Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Агєєва О.В., Курило В.П.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 серпня 2012 року,-

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2012 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП.

Краматорський міський суд Донецької області 04 липня 2012 року ухвалив заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі.

Ухвалою суду першої інстанції від 26 липня 2012 року заочне рішення було скасовано на підставі заяви відповідача від 17 липня 2012 року.

В позовній заяві ОСОБА_4 зазначала, що 28.01.2011 року о 09 годині 30 хвилин відповідач ОСОБА_3 знаходився за кермом автомобіля марки «Кia Carens», рухаючись по вулиці Південна, здійснюючи маневр повороту на вулицю Шкадінова, порушив правила дорожнього руху, зрізав кут повороту, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу і зіткнувся з автомобілем НОМЕР_1, що належить позивачу ОСОБА_2, яким на правах довіреності керував ОСОБА_5

В результаті цієї ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15.03.2011 року ОСОБА_3 визнаний винним за ст. 124 КпАП України та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

05 лютого 2011 року незалежним експертом ОСОБА_6 була проведена експертиза за визначенням матеріального збитку. ОСОБА_3 був повідомлений телеграмою, але на огляд не з'явився. Сума матеріального збитку згідно з висновком експерта склала 19 041 грн. 21 коп.

Також діями ОСОБА_3 позивачу було заподіяна моральна шкода, що полягає в агресивній поведінці відповідача на місці ДТП та висловлювані погроз. Позивач змушена була викликати міліцію на місце ДТП і написати заяву.

Оскільки автомобіль отримав значні пошкодження, протягом 75 днів позивачка вимушена була пресуватися на громадському транспорті, вона зазнала значних збитків в бізнесі, оскільки автомобіль є невід'ємною частиною її бізнесу. Всі ці обставини порушили постійний устрій її життя, внаслідок чого погіршився стан її здоровя і матеріальне положення. Для відновлення автомобіля позивачка вимушена була оформити два кредити в «Альфа Банк», і кредитної спілки «Мрія», що спричинило збільшення витрат на ремонт автомобіля.

Просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь суму моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., судові витрати - 214,60 грн. та 107,30 грн., матеріальну шкоду - 19 041,21 грн., а також витрати, повязані з проведенням експертизи - 395,00 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 серпня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 19 041,21 грн., витрати на експертизу - 395,00 грн., моральну шкоду - 800,00 грн., судові витрати - 321,90 грн., а всього 20 236,21 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15 серпня 2012 року заяву ОСОБА_2 про виправлення арифметичної помилки у судовому рішенні задоволено.

Виправлено арифметичну помилку в рішенні Краматорського міського суду Донецької області від 03 серпня 2012 року, а саме, замінено в резолютивній частині судового рішення замість суми 20 236 грн. 21 коп. зазначено - 20 558 грн. 11 коп.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована, на час скоєння ДТП у нього був наявний поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Даний поліс був наданий працівникам ДАІ та суду, проте суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не звернув увагу на його наявність.

Вважає, що позивач повинен був отримати компенсацію за матеріальну шкоду від страхової компанії. В разі, якщо б його матеріальна шкода перевищувала 50 000 грн. (ліміт страхової відповідальності), то у нього були б підстави для вимагання сплати йому різниці між фактичною шкодою і страховим відшкодуванням.

Також, відповідач не погоджується з розміром моральної шкоди, вважає її необґрунтованою та недоведеною.

Позивач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з'явилася.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник на підставі довіреності ОСОБА_7, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися.

Від представника відповідача ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача ОСОБА_3

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Краматорського міського суду Донецької області від 15.03.2011 року у справі № 3-684/2011, 28.01.2011 року о 09 годині 30 хвилин, відповідач ОСОБА_3 знаходився за кермом автомобіля, марки «Кia Carens», рухаючись по вулиці Південна, здійснюючи маневр повороту на вулицю Шкадінова, порушив правила дорожнього руху, зрізав кут повороту, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу і зіткнувся з автомобілем НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_2, яким на правах довіреності керував ОСОБА_5

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 15.03.2011 року ОСОБА_3 визнаний винним за ст. 124 КпАП України та підданий штрафу.

Автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Краматорського міського суду Донецької області від 15.03.2011 року доведена вина ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, тому на підставі ст. 1188 ЦК України вважав, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 19 041,21 грн., судових витрат у розмірі 214,60 грн. та 107,30 грн., а також витрат, повязаних з проведенням експертизи - 395,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що діями ОСОБА_3 позивачу заподіяна моральна шкода, грошову компенсацію якої суд визначив у розмірі 800 грн.

З сказаними висновками суду першої інстанції можливо погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1 статті 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166, 1188 ЦК України факт завдання фізичній особі матеріальної шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

З матеріалів справи вбачається, що винним у ДТП, яка відбулася 28.01.2011 року, є відповідач ОСОБА_3, який не оспорює вказану обставину. Проте зазначає, що його відповідальність перед третіми особами нібито була застрахована на підставі страхового полісу, який відсутній в матеріалах справи.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на викладене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року розглянувши справу № 6 - 2808 цс15.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної шкоди 800 грн. визначений судом з урахуванням положень ст. 23 ЦК України та вимог розумності і справедливості.

Доводи скарги відповідача не ґрунтуються на законі та обставинах справи.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: О.В. Агєєв

ОСОБА_8