У Х В А Л А

Іменем України

26 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Фазикош Г.В.,

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року, постановлену за поданням головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Грицищука М.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1,-

в с т а н о в и л а :

20 вересня 2014 року головний державний виконавець звернувся до суду з даним поданням, яке мотивував тим, що у міському відділі ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції знаходяться виконавчі провадження ЄДРВП № 5425803 та ЄДРВП № 42559709 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-228 від 17.05.2006, виданого Міжгірським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 05.05.2006 і до досягнення нею повноліття, та виконавчого листа № 2-459 від 11.01.2012, виданого Міжгірським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку, щомісячно і до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а потім 1/4 частки заробітку до повноліття дитини ОСОБА_7.

У поданні зазначається, що боржник ОСОБА_1 добровільно не виконує рішення суду та аліменти не сплачує, у зв'язку з чим, станом на 01.10.2014, заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2-228 від 17.05.2006 складає 50546,48 грн., а борг зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2-459 від 11.01.2012 складає 29147,46 грн..

У межах вищезазначених виконавчих проваджень вчинено майже всі можливі виконавчі дії, такі як: арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, розшук майна боржника, запити у відповідні органи щодо наявності у боржника майна, подання про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів тощо. Крім того, боржник ОСОБА_1 неодноразово викликався у виконавчу службу, але на виклики не з'являвся, про що було складено відповідні акти. Все викладене вказує та підтверджує те, що боржник ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання судових рішень.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон гр. України ОСОБА_1 на період існування заборгованості.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану ним ухвалу та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 скаргу підтримали.

Головний державний виконавець МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Грицищук М.П., зважаючи на нещодавно виявлені обставини, вважав, що підстав для обмеження виїзду ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон - немає, оскільки він не ухиляється від покладених на нього рішенням суду зобов'язань

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. ОСОБА_5 надіслала клопотання про розгляд справи без її участі. Оскаржувану ухвалу просила залишити без змін. Як зазначив ОСОБА_1, ОСОБА_4 разом із донькою проживають у Чеській республіці. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності осіб, які не з'явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, позицію державного виконавця, дослідивши матеріали справи та матеріали, надані міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції знаходяться виконавчі провадження ЄДРВП № 5425803 та ЄДРВП № 42559709 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-228 від 17.05.2006, виданого Міжгірським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 05.05.2006 і до досягнення нею повноліття, та виконавчого листа № 2-459 від 11.01.2012, виданого Міжгірським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частин всіх видів заробітку, щомісячно і до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а потім 1/4 частки заробітку до повноліття дитини ОСОБА_7

Задовольняючи подання державного виконавця про встановлення для ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, суд виходив з того, що останній ухиляється від виконання обов'язків покладених на нього рішеннями суду.

Проте з матеріалів, наданих апеляційному суду міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції 25 січня 2017 року, та з пояснень, наданих в судовому засіданні ОСОБА_1 та головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Грицищуком М.П., вбачається наступне.

ОСОБА_1 надав державному виконавцю копії квитанцій та фіскальних чеків, які підтверджують, що з липня 2014 року по січень 2017 року ним періодично проводилось перерахування коштів ОСОБА_5 - поштовим переказом та шляхом зарахування на картку «ПриватБанк» - всього на суму 18800 грн. (а.с.113-117). Як зазначив ОСОБА_1, він не знав, що про відповідні перерахування коштів слід повідомляти державного виконавця, а головний державний виконавець ГрицищукМ.П. вказав, що йому не було відомо про здійснені ОСОБА_1 платежі, і саме тому у вересні 2014 року він звернувся до суду із поданням про обмеження боржника у виїзді за кордон.

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, зокрема, судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду. Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 як на час звернення державного виконавця з даним поданням, так і в подальшому, періодично проводилась часткова сплата аліментів на користь ОСОБА_5 Як вбачається, зокрема, з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 29.08.2016, у 2016 році необхідний місячний платіж становив 1152,66 грн. (а.с.132). З наданих ОСОБА_1 фіскальних чеків вбачається, що у 2016 році він проводив перерахування коштів на картку «ПриватБанк» ОСОБА_5 у сумах від 600 до 1100 грн., що є меншим він необхідної суми, і заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_5 існує. Проте, оскільки боржником частково сплачуються аліменти, а отже, від виконання покладеного на нього рішенням суду обов'язку він не ухиляється, а тому відсутні підстави для обмеження його праві виїзду за кордон.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. 307 п. 2 ч.2, ст. 312 п. 2, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року - скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Грицищука М.П. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді: