УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Пегушиній М.Д.,розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя (далі Шевченківського ВДВС) ОСОБА_2, зацікавлена особа стягувач ВАТ «Запоріжжяобленерго»,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 р.боржник ОСОБА_1звернулась до суду із вище зазначеною скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС ОСОБА_2щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2016 року ВП №52579065 з виконання виконавчого листа № 2-4394/08, виданого 26.06.2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя,скасувати зазначену постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги боржник зазначає, що 26.01.2017 року вона ознайомилась з матеріалами вказаного у скарзі виконавчого провадження,вперше отримала інформацію про постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2016 року №52579065 ,якою державним виконавцем Дубягою Л.Ю.було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-4394/08, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 26.06.2012 року про стягнення з неї на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованості з квартирної плати та комунальним послугам у розмірі 5947 гр.41 коп.

ОСОБА_1зазначає, що заява про примусове виконання подана стягувачем 29.09.2016 року з пропущенням строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання,що,на її думку,є підставою для задоволення даної скарги,оскільки неправомірними діями державного виконавця порушуються її права боржника.

Також просить суд поновити строк на оскарження дій державного виконавця,який пропущений нею з поважних причин,через невручення у встановленому законом порядку та строки копії оскаржуваної постанови,про наявність якої їй стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 26.01.2017 р.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_3підтримав скаргу та просив її задовольнити з посиланням на те,що постанова державного виконавця від 03.10.2016 р.про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4394/08, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 26.06.2012 року про стягнення з ОСОБА_1на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованості з квартирної плати та комунальним послугам у розмірі 5947 гр.41 коп.,була прийнята неправомірно,оскільки стягувач пропустив встановлений законом строк пред*явлення виконавчого документа до виконання,що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Державний виконавець Шевченківського ВДВС ОСОБА_4Є.в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала з посиланням на те,що дії державного виконавця Дубяги Л.Ю.,які оскаржуються боржником,були вчинені відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції,чинній на час винесення оскаржуваної постанови,на підставі заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження,виконавчого документа та додатків,що вказували на добровільне часткове погашення боржником заборгованості,чим перебіг строку пред*явлення виконавчого документа до виконання переривається і його перебіг поновлюється.

Представник стягувача ВАТ «Запоріжжяобленерго» за довіреністю ОСОБА_5доводи скарги вважає безпідставними,оскільки боржник ОСОБА_1достеменно обізнана про наявність заборгованості по квартирної плати та комунальним послугам ,частково її погасила,в тому числі зробивши останній платіж 31.08.2016 р.,до пред*явлення стягувачем виконавчого документа до виконання,чим перебіг строку пред*явлення виконавчого документа до виконання переривається і його перебіг поновлюється.

Перевіривши обґрунтованість скарги матеріалами справи,з урахуванням пояснень учасників процесу ,суд дійшов до висновку,що скарга на законі не ґрунтується та не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов*язковими до виконання на всій території України.

Статтею 14 ЦПК України також встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невідємна частина судового розгляду в розумінні ст. 6 Конвенції. Європейський суд неодноразово робив висновок про те, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обовязкове, судове рішення залишалося невиконаним (рішення у справі «Іммобільяре Саффі», заява № 22774/93, п.74, ЄСПЛ 1999-V).

Як вбачається зі змісту ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження»(у редакції, чинній на час пред*явлення виконавчого иста до виконання),виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і у відповідності до ч.1 ст. 11 згаданого Закону державний виконавець зобов*язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою,якщо вважають,що рішенням,дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення,ухваленого відповідно до цього Кодексу,порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з вище наведених норм права, саме на державного виконавця (чи іншу посадову особу державної виконавчої служби) покладається обов*язок доказування суду за допомогою належних і допустимих доказів того, що ним було вжито всіх можливих заходів для примусового виконання судового рішення без порушень прав та інтересів учасників виконавчого провадження.

З матеріалів справи суд встановив,що 26.06.2012 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя був виданий виконавчий лист № 2-4394/08 про солідарне стягнення з ОСОБА_6,ОСОБА_1заборгованості з квартирної плати та комунальним послугам у розмірі 5947 гр.41 коп.,боржник ОСОБА_1,стягував ВАТ «Запоріжжяобленерго»,про що надана копія виконавчого листа.

29.09.2016 р. стягувач звернувся до ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого документу,додавши інформаційний лист про добровільне часткове виконання боржником рішення суду.

Заява про відкриття виконавчого провадження 30.09.2016 р.була передана старшому державному виконавцю Дубязі Л.Ю.

Як передбачено ст.25 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції,чинній на час пред*явлення виконавчого листа до виконання),державний виконавець зобов*язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження,якщо,зокрема,не закінчився строк пред*явлення такого документа до виконання,про що протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить відповідну постанову.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС ОСОБА_2від 03.10.2016 року було відкрито виконавче провадження ВП №52579065 з виконання виконавчого листа № 2-4394/08, виданого 26.06.2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя та надано строк боржнику для його добровільного виконання до 09.10.2016 р.

Оскільки матеріалами виконавчого провадження,копія яких долучена в судовому засіданні,не підтверджено факт вручення скаржнику зазначеної постанови,вказана нею дата 26.01.2017 р.,коли вона дізналася про наявність оскаржуваної постанови,нічим не спростована.

Протягом з 07.02.2017 р.скаржником вживалися заходи щодо оскарження дій державного виконавця в судовому порядку шляхом звернення із скаргами,які були їй повернуті з процесуальних підстав.

Статтею 67 ЦПК України передбачено,що строки,в межах яких вчиняються процесуальні дії,встановлюються законом,а якщо не визначені законом,-встановлюються судом.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку,встановленого законом або судом,як це зазначено у ч.1 ст.72 ЦПК України.

За змістом ч.1 ст.73 ЦПК України,суд поновлює або продовжує строк,встановлений відповідно законом або судом,за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює,зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів. Така оцінка відбувається з дотриманням ст.212 ЦПК України,яка встановлює,що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному,повному,об*єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Клопотання ОСОБА_1про поновлення процесуального строку мотивовано несвоєчасним отриманням оскаржуваної постанови та вчиненням процесуальних дій на захист своїх прав протягом встановленого законом строку після отримання копії оскаржуваної постанови,про наявність якої їй стало відомо лише 26.01.2017 р.

Згідно матеріалів справи,ці обставини знайшли своє підтвердження.

Крім того,згідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожен має право на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом ,який вирішить спір щодо його прав та обов*язків цивільного характеру.

За таких обставин,з метою забезпечити боржнику доступ до правосуддя,суд задовольняє клопотання про поновлення процесуального строку подання скарги на дії державного виконавця.

За змістом скарги,ОСОБА_1вважає неправомірними дії державного виконавця по винесенню даної постанови та просить її скасувати з тих підстав,що заява про примусове виконання подана стягувачем 29.09.2016 року з пропущенням строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання.

В процесі розгляду скарги державний виконавець виклав свою позицію про те,що доводи скарги не ґрунтуються на законі.

Зокрема,зазначив,що строк на подачу виконавчого листа стягувачем до примусового виконання не пропущений,оскільки боржником було здійснено часткове погашення заборгованості за судовим рішенням,чим перебіг строку пред*явлення виконавчого документа до виконання переривається і перебіг строку повнолюється.

Як передбачено ст.17,19 Закону України «Про виконавче провадження» »(в редакції,чинній на час пред*явлення виконавчого листа до виконання),відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи,зокрема, виконавчі листи, що видаються судами;державний виконавець відкриває виконавче провадження на

підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього

Закону,за заявою стягувача або його представника про примусове

виконання рішення.

Таким чином,виданий Шевченківським районним судом м.Запоріжжя виконавчий лист є виконавчим документом,який підлягає виконанню державною виконавчою службою відповідно до вказаного Закону,виконавче провадження відкрито за заявою стягувача про примусове виконання виконавчого документа.

Згідно ст.22 цього ж Закону»(в редакції,чинній на час пред*явлення виконавчого листа до виконання),виконавчий документ-виконавчий лист,виданий Шевченківським районним судом м.Запоріжжя,може бути пред'явлений до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом,цей строк обчислюється з наступного дня після набрання ним юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

За змістом ст.23 Закону (в редакції,чинній на час пред*явлення виконавчого листа до виконання),строки пред'явлення виконавчого документа до виконання

перериваються,зокрема,частковим виконанням рішення боржником. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, перебіг строку поновлюється. Час,що минув

до переривання строку, до нового строку не зараховується.

З наданих матеріалів суд встановив,що 29.09.2016 р.стягувач при пред*явлення виконавчого листа від 26.06.2012 р.на примусове виконання посилався на частковим виконанням рішення боржником,про що надав довідку про нарахування та сплату боржником квартирної плати і комунальних послуг,якою підтверджується,що протягом 2016 р.,востаннє 31.08.2016 р.боржник визнавав наявність боргу та частково його сплачував,чим добровільно частково виконав рішення суду.

Ці обставини при розгляді скарги не спростовані,а посилання представника скаржника на те,що оплати боржником квартирної плати і комунальних послуг більше суми нарахувань мають інше призначення,ніж погашення боргу за рішенням суду,нічим не підтверджені.

Звернувшись із заявою про примусове

виконання виконавчого листа 29.09.2016 р.в межах строку один рік з дня останньої часткової сплати боржником визначеної судовим рішенням заборгованості( з 31.08.2016 р.)стягувач не пропустив строку пред*явлення виконавчого документа на примусове виконання,а дії державного виконання щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ґрунтуються на приписах Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції,чинній на час пред*явлення виконавчого листа до виконання),підстав для визнання їх незаконними та скасування відповідної постанови по справі не встановлено.

Обставини,які скаржник визначила у скарзі як порушення її прав,не знайшли своє підтвердження,а з матеріалів справи суд встановив,що дії державного виконавця були вчинені у відповідності до Закону та не призвели до порушення будь-яких прав скаржника.

Відповідно до ст.387 ч.2 ЦПК України,якщо оскаржувані рішення,дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону,в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено,суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням викладеного вище суд встановив підстави відмовити в задоволенні скарги, оскільки оскаржувані дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону,в межах повноважень державного виконавця, права чи свободи заявника не було порушено.

На підставі ст.383,387 ЦПК України,ст.17,19,22,23,26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції,чинній на час пред*явлення виконавчого листа до виконання),суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги -відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п*яти днів після її оголошення шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги,а особою,без участі якої було постановлено ухвалу-протягом п*яти днів від дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.А.Галущенко