АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3541/16-ц Номер провадження 22-ц/786/671/17Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Абрамова П.С., Лобова О.А.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

апелянта: прокурора Сорочинської О.М.,

прокурора Пальонної О.О.,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві апеляційну скаргу керівника Полтавської місцевої прокуратури на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КП Лісні Поляни», ОСОБА_4 до Державного підприємства «Полтавське лісове господарство» про визнання акту на право постійного користування земельною ділянкою недійсним, встановлення факту обов`язку затвердження проекту землеустрою,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ТОВ «КП Лісні Поляни» та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ДП «Полтавське лісове господарство» про визнання акту на право постійного користування земельною ділянкою недійсним, встановлення факту обов`язку затвердження проекту землеустрою.

В обґрунтування позову позивачі вказали, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22 січня 2009 року, укладеного між ДП «Полтавське лісове господарство» та ТОВ «КП Лісні Поляни», останній є власником нежитлової будівлі, що знаходиться на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Чалівське лісництво, квартал 94, виділ 2, буд.1.

КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» вказане право власності зареєстровано та видано технічний паспорт.

Після реєстрації права власності на придбану будівлю ТОВ «КП Лісні Поляни» проведено ремонтні роботи у вказаній будівлі.

У висновку «Містобудівного обґрунтування відведення земельної ділянки для рекреаційного призначення для реконструкції будинку лісника…», яке 09 листопада 2011 року схвалено на засіданні архітектурно-містобудівної ради при управлінні містобудування та архітектури облдержадміністрації, зазначену вище будівлю названо «Будинок відпочинку».

На підставі рішення загальних зборів ТОВ «КП Лісні поляни» зазначений будинок відпочинку передано в користування з подальшим переоформленням на нього права власності ОСОБА_4, як дачний будинок для позаміського проживання та відпочинку.

ТОВ «КП Лісні Поляни» може використовувати зазначений будинок відпочинку «Дачний будинок», який належить на праві приватної власності лише на землях рекреаційного призначення, що не суперечить видам діяльності товариства згідно п.92.72.0 нової редакції Статуту.

З метою приведення у відповідність права користування земельною ділянкою, необхідної для обслуговування будинку відпочинку, відповідно до містобудівного обґрунтування ТОВ «КП Лісні Поляни» звернувся до Полтавської обласної державної адміністрації з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Розпорядженням голови обласної державної адміністрації №417 від 03 листопада 2010 року ТОВ «КП Лісні Поляни» надано дозвіл на розробку містобудівного обґрунтування розміщення об`єкта містобудування та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для земель рекреаційного призначення, під будинок відпочинку, на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області та зобов`язано ТОВ «КП Лісні Поляни» подати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розгляду та затвердження.

На даний час ТОВ «КП Лісні Поляни» не має можливості завершити оформлення земельної ділянки, оскільки до цього часу, Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №226426 не анульований, не скасований або не визнаний недійсним.

Отже, відповідач є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,82 га, що розташована на території Микільської сільської ради Полтавського району, Полтавської області.

На підставі нотаріально посвідченої згоди на вилучення від 22 вересня 2012 року, відповідач ДП «Полтавське лісове господарство» надало згоду на вилучення земельної ділянки загальною площею 0,6045 га, що перебуває в постійному користуванні відповідача, для обслуговування викупленої позивачем ТОВ «КП Лісні Поляни» будівлі. Жодних змін щодо площі, розміру та конфігурації земельної ділянки в Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №226426 не вносилось. В разі припинення права постійного користування ДП «Полтавське лісове господарство», земельна ділянка буде переведена до земель запасу, а позивачі матимуть можливість привести у відповідність право користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування будинку відпочинку «Дачного будинку» та подальшого затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для рекреаційного призначення місцевим органом виконавчої влади.

Враховуючи вказане, позивачі просили визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №226426 від 16 лютого 2009 року; встановити факт обов`язкового затвердження проекту землеустрою при відведенні земельної ділянки ТОВ «КП Лісні Поляни» для рекреаційного призначення під обслуговування будинку відпочинку Дачного будинку за межами населеного пункту на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області місцевим органом виконавчої влади.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року позовні вимоги ТОВ «КП Лісні Поляни» та ОСОБА_4 до ДП «Полтавське лісове господарство» про визнання акту на право постійного користування земельною ділянкою недійсним, встановлення факту обов`язку затвердження проекту землеустрою задоволено.

Визнано недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №226426 від 16 лютого 2009 року, виданий ДП «Полтавське лісове господарство».

Встановлено факт обов`язкового затвердження проекту землеустрою при відведенні земельної ділянки ТОВ «КП Лісні Поляни» для рекреаційного призначення під обслуговування будинку відпочинку Дачного будинку за межами населеного пункту на території Микільської сільської ради Полтавського району, Полтавської області місцевим органом виконавчої влади.

Задовольняючи вказані позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 226426 слід визнати недійсним з моменту продажу нерухомого майна та згоди на вилучення земельної ділянки, а саме з 22 вересня 2012 року, а проект землеустрою таким, що підлягає затвердженню місцевим органом виконавчої влади. Задовольняючи вимогу щодо встановлення факту обов`язку затвердження проекту землеустрою при зміні цільового призначення земельної ділянки для рекреаційного призначення місцевим органом виконавчої влади, суд першої інстанції керувався тим, що вона є похідною від першої задоволеної позовної вимоги.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив керівник Полтавської місцевої прокуратури, який посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, прохав його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову; вирішити питання про стягнення з ТОВ «КП «Лісні поляни» судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилався на неврахування судом першої інстанції норми ст. 21 ЦК України, яка передбачає, що суд визнає незаконним правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади чи місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Так, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видано на підставі розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 06.10.2008 № 325, тобто процедуру оформлення права постійного користування ДП «Полтавське лісове господарство» розпочато ще до купівлі-продажу «Будинку лісника». Вимога про визнання недійсним Державного акт на право постійного користування земельною ділянкою є похідною й залежить від доведеності незаконності підстав видачі такого Державного акта.

Апелянт вважає, що позивачами не надано та не обґрунтовано, а судом не досліджено підстав недійсності Державного акта на момент його видачі, не зазначено з порушенням яких саме норм законодавства він виданий, не надано оцінку законності рішення, на підставі якого виданий державний акт.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор також зазначив, що відповідно до положень ст. 152 ЗК України, за захистом свого порушеного права у спосіб визначений законом може звернутися лише власник земельної ділянки або землекористувач, тому судом помилково встановлено наявність права позивачів на спірну земельну ділянку , визнання недійсним Державного акту.

Також апелянт вважає, що судом взагалі помилково прийнято до розгляду в межах цивільного провадження позовну вимогу щодо встановлення факту обов`язкового затвердження проекту землеустрою при відведенні земельної ділянки ТОВ «КП Лісні Поляни» для рекреаційного призначення під обслуговування будинку відпочинку Дачного будинку за межами населеного пункту на території Микільської сільської ради Полтавського району, Полтавської області місцевим органом виконавчої влади. Вважає, що у позовній заяві об`єднано два види судочинства: цивільне та адміністративне, позовна вимога щодо встановлення факту обов`язкового затвердження проекту землеустрою місцевим органом виконавчої влади не конкретизована, не визначено орган місцевого самоврядування, має зобов`язальний характер та іншого відповідача, оскільки ДП «Полтавське лісове господарство» не є органом місцевого самоврядування та не має права здійснювати повноваження щодо погодження проектів землеустрою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно п. п. 2, 4 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та (або) процесуального права.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст.ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ТОВ «КП Лісні поляни» згідно з договором купівлі-продажу ВМА 882053 від 22.01.2009 року є власником нежитлових будівель за адресою: буд. 1, виділ 2, квартал 94, Чалівське лісництво, с/рада Микільська, Полтавський р-н, Полтавська обл. (а.с. 13, 43).

16.02.2009 року видано оскаржуваний державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 226426 ДП «Полтавське лісове господарство» на підставі розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації № 325 від 06.10.2008 року на постійне користування земельною ділянкою площею 0,82 га на території Микільської сільської ради Полтавського району, Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення лісового господарства (а.с. 8-9, 38-39).

ТОВ «КП Лісні поляни» звертався 09.09.2010 року із заявою № 09/10 до заступника голови Полтавської ОДА про те, що у зв`язку із придбанням у власність нерухомого майна «Будинок лісника», директор товариства прохав передати в оренду земельну ділянку площею 0,6045 га на 49 років (а.с. 6, 36).

У листопаді 2010 року видано розпорядження голови облдержадміністрації про надання дозволу на розробку містобудівного обґрунтування розміщення об`єкта містобудування та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для земель рекреаційного призначення, під будинок відпочинку, на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Матеріали справи також містять висновок за підписом голови РДА Полтавської області про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «КП Лісні поляни» для рекреаційного призначення під обслуговування будинку відпочинку із земель, що перебувають у постійному користуванні ДП «Полтавське лісове господарство» за межами населених пунктів на території Микільської сільради Полтавського району площею 0,6045 га, рекреаційного призначення при виконанні умов, визначених у висновках районних служб та дотриманні всіх вимог згідно з чинним законодавством (а.с. 10, 40).

У матеріалах справи міститься заява ДП «Полтавське лісове господарство», підпис директора ДП «Полтавське лісове господарство» на якій, засвідчений 22.09.2012 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області, згідно з якою ДП «Полтавське лісове господарство» дає згоду на вилучення земельної ділянки загальною площею 0,6045 га, що перебуває в постійному користуванні ДП «Полтавське лісове господарство» (державний акт ЯЯ № 226426, номер реєстру 03), що розташована за межами населених пунктів на території Микильської сільської ради Полтавського району, Полтавської області, для обслуговування викупленої нежитлової будівлі ТОВ КП «Лісні поляни» (а.с. 5, 35).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.12.2013 року, не земельній ділянці наявні водоохоронні обмеження площею 0,2706 га, від 01.01.2000 року, підстава для виникнення обмеження: Постанова КМУ «Про затвердження Порядку користування землями водного фонду» (а.с. 18-19, 48-50).

Згідно ч. 3 ст. 10, що також передбачено і ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами у справі докази, що повною мірою викладені та проаналізовані вище, колегія суддів дійшла до висновку про недоведеність позивачами того, що відповідач ДП «Полтавське лісове господарство» будь-яким чином порушило права ОСОБА_4

Так, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, на підтвердження того, що на підставі рішення загальних зборів ТОВ «КП «Лісні Поляни» будинок відпочинку було передано ОСОБА_4 як дачний будинок для позаміського проживання та відпочинку в користування, з подальшим переоформленням на нього права власності. Позивачі вказали, що зазначина обставина встановлена рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13.02.2012 року у справі № 1625/650/2012, проте, колегія суддів вивчивши мотивувальну частину вказаного рішення, вважає доводи позивачів хибними та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

З огляду на те, що з матеріалів справи взагалі не вбачається порушення права позивача ОСОБА_4 відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ДП «Полтавське лісове господарство» за безпідставністю.

Із суті справи вбачається, що спір про право виник між позивачем ТОВ «КП Лісні Поляни» та відповідачем ДП «Полтавське лісове господарство», які є юридичними особами.

Згідно зі статтями 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з нормами статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі у тому числі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно із статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

З огляду на викладені норми господарсько-процесуального кодексу України та встановлені обставини у справі, а саме те, що спір щодо дійсності акту на право постійного користування земельною ділянкою існує між двома юридичними особами ТОВ «КП Лісні Поляни» та ДП «Полтавське лісове господарство», колегія суддів констатує, що зазначений спір не підлягає до розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства, а може бути розглянутий судом господарської юрисдикції у відповідності до норм ст.ст. 1, 12, 13 ГПК України, а тому провадження у справі підлягає до закриття у цій частині на підставі ст.ст. 205, 310 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 205, 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309, 310, ч. 1 п.п. 3, 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу керівника Полтавської місцевої прокуратури задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Державного підприємства «Полтавське лісове господарство» відмовити за безпідставністю.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КП Лісні Поляни» до Державного підприємства «Полтавське лісове господарство» у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді: П.С. Абрамов

ОСОБА_5

З оригіналом згідно: ОСОБА_1