Справа №: 671/278/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Павлової А.С.,

за участі: секретаря Козак Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Волочиської міської об'єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСАНОВИВ:

24 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Волочиської міської об'єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько ОСОБА_3, який проживав в с. Ожигівці Волочиського району Хмельницької області. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої, в тому числі, належить житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1. Померлий ОСОБА_3 залишив заповіт, згідно з якого заповів позивачу вищезазначене майно. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на нього вона не в змозі, оскільки правовстановлюючих документів на житловий будинок за життя спадкодавця не видавалося.

Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому звернулася до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій просила справу розглянути у її відсутності, позов визнає, просить його задоволити.

Представник відповідача - Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову не заперечив, при розгляді справи поклався на думку суду.

Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється через неявку всіх осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. Ожигівці Волочиського району Хмельницької області помер ОСОБА_3 (а.с. 9).

ОСОБА_3 за життя 11.11.2004 склав заповіт, згідно з якого все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, все те, що буде належати йому на день смерті і на що матиме право, заповів дочці ОСОБА_1 (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1. Вартість даного будинку з господарськими будівлями становить 190517 гривень.

Факт належності житлового будинку та його вартість підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 14-18), довідкою старости с. Ожигівці, Бутівці, Соболівка № 95 від 21.02.2017 (а.с. 21).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Заповітом (а.с. 5), довідкою старости с. Ожигівці, Бутівці, Соболівка № 97 від 21.02.2017 (а.с. 23) стверджується, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 Спадкоємцем за законом є дружина померлого ОСОБА_2.

З копії матеріалів спадкової справи № 117/2015, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_3 (а.с. 45-54) вбачається, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину вчасно, звернувшись до нотаріальної контори за місцем її відкриття, із відповідною заявою.

Спадкоємець за законом, відповідач ОСОБА_4 від спадщини відмовилася про що подала нотаріусу заяву (а.с. 10).

Разом з тим, 16 грудня 2015 року приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 20).

Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Як вбачається з характеристики житлового будинку (а.с. 18) житловий будинок (літ. «А-1») був побудований 1979 року; прибудова (літ. «а») - 1991 року; господарська будівля з літньою кухнею (літ. «Б») - 1979 року; кладова з погребом (літ. «В») - 1980 року; погріб (літ. «Г») - 2005 року.

Таким чином факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього.

Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З довідки старости с. Ожигівці, Бутівці, Соболівка № 95 від 21.02.2017 слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 Волочиського району Хмельницької області належав ОСОБА_3 згідно запису по господарської книги № 2 за 2011-2015 року, номер об'єкта ПГО - 0153-1 (а.с. 21)

Земельна ділянка під вказаним житловим будинком також належала ОСОБА_3, що доводиться довідкою старости с. Ожигівці, Бутівці, Соболівка № 96 від 21.02.2017 згідно з якої земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок по ОСОБА_2 Волочиського району Хмельницької області площею 0,56 га, з них: 0,08 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку і 0,48 га - для ведення особистого селянського господарства була передана у приватну власність громадянину ОСОБА_3, згідно з рішенням 15 сесії Ожиговецької сільської ради від 05.10.1993, але документи на неї не виготовлені (а.с. 22).

Враховуючи вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок (літ. «А-1»); прибудову (літ. «а»); господарську будівлю з літньою кухнею (літ. «Б»); кладову з погребом (літ. «В»).

Разом з тим, вимога визнати за позивачем право власності на погріб (літ. «Г»), який був побудований 2005 року задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності.

Відповідно до пункту 27 ППВССУ від 30.03.2012 № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо - на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.

На сьогоднішній день, прийняття в експлуатацію цих об'єктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05.08.92 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 № 79.

Відповідно до п. 6 ППВССУ від 30.03.2012 № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідних державних органів із заявою про прийняття забудови до експлуатації в порядку встановленому законодавством України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1223, 1269 ЦК України, ст.ст. 3, 57, 174 ч. 4, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок (літ. «А-1»); прибудову (літ. «а»); господарську будівлю з літньою кухнею (літ. «Б»); кладову з погребом (літ. «В»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Хмельницької області через Волочиський районний суд Хмельницької області.

Суддя Павлова А.С.