали автомобіль марки «Gelly CK-2», холодильник, холодильну камеру, соковижималку, просив вказане майно визнати спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля, соковижималку, холодильну камеру, а у власності відповідача залишити холодильник. 20.04.2016 року уточнивши позовні вимоги просив суд стягнути з відповідача на його користь вартість 1/2 частини автомобіля марки «Gelly CK-2» в сумі 60430 грн., визнати за ним право власності на холодильну камеру «Норд», соковижималку «Зелмер», а за відповідачем визнати право власності на холодильник «Вест-фрост» .

31.03.2016 року ОСОБА_2звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказала, що за час проживання у шлюбі за спільно нажиті сімейні кошти вони з відповідачем придбали встановлений металевий гараж, який знаходиться у гаражному кооперативі, членами зазначеного кооперативу є вона та відповідач. З наведених підстав просила визнати даний гараж спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного гаражу

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - задоволено частково.

Визнано грошові кошти, отримані від продажу автомобілю «Gelly CK-2» в розмірі 61209 (шістдесят одна тисяча двісті дев'ять) гривень 33 коп., спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 від продажу автомобіля «Gelly CK-2», який був спільним майном подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 30604 (тридцять тисяч шістсот чотири) грн. 67 коп. в рахунок поділу коштів, виручених від продажу автомобіля «Gelly CK-2».

Визнано холодильник «Vestfrost» вартістю 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

У порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя виділено та визнано за ОСОБА_2 право власності на холодильник «Vestfrost».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування різниці у вартості майна, яке підлягає поділу між ними, 1500 (одну тисячу п'ятсот) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 -відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в загальному розмірі 887 (вісімсот вісімдесят сім) грн. 45 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2до ОСОБА_3, третя особа: гаражний кооператив «Мотор» про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася позивачка за зустрічним позовом та подала на нього апеляційну скаргу, вказуючи, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи. В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що судом першої інстанції не взято до уваги, що холодильник та автомобіль було придбано за її особисті кошти.

Також, зазначила, що судом не враховано, що кошти, отримані нею за продаж автомобіля були витрачені на погашення грошових зобов'язань. З урахуванням вказаних обставин, просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, частково задовольняючи первісні позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що сторони не заперечували щодо кількості, вартості спільного майна та його наявності.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання гаражу спільним сумісним майном подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у справі як члени автогаражного кооперативу «Мотор» мають лише право користування тимчасовим металевим гаражем, право власності на який у сторін не виникло.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

24 грудня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /том 1, а.с. 6/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 січня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2розірваний / том 1 а.с. 69 /.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доводу).

Також, згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ч.1 ст.70 цього Кодексу і ч.2 ст.372 ЦК України , у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначеного домовленістю між ними або шлюбним договором;

Так, на думку колегії суддів, для віднесення майна до режиму спільного сумісного майна, необхідно встановлювати час придбання (ст. 60 СК), джерело коштів (ч.3. ст. 57 СК), а також мету (ст. 65 СК), а лише після цього загальні норми 60 СК та 368 ЦК можуть вважатись застосованими правильно.

Як встановлено судом першої інстанції, сторонами у справі подружжям ОСОБА_2 під час шлюбу було придбано автомобіль «Gelly CK-2», холодильник «Vestfrost», які являються сумісною власністю подружжя.

В свою чергу, ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі посилалася на те, що спірний автомобіль та холодильних були придбані нею за особисті кошти, які вона отримала за рахунок отримання премій, доплат за вислугу років, матеріальної допомоги та тринадцятої заробітної плати, що підтверджується її довідками про доходи / а.с 206, 208- 226 Т.1., а.с.134 Т2/

Відповідно до Правової позиції ВСУ у справі № 6-612цс15, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, 12 липня 2011 року, ОСОБА_2 уклала з ПП «Олімп-Авто» договір купівлі-продажу № 50/12-07, згідно якого придбала автомобіль «Gelly CK-2» /том 1, а.с. 166-170/.

З метою придбання автомобіля «Gelly CK-2», ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 423-К від 02 серпня 2011 року та договір про відкриття кредитної лінії № 423-К-КЛА від 02.08.2011 року з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» . При цьому поручителем забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за цим договором виступав ОСОБА_3./том 1, а.с. 163-165/.

Як встановлено судом першої інстанції, кредит за автомобіль був погашений 23.07.2015 року, що підтверджується відповідною відміткою Банку на кредитному договорі, та в свою чергу не заперечувалося сторонами у справі.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_5 / а.с. 206,208 /.

Також, відповідно до записів трудових книжок на ім'я ОСОБА_3, останній був офіційно працевлаштованим до 08.12.2010 року, а відповідно до розрахункових листків, інформації про виплати за 2011 рік та довідки Управління Пенсійного фонду в Яковлевському районі Белгородської області Російської Федерації від 28 грудня 2015 року № 490683/15 позивач отримував заробітну плату, а в подальшому пенсію /том 1, а.с. 231-233, 234, том 2, а.с. 107-119/

Згідно ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. На думку колегі, премії, нагороди є особистими досягненнями такого із подружжя, які отримуються ними внаслідок перемог на конкурсах, отримання грандів, подяк, вручення нагород, в тому числі державних. Премії, відображені у довідках, наданих ОСОБА_6 отримання як частина заробітної плати, а відповідно такі премії та заробітна плата є спільною сумісною власністю подружжя.

Вищевказане спростовує пояснення ОСОБА_2.в тій частині, що кошти отримані в кредит для придбання автомобілю, є її особистою власністю, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду, що придбане за кредитним договором № 423-К від 02 серпня 2011 року майно автомобіль «Gelly CK-2» був об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

В свою чергу, як було встановлено в судовому засіданні, 18 листопада 2015 року ОСОБА_6 продала вказаний автомобіль «Gelly CK-2» ОСОБА_4 за 61209 грн. 33 коп., що підтверджується довідкою-рахунком та реєстраційною карткою транспортного засобу, в зв'язку з чим суд дійшов правомірного висновку про визнання спільною сумісною власністю подружжя вказаних коштів.

Також, не знайшли свого підтвердження посилання ОСОБА_2, що кошти за продаж автомобіля були витрачені на погашення зобов'язань в розмірі 1800 євро, які вона отримала в борг від подружжя Продащуків, оскільки останні є донькою та зятем ОСОБА_2 та є заінтересованими особами.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, та вбачається з видаткової накладної № ЧРLA1-0087 від 19 липня 2013 року, чеку № 2726 від 19 липня 2013 року сторони у справі в період шлюбу придбали холодильник «Vestfrost» за 4739 грн. (том 1, а.с. 180, 181, 183).

Для придбання холодильника, ОСОБА_3 оформив кредит в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується заявою позичальника від 19 липня 2013 року № PLKFRM47720222 (том 1, а.с. 182).

Згідно копій чеків кредитні зобов'язання перед банком погашав ОСОБА_3.(том 1, а.с. 184, том 2, а.с. 64-70).

Врахувавши положення ч. 3 ст. 61 СК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вказаний договір укладений ОСОБА_3 в інтересах сім'ї, тому холодильник є спільною сумісною власністю подружжя.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину гаражу гаражного кооперативу «Мотор», виходячи з наступного.

Згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 536 від 09.10.1974 року відведено земельну ділянку для розміщення тимчасових металевих гаражів для автомашин, що знаходяться в особистій власності громадян. Автогаражний кооператив «Мотор» має реєстрацію як юридична особа /том 2 а.с. 138, 139-140/.

Згідно довідки голови гаражного кооперативу «Мотор» сторони по справі є членами гаражного кооперативу «Мотор» з 24 липня 2011 року, гараж розташований по вул Правди, 25 місце 168, ряд 4 /том 1, а.с. 67/.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони отримали вказаний гараж шляхом написання заяви ОСОБА_7 про вихід з членів кооперативу та вступ в члени кооперативу ОСОБА_3

Враховуючи відсутність правовстановлюючих документів на спірний гараж, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторони у справі набули лише право користування даним гаражем як члени гаражного кооперативу «Мотор», а тому він поділу не підлягає.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються наведеними вище мотивами.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

За таких обставин висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити .

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: _________ Т.В. Одринська

Судді: ____________ А.І.Дорош ____________ В.М.Триголов