Справа № 357/1680/16-ц Головуючий у І інстанції Дмитренко А. М.
Провадження № 22-ц/780/405/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 02.03.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним: 13 січня 2014 року вона надала ОСОБА_2 у позику кошти у розмірі 1400 доларів США строком до 13 липня 2014 року. Для підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 власноручно написала розписку від 13 січня 2014 року. Зазначала, що відповідач не виконала свої зобов'язання, у визначений строк грошові кошти не повернула. Після закінчення строку дії договору вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути позику, однак отримала відмову. Вказувала, що відповідач повернула частину боргу в сумі 3000 гривень, станом на 26 січня 2016 року кінцева сума заборгованості становила 1146,79 доларів США, що еквівалентно сумі 28 474,59 гривні. Крім того вважала, що підлягає стягненню з відповідача 3 % річних від простроченої заборгованості.

Зважаючи на наведене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму позики в розмірі 1146,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 28 474,59 гривні, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 854,24 грн. понесені судові витрати в розмірі 551,20грн., всього - 29880,03 гривень.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Обґрунтувала скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що суд лише на припущеннях дійшов висновку про те, що вона отримала у борг грошові кошти від ОСОБА_3 Вказує, що розписка від 13 січня 2014 року була нею підготовлена, але договір між сторонами не був укладений, коштів у борг вона не брала. Судом не були прийняті покази свідків - її сина ОСОБА_4 та її матері ОСОБА_5, також суд проігнорував ту обставину, що передача коштів проводилась у відсутність свідків. За таких умов підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач стверджувала, що хоча й написала боргову розписку позивачу, однак фактично такі кошти не отримувала. При цьому суд вказаним обставинам оцінку не дав, як і не взяв до уваги показів свідків з її сторони, а саме сина та матері. З наведеною позицією апелянта колегія суддів погодитися не може.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

На підтвердження факту укладення між сторонами договору позики позивач надав до суду відповідну розписку, яка у зв'язку з наявністю в ній усіх істотних умов була визнана судом договором позики. Факт написання такої розписки підтвердила й сама відповідач, відтак дана обставина у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Натомість на підтвердження своєї позиції відповідач належних та допустимих доказів не надала. Не можуть вважатися такими доказами пояснення свідків по справі, оскільки у відповідності до положень ст. 1051 ЦК України в даному випадку рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За таких умов позиція відповідача не була належним чином доведена в ході розгляду справи, відтак не може бути прийнята судом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк