Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 329/693/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Покопцева Д.О.
Провадження № 22-ц/778/526/17 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок -інтернат» Запорізької обласної ради, про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до КУ «Чернігівський дитячий будинок -інтернат» Запорізької обласної ради, про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позову зазначала, що з 01.08.1980 року працює медичною сестрою в КУ «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради.

На початку січня 2015 року було оприлюднено наказ адміністрації №20-п від 02 січня 2015 року, згідно якого з 01.01.2015року припинено нарахування 35% надбавки за обслуговування лежачих та малорухомих підопічних.

Адміністрація підприємства, посилаючись на те, що ступінь рухомості підопічних 4 корпусу є такою, що не надає права на нарахування 35% надбавки, припинила її виплату.

На її численні звернення до різних інстанцій, адміністрацією було нараховано та виплачено заробітну плату з врахуванням цієї надбавки лише за січень і лютий 2015 року.

Вважає, припинення виплати надбавки незаконною, оскільки вона з січня 2015 року і по теперішній час продовжує обслуговувати підопічних інтернату, які відносяться до категорії осіб із значно зниженою рухомою активністю.

Виплата надбавки була припинена на підставі висновків медичної комісії, проте вказані висновки на її думку містять завідомо неправдиву інформацію. В зв'язку з чим вона зверталась до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Зазначала, що відповідач з березня 2015 року і по теперішній час не нараховує їй надбавку, в зв'язку з чим станом на 01.07.2016 року утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 10651 грн.

Враховуючи вищевикладене просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 10 651грн, за період з 01.03.2015 року по 01.07.2016 року.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької областівід 10 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що з 01.08.1980 р. позивач працює медичною сестрою Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради (а.с.7, 140, 146).

Умови та розмір оплати праці працівників інтернатних установ визначаються відповідно до спільного наказу Міністерства праці та міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 р. № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення».

Враховуючи особливий характер та особливі умови праці, а саме - роботу з підопічними з наслідками психічного розладу, для певних категорій працівників інтернатних установ п.п.2.4.5 п.1 цих Умов передбачено підвищення посадових окладів (тарифних ставок) на 25% у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці.

Згідно з п.п.2.4.5 п.8 Умов, посадові оклади (тарифні ставки) працівників, які безпосередньо обслуговують підопічних із значно зниженою рухомою активністю та ліжково хворих, підвищуються на 20%.

У відповідності до Постанови Кабінету міністрів України № 875 від 29.09.2010 р. «Про встановлення надбавки окремим працівникам установ соціального захисту населення», лікарям, фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою і молодшим медичним сестрам з догляду за хворими які безпосередньо обслуговують осіб зі значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих, установлюється надбавка за особливі умови роботи у розмірі 15% посадового окладу з підвищеннями.

Наказом № 19п від 02.01.2015 р., в зв'язку з виробничої необхідністю, позивача було відкликано з відпустки (а.с.141). Вона приступила до роботи у 4 корпусі зазначеної установи, що сторонами визнається, і пропрацювала там до 01.07.2016 р.

02.01.2016р. адміністрацією установи був виданий наказ № 20-п, згідно якого «в связи с переводом малоподвижных подопечных с 4 корпуса в 3 корпус прекратить начисление 35% (за обслуживание лежачих и малоподвижных подопечных), с 01.01.2015 года; выплачивать 35% за обслуживание лежачих и малоподвижных подопечных в 3,5,6 корпусах, с 01.01.2015 года» (мова оригіналу).

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Вказана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в Постанові від 04 липня 2012 року в справі №6-59цс12.

Згідно штатного розпису Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради на 01.10.2014 р. (а.с.150-151), затвердженого Директором Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної ради, у кількості 127,5 штатних одиниць, з місячним фондом заробітної плати 242 324грн 36коп, кількість штатних одиниць молодших медсестер з догляду за ліжково-хворими - 28.

Згідно штатного розпису цієї установи на 01.01.2015р., кількість штатних одиниць залишена як 127,5 штатних одиниць, місячний фонд заробітної плати зменшено до 233 821 грн. 69коп, кількість штатних одиниць молодших медсестер з догляду за ліжково-хворими зменшено до 17 (а.с.148-149).

Станом на 01.12.2015р. кількість штатних одиниць молодших медсестер з догляду за ліжково-хворими залишено 17 осіб (штатний розпис, а.с.152-153).

Згідно пояснень представника відповідача, зазначене стало приводом раціоналізації робочих місць, і тому 02.01.2016 р. адміністрацією інтернату був виданий наказ № 20-п про перевод нерухомих і малорухомих підопічних з 4 корпусу до інших корпусів -3, 5,6.

Позивач не погоджується, що всі підопічні 4 корпусу Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради відносяться до 4 та 5 категорії рухомості (малорухомі та нерухомі), піддаючи сумніву складені в 2015-2016 р.р. лікарями Чернігівської центральної районної лікарні та терапевтом інтернату висновки (а.с.100-120, 134-138).

Тобто по справі позивач спростовує саму наявність змін в організації виробництва і праці.

Позивач 15.12.2015 р. зверталася до Чернігівського ВП Бердянського ГУНП з заявою про підробку зазначених висновків лікарями Чернігівської ЦРЛ ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, терапевтом інтернату ОСОБА_7 (а.с.72).

Висновком від 23.12.2015 р. її заяву було долучено до матеріалів кримінального провадження щодо неправомірних дій службових осіб Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради, за яким проводяться слідчі дії.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що адміністрацією інтернату винесено та оприлюднено наказ від 02.01.2015 р. про зміну істотних умов праці. Підставою для винесення цього наказу слугувала потреба проведення раціоналізації робочих місць, оскільки штатними розписами за 2015 р., затвердженими Директором Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної ради, зменшена кількість медсестер по догляду за ліжко-хворими.

Правом на припинення трудового договору, встановленим ч.6 ст.32 КЗпП України, в зв'язку зі зміною істотних умов праці, позивач не скористалася, і продовжила трудову діяльність, хоча по справі сторонами не спростовується, що умови оплати праці змінилися. Вона не оскаржує і наказ № 20-п від 02.01.2015 р., який змінив умови оплати її праці.

Позивач, як заявник, подавши в грудні 2015 р. до поліції заяву про скоєння кримінального правопорушення (внесення до медичних висновків завідомо неправдивих даних), яким, на її думку, порушено її право на оплату праці, станом на листопад 2016 р. не знала про рішення, яке було прийнято за заявою, і жодним з прав заявника, передбачених ст.60 КПК України, не скористалася.

Таким чином, позивачем не доведено відсутність змін істотних умов праці в Комунальній установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради.

Разом з тим, згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За роз'ясненнями, що містяться в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, працівники інтернату не були належним чином, під підпис, попереджені про зміну істотних умов праці за два встановлені законодавцем місяці. Сторонами визнано, що наказ, який змінив ці умови, був оприлюднений в перших числах січня 2015 р., і за січень-лютий 2015 р. оплата праці позивачу була проведена згідно попередніх умов.

Роботодавець вправі самостійно визначати найбільш вигідні умови здійснення господарської діяльності, зміни в організації виробництва і праці, але без порушень визначених трудовим законодавством права працівників. Порушень трудових прав позивача підприємством на теперішній час не встановлено.

Чинним законодавством не передбачено погодження наказу про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників з профспілковою організацією або її виборними органами.

Разом з тим, згідно виписки з протоколу № 2 від 13.02.2015 р., на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради розглядався лист молодших медичних сестер корпусу № 4 про те, що не всіх підопічних, які не можуть себе самостійно обслуговувати, перевели до інших корпусів. Від адміністрації інтернату було запропоновано повторно оглянути цих осіб, і, у випадку підтвердження їх стану, який дає право на виплату 35% надбавки, вона буде нарахована.

Згідно матеріалів справи, такий огляд був проведений. Згідно пояснень представника відповідача, в подальшому питання проведення раціоналізації робочих місць та зміни оплати праці в зв'язку з нею не піднімалося. Позивач не надала суду жодного доказу протилежного.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що зміна істотних умов праці в Комунальної установи «Чернігівський дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради не відбулася, і тому на законних підставах відмовив у задоволенні позову.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: