У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В.,суддів:Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу подану ПАТ «Дельта Банк» на рішення Рівненського районного суду від 11 жовтня 2016 року в справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк",

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського районного суду від 11 жовтня 2016 року відмовлено у цивільному позові ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк".

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» покликався на її незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Вказував, що згідно п.9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3 і 4 ЦПК України) В контексті даних норм закону банк звернувся до суду за захистом своїх прав, вибравши предметом позову, власне звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Доводив, що у даному випадку наявність правових підстав для подачі позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність у банку були і з огляду на правову позицію ВСУ у справі №6-124цс13 від 11.12.2013 року.

Звертав увагу на те, що сторони досягли згоди в іпотечному договорі щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність, отже твердження суду про відсутність такої згоди іпотекодавця є безпідставною.

З цих підстав просив рішення Рівненського районного суду від 11 жовтня 2016 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк» задовольнити повністю. В рахунок погашення заборгованості в сумі 213589,11 грн. з яких :тіло кредиту - 197188,42 грн., відсотки 16400,66 грн., пеня - 4686,80 грн. за кредитним договором №251-012/ФКВ-08 від 19.06.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки належний ОСОБА_5, а саме земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер НОМЕР_1 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» () та визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» () право власності на земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер НОМЕР_1 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області.

Представник ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Вирішуючи спір судом першої інстанції не заперечувалося, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, однак реалізація цього права має відповідати умовам укладеного договору іпотеки та положенням ст.37 Закону України „Про іпотеку". Суд першої інстанції виходив з того, що відсутня згода іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону та встановленій судовій практиці.

З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 251-012/ФКВ-08, згідно якого позичальнику надано кредит у сумі 30 000 дол. США з кінцевим строком погашення до 16 червня 2032 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_5 19 червня 2008 року передала в іпотеку банку належну їй відповідно до Державного акту на право приватної власності земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області.

13 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань та відповідно до ст.512, 514 ЦК України відбулась заміна кредитора та позивача перейшли права первісного кредитора.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 28 липня 2015 року вона склала 213 589, 11 грн., із яких: 197 188,45 грн. - тіло кредиту, 16 400, 66 грн. - відсотки, 4 686,80 грн. пеня.

27 серпня 2015 року відповідачу направлено лист-вимогу про сплату простроченої (поточної) заборгованості в тридцятиденний строк та повідомлено про можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у позасудовому порядку.

Згідно ст.572, 589, 590 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна та набуває право звернення стягнення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_5 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, та порушила умови договору та вимоги ст. 526, 629 ЦК України в зв'язку з чим позивач і звернувся до суду за захистом порушеного права.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч.3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону (Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки).

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Наведене вище викладене в правовій позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1851цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань не було, а тому суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у заявлений позивачем спосіб, не заперечивши його права задоволити свої вимоги в інший законний спосіб.

Оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324,325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника АТ "Дельта Банк" відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук