АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2-6053/03
Провадження № 22-ц/792/214/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів П'єнти І.В., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.,

за участю апелянта ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 липня 2003 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду, ОСОБА_3 зазначала, що з 29 жовтня 1978 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1, вона є інвалідом I групи, з 2000 року постійно хворіє у зв'язку з чим потребує постійного медикаментозного лікування та стороннього догляду і через хворобу не може забезпечити себе самостійно. Посилаючись на те, що сторони проживають окремо, відповідач працює за кордоном та має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання, проте з 2003 року ухиляється від утримання сім'ї, просила суд стягувати з ОСОБА_1 на її користь на її утримання аліменти в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду.

Рішенням Хмельницького міського суду від 14 липня 2003 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Соколівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 9 червня 2003 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 зазначає, що про оскаржуване рішення дізнався лише в листопаді 2016 року, а про час та місце розгляду справи судом першої інстанції він не повідомлявся, судових повісток за місцем реєстрації не отримував у зв'язку з чим був позбавлений права на судовий захист. Апелянт також зазначає, що суд, встановивши під час розгляду справи про те, що місце перебування відповідача є невідоме, в силу положень ст. 97 ЦПК України в редакції 1963 року не оголосив розшук відповідача і за відсутності належних доказів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати кошти на її утримання, у суду не було підстав для задоволення позову.

Апелянт апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі і просить її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнала і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачка в силу стану здоров»я, (є інвалідом першої групи) в судове засідання не з'явилась, хоча про день і час розгляду справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції на час постановлення рішення 14.07.2003 року вірно виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 29 жовтня 1978 року, позивачка є інвалідом першої групи, з 2000 року тяжко хворіє, потребує стороннього догляду, сторони проживають окремо, однак відповідач матеріальної допомоги позивачці не надає. Враховуючи, що ОСОБА_1 спроможний надавати матеріальну допомогу дружині, яка є не працездатною та потребує такої допомоги, суд прийшов до вірного висновку, що позов підлягає до задоволення. І визначаючи розмір аліментів, які стягнуті із відповідача на утримання позивачки, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності, проживає з матір»ю, яка також отримує пенсію за віком; що ОСОБА_1 є працездатним, отримує постійний дохід, проживає самостійно та інших утриманців не має, а тому і стягнув з відповідача аліменти в розмірі 1/5 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 32 КпШС України, що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, подружжя повинно матеріально підтримувати одне одного. В разі відмови в такій підтримці той з подружжя, який є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, а також дружина в період вагітності і протягом трьох років після народження дитини (у разі, коли дружина перебуває у відпустці по догляду за хворою дитиною, - на весь час перебування у такій відпустці, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) мають право по суду одержувати утримання (аліменти) від другого з подружжя, якщо останній спроможний його надати. Це право зберігається і після розірвання шлюбу.

В силу ч.1 ст. 33 КпШС України, що був чинний на час виникнення спірних правовідносин, розмір аліментів, що стягуються на користь одного з подружжя, який є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, визначається судом у частковому відношенні до заробітку (доходу), включаючи вартість натуральних видач, з урахуванням матеріального і сімейного становища обох сторін, а також можливості одержання утримання від дітей. При цьому можливість одержання утримання від дітей для одного з подружжя, який є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, не звільняє другого з подружжя від сплати аліментів.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, що видане Летичівським райвідділом РАГС 12.06.1992 року зареєстровано шлюб, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.16).

Згідно довідки МСЕ № 275957 від 08.11.2002 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 призначено першу групу інвалідності і остання потребує сторонньої допомоги. (а.с.4).

Відповідно до довідки управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому №124221 від 10.06.2003 року ОСОБА_3 перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 97,69грн. (а.с. 6).

Як слідує із довідки ЖКК «Будівельник» в склад сім»ї ОСОБА_3 входить ОСОБА_1 (а.с.7).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення невірно зроблено висновок щодо спроможності ОСОБА_1 надавати матеріальну допомогу позивачці є безпідставними, адже апелянтом в засіданні апеляційного суду визнано ту обставину, що він біля 2 х років знаходився на заробітках в Ізраїлі і в 2003 році повернувся на Україн. А працюючи в Ізраїлі, надавав позивачці посильну матеріальну допомогу, однак з 2003 року неофіційно влаштувався на роботу в м. Києві, створив нову сім»ю і кошти позивачці не направляв, хоча отримував дохід в сумі 300 грн. І згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказуванню не підлягають.

Апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів, не приймає до уваги як докази на підтвердження матеріального стану відповідача в 2003 році його трудову книжку та довідку із ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 05.12.2016року, адже апелянт вказав, що в 2003 році він офіційно працевлаштований не був та отримував неофіційний дохід.

Також, суд не приймає до уваги як докази копії свідоцтв про розірвання шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_3 01.07.2010 року та про реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_5 11.09.2010 року, оскільки ці документи стосуються іншого періоду життя апелянта і на законність оскаржуваного судового рішення від 14.07.2003 року не впливають.

Щодо доводів апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції було неналежно повідомлено апелянта про день і час розгляду справи, колегія суддів вважає їх не обґрунтованими, виходячи із слідуючого.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України (в редакції 1963 року, чинній на час розгляду справи) судові виклики і повідомлення провадяться повістками, що надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, представникам громадських організацій і трудових колективів за адресою, вказаною стороною, самими цими особами або іншими учасниками справи.

В силу положень ч. 1 ст. 94 ЦПК України (в редакції 1963 року, чинній на час розгляду справи) повістки про виклик, адресовані громадянам, вручаються їм під розписку. Зворотна розписка з їх підписом підлягає поверненню до суду з зазначенням часу одержання.

Як слідує із позовної заяви, ОСОБА_3 при подачі позову до суду вказала місце проживання відповідача ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (а.с.2) і судом направлялися повістки відповідачу саме за вказаною адресою (а.с.10-11), однак відповідно до акту від 16.06.2003 року судову повістку не вручено з причин відсутності адресата (а.с.12).

Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України (в редакції 1963 року, чинній на час розгляду справи) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну своєї адреси під час провадження справи. При відсутності заяви про зміну адреси повістки надсилаються на останню відому судові адресу і вважаються доставленими, навіть коли адресат за цією адресою більше не проживає.

Як вбачається із матеріалів справи, судом двічі направлялися вимоги на адресу начальника ЖСК № 2 Кооперативних будинків з проханням вручити судові повістки відповідачу ОСОБА_1, останнє відоме місце проживання якого АДРЕСА_2 і на адресу суду надійшло повідомлення від майстра ЖЕД № 2 ОСОБА_6 про те, що судову повістку ОСОБА_1 не вручено, оскільки останній за зазначеною адресою не проживає. (а.с.15, 17-19).

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міського суду від 14 липня 2003 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

Головуючий у першій інстанції - Ярмолюк О.І. Справа № 22ц/792/214/17

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія №48,50