Головуючий в І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 374/22/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22 березня 2017 року Ржищівський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді - Потапенка А.В.,

за участі:

секретаря - Маламан Я.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з 21 жовтня 2006 року по 5 березня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Мають спільну малолітню дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач від народження дочки і до цього часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, дочка перебуває на утриманні та вихованні позивача. Починаючи з січня 2013 року ОСОБА_4 проживав окремо в іншому місті, на даний час проживає в м. Біла Церква та має іншу сім'ю. Постійно не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дочки, не надає матеріальної допомоги. На мої неодноразові звернення щодо надання матеріальної допомоги реагує агресивно, погрожує позивачу та її родичам. Всі питання щодо виховання малолітньої дочки вирішується позивачем самостійно без участі та підтримки з боку батька.

Відповідач ніяк не піклується про нашу спільну дочку, не проявляє цікавості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Відповідач веде неправильний спосіб життя, жінок, сім'ї міняє для своєї вигоди з метою збагачення, оскільки сам працювати не бажає, схильний до агресії, погроз, зловживає спиртними напоями. Під час спільного проживання відповідач неодноразово брав кредити та використовував кредитні кошти для власних потреб, зокрема для купівлі автомобіля. Для потреб сім'ї кошти не використовував.

Крім того, відповідач довгий час не давав згоди на виготовлення документу про виїзд дочки за кордон для відпочинку та заперечував проти їхнього виїзду за кордон, чим порушував права та свободи вільного волевиявлення та пересування як позивача так і малолітньої дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків.

Посилаючись на ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166, 167, 180, 181, 182 СК України позивач просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4 стосовно його дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягувати з ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, при цьому розмір аліментів не повинен бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримував. Пояснив, що у виконавчій службі є виконавчі листи щодо стягнення з відповідача значних сум коштів за кредитами. Батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, бажання бути батьком він не виявляє, статус батька йому не потрібен. З 11 січня 2013 року батько дитину не утримує та не спілкується. ОСОБА_1 має двоє неповнолітніх дітей, його батько був пенсіонером, який працював.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи в силу ст. ст. 76, 77 ЦПК України вважається повідомленим належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав. Тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечувала.

Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом.

Суд, заслухавши позивача, її представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі, згідно наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим відділом РАЦС Ржищівського МУЮ Київської області (а.с. 7). Малолітня ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом з мамою ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідками (а.с. 14, 15, 16).

Згідно акту обстеження умов проживання від 30 січня 2017 року встановлено, що було проведено обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1, та за результатами зроблено висновок: мати ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обов'язки, піклується про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, про її навчання, створила необхідні умови для розвитку її природних здібностей, готує її до самостійного життя та праці (а.с.17).

Згідно довідки Ржищівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 01-26/06 від 25 січня 2017 року встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем навчання. Батько ОСОБА_4 нехтує вихованням дочки, жодного разу не відвідував школу, не приймав участь у батьківських зборах. Дитиною опікується мама ОСОБА_1, бабуся, дідусь, які часто бувають у школі, цікавляться навчанням та вихованням дитини (а.с.18).

Згідно довідки поліклінічного відділення Ржищівської міської лікарні від 31 січня 2017 року встановлено, що дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, часто хворіє застудами, у 2016 році перенесла гостру лівосторонню вогнищеву пневмонію, у грудні 2016 року - перелом променевої кістки справа. Дитина приходила до лікаря з матір'ю або бабусею (а.с.19).

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, виданого виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області 17 лютого 2017 року, встановлено, що громадянин ОСОБА_4 після розлучення з дружиною фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_3, 2007 року народження: не приймає участі у її вихованні та утриманні, взагалі не спілкується з дитиною і не цікавиться її життям та здоров'ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі своєї дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав (а.с.37).

Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, що викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Оскільки ОСОБА_4 ухиляється від виконання обов'язків батька, не піклується про духовний розвиток дитини, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не забезпечує медичного догляду, взагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров'ям, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_3, 2007 року народження.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст. ст. 180-183 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність в платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів").

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає постійної, регулярної матеріальної допомоги на утримання дочки, не повідомив суду про свій стан здоров'я та про інших осіб, що перебувають на його утриманні, зі слів позивача має задовільних стан здоров'я, а також ще одну неповнолітню дитину, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3, 2007 року народження, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку).

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно від заявленої чи відхиленої частини позовних вимог.

Отже, оскільки позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, тобто за вимогу немайнового характеру у розмірі 640 грн та звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, тому судовий збір в розмірі 640 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача, а судовий збір у розмірі 640 грн (за вимогу про стягнення аліментів) слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 19, 150, 164, 166, 180-183, 191 СК України, ст. ст. 3-14, 60, 79, 88, 197, 209, 213- 215, 218, 224-226, 294, 367 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1,- задовольнити у повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_3, виданий Подільським ГУГУ МВС України в м. Києві 25 жовтня 1996 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, стосовно його дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати щомісяця з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 3 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття, при цьому розмір аліментів не повинен бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судового збору 640 (шістсот сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 березня 2017 року.

Суддя