Справа № 428/9196/16-ц
26 січня 2017 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі
головуючого судді Бароніна Д.Б.,
за участю секретаря Бондаренко І.С.,
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка одночасно є
представником іншого позивача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Сєвєродонецького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації та виселення, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_4, Сєвєродонецького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації та виселення, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, посилаючись на наступне.
Позивачам на праві спільної сумісної власності належить трьохкімнатна квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Кожному з них, згідно свідоцтва про право власності на житло, належить по 1/4 частині квартири. Відповідач ОСОБА_4 являється круглою сиротою, виховувалася у Сєвєродонецькій школі інтернаті з 1998 року по 2004 рік. Після закінчення навчального закладу в м. Луганську, вона була знята з реєстраційного обліку і на території України ніде не перебувала на реєстраційному обліку. 17.08.2012 в Сєвєродонецькому пологовому будинку багатопрофільної лікарні вона народила сина - ОСОБА_5, однак виписати з відділення патології новонароджених дитячої міської лікарні його не змогли, оскільки у матері дитини немає ні постійного місця проживання, ні реєстраційного обліку в м. Сєвєродонецьку, що не давало їй підстав для отримання допомоги на дитину при народженні та догляду за дитиною до досягнення нею до 3-х років. Управлінням праці та соціального захисту населення м. Сєвєродонецька ОСОБА_4 було відмовлено у постановці її та малолітньої дитини на тимчасовий реєстраційний облік. Позивачі за проханням відповідача дали згоду поставити її та її малолітнього сина на реєстраційний облік у трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_2. Рішенням Сєвєродонецького міського суду 20 листопада 2012 року у ОСОБА_4 був відібраний її малолітній син, без позбавлення її батьківських прав. Малолітній ОСОБА_5 з 16.01.2013 знаходиться на вихованні і проживає в опікуна ОСОБА_6 за адресою: вул. Клавдії Прядко, буд. № 65, м. Брянка Луганської області. Опікун доводиться відповідачу ОСОБА_4 рідною сестрою. Малолітній ОСОБА_5, проживаючи в опікуна з 16 січня 2013 року, тобто 1 рік 2 місяця та 15 днів, придбав право на житло і в подальшому має право на його одержання у відповідності з законом. Оскільки він не проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1, позивачі вважають, що він повинен бути поставлений на реєстраційний облік саме за місцем свого проживання, тому просять визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право проживання в їх квартирі. Відповідач ОСОБА_4, проживаючи з 29.09.2012 в квартирі, яка належить позивачам на праві спільної сумісної власності, ніде не працює, не приймає ніяких заходів щодо працевлаштування на роботу, не приймає участі в оплаті квартплати та комунальних послуг, веде себе не тактовно по відношенню до позивачів, висловлює образи, на зауваження не реагує, приймаючи їх агресивно, навмисно руйнує їх майно, бє посуд, вибила двері в спальній кімнаті. Добровільно знятися з реєстраційного обліку з квартири ОСОБА_4 не бажає. Позивачі вважають, що вона має можливість проживати в м. Перевальську та м. Брянка Луганської області, де і проживає її дитина, має можливість працевлаштуватися та одержати житло і, таким чином, може звернутися до суду з позовною заявою про повернення їй малолітнього сина ОСОБА_5, тому просять суд виселити її з квартири № 57, розташовану в будинку № 11 по вул. Науки м. Сєвєродонецька Луганської області.
Сєвєродонецький міський відділ Управління Державної міграційної служби України у Луганській області надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що по-перше відповідачем є та процесуальна особа, яка на думку позивача, своєю діяльністю (діями або бездіяльністю) порушила його права, а Сєвєродонецький MB УДМС України у Луганській області своєю діяльністю жодних прав позивачів не порушував, тобто не може бути відповідачем у зазначеній справі. По-друге, Сєвєродонецький МВ УДМС України у Луганській області є територіальним підрозділом Управління Державної міграційної служби України у Луганській області, яке є органом державної влади та вчиняє певні дії відповідно до Положення про Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, затвердженого наказом Державної міграційної служби України 18.07.2011 № 28. Будь-яких відносин у Сєвєродонецького МВ УДМС України у Луганській області з позивачами не існувало та не існує, тобто відсутні жодні зобов'язання. В порушення статі 119 Цивільного Кодексу України позивачі не надали жодного документу або іншого доказу щодо фактичної наявності у малолітнього ОСОБА_5 жилої площі у м. Брянка, Перевальського району або у іншому місці, де на теперішній час його фактичне місце перебування, та яким документом зафіксовано, що він втратив право користуватися житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3. Також, у позовній заяві не зазначено за якою адресою фактично ОСОБА_4 мешкала, за винятком вибуття її за межі м. Сєвєродонецька. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10.12.2015 № 888 - VIII з 04.04.2016 повноваження щодо реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання особи передано виконавчим органам сільської, селищної або міської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, на теперішній час до компетенції УДМС не відносяться питання щодо реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання особи, тому Сєвєродонецький МВ УДМС не може бути відповідачем по зазначеній справі, не повинен відповідати за позовом, оскільки не є учасником спірних правовідносин, тобто є неналежним відповідачем. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову позивачів.
Позивачі в судовому засіданні підтримали вимоги, викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити. В частині позовних вимог ОСОБА_7 провадження у справі було закрито у звязку із його відмовою від позову.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.
Представник третьої особи ОСОБА_8 надала до суду заяву , в якій просила розглядати справу за відсутності представника Органу піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області та вирішити справу у відповідності до чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивачі не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У звязку з наведеним, суд вважає можливим слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло № 55, виданого 16 листопада 2005 року Управлінням житлово-комунального господарства міськради та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1, свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ № 821523, та членам його сімї ОСОБА_2, свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ № 821523, ОСОБА_3, свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ № 821523, ОСОБА_7, свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ № 821523. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
16 січня 2014 року Комунальним підприємством «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» була видана ОСОБА_4 довідка про те, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та має склад родини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7.
Вирішуючи питання про обґрунтованість вимоги щодо визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право проживання в квартирі, суд враховує, що неповнолітній ОСОБА_5 не був вказаний позивачами в якості відповідача за позовом. Також позивачами не було вказано особу, яка має право бути законним представником ОСОБА_5, мати якого позбавлена батьківських прав за рішенням суду та який згідно із матеріалами справи переданий під опіку іншій особі.
Суд розяснив позивачам право на заявлення клопотання про залучення співвідповідача до участі у справі або заміну відповідача, проте позивачі таким правом не скористалися.
Отже, вимоги щодо визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право проживання в квартирі задоволенню не підлягають, проте суд вважає за необхідне розяснити позивачам, що вони не позбавлені права звернутися до суду із аналогічною вимогою, вказавши ОСОБА_5 в якості відповідача та зазначивши адресу проживання та інші контактні дані його законного представника.
Стосовно вимоги про виселення ОСОБА_4 суд зазначає, що позивачами не було надано доказів протиправної поведінки ОСОБА_4 безпосередньо під час співмешкання з позивачами у житловому приміщенні, хоча судом було розяснено позивачам обовязок щодо надання всіх доказів, які на їх думку мають значення для вирішення справи.
Також з пояснень позивача ОСОБА_2 судом зясовано, що кінцевою метою виселення ОСОБА_4 вона ставить зняття її з реєстрації у належній їй та іншим позивачам квартирі, та наступне зменшення розміру комунальних платежів.
Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до ст. 7 закону №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про:
1) позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) визнання особи безвісно відсутньою;
4) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те що закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог:
1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) про визнання особи безвісно відсутньою;
4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа № 21-1438а15) та від 01.03.2016 (справа № 21-5446а15).
В абзаці 3 пункту 34 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 вказано, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Позивачі вимог про позбавлення права користування ОСОБА_4 житловим приміщенням на підставі відповідних статей Цивільного кодексу України не заявляли.
Отже, у задоволенні вимоги про виселення ОСОБА_4 належить відмовити.
Разом з тим, суд вважає за необхідне розяснити позивачам, що вони не позбавлені права звернутися до суду із вимогою про позбавлення права користування ОСОБА_4 житловим приміщенням на підставі відповідних статей Цивільного кодексу України.
Стосовно вимог про зобовязання Сєвєродонецького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Луганській області зняти з реєстраційного обліку квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_4 суд зазначає, що по-перше у задоволенні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_5 права користування житловим приміщенням та щодо виселення ОСОБА_4 відмовлено, а по-друге прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобовязувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби.
Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, у задоволенні вимог про зобовязання Сєвєродонецького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Луганській області зняти з реєстраційного обліку квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належить відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачі або третя особа не заявляли про наявність у них документально підтверджених судових витрат. Отже судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Сєвєродонецького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Луганській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації та виселення, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради відмовити.
Рішення може бути оскаржено позивачами або третьою особою в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи (крім відповідачів), які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Відповідачі мають право подати заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги або заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу або заяву про перегляд заочного рішення не було подано.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 27 січня 2017 року.

Суддя Д. Б. Баронін