17.01.2017 Єдиний унікальний номер 205/8494/16-ц
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,?
14.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.
Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_5, письмово просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не зявилася. Про місце, дату та час судового засідання сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Суд, вивчивши матеріали справа, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
В ході судового розгляду встановлено, що договірні відносини щодо позики грошових коштів виникли між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4.
За укладеним договором позики грошові кошти зобовязався повернути позивачеві ОСОБА_4, а не відповідачка.
Позивач ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення боргу за договором позики до ОСОБА_4 не предявляв.
Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Аналіз наведеної норми закону дає підстави до висновку, що ст.1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
В судовому засіданні не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 будь-яким чином порушила, не визнала або оспорила права позивача, в чому числі, не встановлено, що позивач отримала грошові кошти позивача без достатніх правових підстав, оскільки грошові кошти переказані на її імя призначення платежу «в борг», грошові кошти зобовязався повернути позивачеві ОСОБА_4, а не відповідачка про що сам позивач стверджує в позовній заяві.
Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми як безпідставно набутих відповідачем, питання про стягнення боргу за договором позики не ставив.
Позивач не позбавлений права звернутися до суду про відновлення порушених прав з інших правових підстав, зокрема шляхом звернення до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, виходячи з обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
Судові витрати відповідно до ст..88 ЦПК України не відшкодовуються.
Враховуючи викладене, керуючись ст..ст.1212-1213 ЦК України, ст.. 10,11,57,60,88,209,212-215,218, 224-226 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 16 000,00 грн. відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Остапенко Н.Г.