Справа №2-4141/11
УХВАЛА

20 січня 2017 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі Інгульський ВДВС),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 р. ОСОБА_1 звернувся з зазначеною скаргою, яку обґрунтував тим, що в провадженні державного виконавця Інгульського ВДВС ОСОБА_2В, перебуває зведене виконавче провадження з примусового стягнення зі скаржника грошових сум по 9-ти виконавчим документам. Постановою вказаного державного виконавця від 12 вересня 2016 р. був знятий арешт з квартири АДРЕСА_1 на підставі п. 7 ст. 62 закону України «Про виконавче провадження», тобто через небажання стягувача залишити собі дану квартир, яка не була реалізована, а постановою від 19 жовтня 2016 р. той самий державний виконавець знову наклав арешт на дану квартиру, що неможливо в рамках одного виконавчого провадження.

Тому просив визнати неправомірними дії державного виконавця в частині накладання арешту на квартирі за постановою від 19 жовтня 2016 р. у зведеному виконавчому провадження №36892820 та скасувати дану постанову в цій частині.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримала.

Державний виконавець Інгульського ВДВС ОСОБА_2 заперечував проти задоволення скарги.

Представник заінтересованої особи стягувача кредитної спілки «Злагода» проти задоволення скарги заперечувала.

Представник заінтересованої особи стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» до суду не зявився, або відзиву до суду не направив.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2012 р. , яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 грудня 2012 р., на користь кредитної спілки «Злагода» з ОСОБА_1.В. солідарно з іншими особами поручителями стягнуто 64393,40 грн., розподілені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів наданих державним виконавцем на примусове виконання вказаного рішення суду до відділу ДВС був предявлений виконавчий лист №2/1416/911 від 23 січня 2013 р.

На теперішній час в провадженні Інгульського ВДВС перебуває зведене виконавче провадження №36892820, в якому обєднані виконавчі провадження №36723128 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2012 р. щодо боржника ОСОБА_1 (відкрите 27 лютого 2013 р., приєднано до зведеного 06 березня 2013 р.), №37519701 з примусового виконання виконавчого листа №2-4264 від 22 лютого 2011 р. про стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 боргу 48044,77 грн. (відкрите 26 квітня 2013 р., приєднане до зведеного 06 червня 2013 р.)

Постановою від 12 вересня 2016 р. у зведеному виконавчому провадженні державний виконавець зняв арешт накладений при примусовому виконанні виконавчого листа №2/1416/911 від 23 січня 2013 р. у звязку з не реалізацією майна, що належить боржникові ОСОБА_1 та відмовою стягувача кредитної спілки «Злагода»» залишити квартиру за собою.

Відповідно до пояснень державного виконавця виконавчого листа №2/1416/911 не було повернуто стягувачу у звязку з наявністю у власності боржника іншого майна з рахунок якого можливе виконання судового рішенням.

Надалі, за заявою стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» від 19 жовтня 2016 р. на все майно боржника ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-4264 від 22 лютого 2011 р. накладений арешт.

Згідно п. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» (N 1404-VIII від 02.06.2016 р., далі - Закон) заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права). В свою чергу, ч. 1 ст. 48 Закону зазначає, що 1. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Докази що борг з примусового виконання виконавчого листа №2-4264 від 22 лютого 2011 р. погашений скаржник не надав.

Посилання боржника в скарзі щодо неможливості накладати повторно арешт у виконавчому провадження на підставі п. 7 ст. 62 Закону, суперечить факту накладання арешту державним виконавцем за іншим виконавчим документом ніж за тим в якому арешт було знято.

Посилання боржника не містять обґрунтування вимог нормами спеціального законодавства, тому скарга є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва.

Суддя Д.Г. Губницький