АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4588/16-ц Номер провадження 22-ц/786/319/17Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Дорош А.І., Абрамова П.С.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 28 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 19 137 грн. 82 коп.

В обґрунтування позову посилалася на прострочення платежів та внесення платежів не у повному розмірі.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 28 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2007 року по 22 серпня 2016 року в розмірі 19 137 грн. 82 коп., на відшкодування понесених судових витрат - 551 грн.20 коп., а всього стягнути 19 689 грн. 02 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити - зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів до 2 000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу по суті за відсутності відповідача у справі без постановлення заочного рішення та не звернув увагу на скрутне матеріальне становище боржника.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 березня 1994 року до 16 квітня 2007 р. (а.с.12), від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 21 вересня 1999 року стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 25% на кожну дитину починаючи з 15.09.1999 року і до досягнення повноліття дитини (а.с.13).

На виконання зазначеного судового рішення позивачці 21 вересня 1999 року виданий виконавчий лист №АЕ-233 та відкрито виконавче провадження (а.с.14).

Згідно довідки-розрахунку Київського ВДВС від 07 червня 2016 року №8/11868 за станом на 01 червня 2016 року ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 19 539 грн. 11 коп.(а.с.19-20).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а також визнав правильним розрахунок пені, зроблений позивачкою.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За змістом ч.1,2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, ураховуючи правову природу пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з розуміння аліментів як періодичних платежів, які виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме таких правових позицій дійшов Верховний Суд України у постановах №6-94/цс15 від 01.07.15р, №6-2022/цс15 від 25.11.15р., №6-2696/цс15 від 16.12.15р., №6-1477/цс15 від 03.02.16р., №6-535/цс16 від 01.06.16р.

З огляду наведене судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно погодився з розрахунком розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача.

За змістом ст.35 ЦПК України та з урахуванням предмету спору державний виконавець у цій справі не може бути третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Окрім того, відповідач, заперечуючи проти правильності нарахованої державним виконавцем заборгованості за сплати аліментів, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не надав свого розрахунку заборгованості.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та оцінці судом дотримані вимоги ст.212 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які обґрунтовано наведені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Передбачені законом підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлені.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.315. ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: П.С.Абрамов

А.І.Дорош

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов