Ухвала іменем україни 25 січня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» в особі філії публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» Одеського Регіонального Управління про повернення банківського вкладу (депозиту), за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 03 грудня 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») було укладено договір банківського вкладу (депозиту)

№ 2079228 на суму 8 775,80 дол. США, що еквівалентно 263 274 грн, строком до 03 січня 2015 року та зі сплатою 8 % річних.

Зазначав, що 21 січня 2015 року він звернувся до ПАТ «КБ «Надра» з заявою про повернення банківського вкладу (депозиту), однак банк кошти не повернув.

Враховуючи зазначене просив суд стягнути з ПАТ «КБ «Надра» суму вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) № 2079228 від 03 грудня 2014 року у розмірі 8 775,80 дол. США, що еквівалентно 263 274 грн, а також суму вкладу за договором № 600318/2013 від 03 грудня 2014 року у розмірі

6 000 дол. США, що еквівалентно 180 000 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від

30 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра», в особі філії ПАТ «КБ «Надра» Одеського Регіонального Управління, на користь ОСОБА_3 суму банківського вкладу у розмірі 8 775,80 дол. США, що еквівалентно

263 274 грн.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня

2016 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Надра» про перегляд вказаного заочного рішення суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від

30 квітня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра» в особі філії ПАТ «КБ «Надра» Одеського Регіонального Управління про повернення банківського вкладу (депозиту).

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач на порушення ст. 1060 ЦК України не повернув ОСОБА_3 суму банківського вкладу за договором від 03 грудня 2014 року № 2079228, а тому зазначена сума підлягає стягненню в примусовому порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що з 06 лютого 2015 року у ПАТ «КБ «Надра» введено тимчасову адміністрацію, а тому повернення депозиту повинно відбуватись у порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що 03 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір № 2079228 строкового банківського вкладу (депозиту), за умовами якого ОСОБА_3 передав банку вклад у розмірі 8 775,80 дол. США строком на 1 місяць під 8 % річних.

Відповідно до п. 4.8 договору у випадку якщо вкладник в період дії договору не звернувся до банку із заявою про відмову від продовження строку розміщення вкладу на новий термін, строк розміщення вкладу, зазначений у п. 2.2 цього договору, продовжується на такий саме період, при цьому базова процентна ставка по вкладу встановлюється у розмірі згідно тарифів банку, діючих на дату кожного продовження строку розміщення вкладу, яка встановлена для депозитів в рамках відповідного пакету послуг.

На підставі постанови правління Національного банку України від

05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних, керуючись п. 2 ч. 5 ст. 12 та ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 лютого 2015 року № 26 в ПАТ «КБ «НАДРА» з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» призначено Стрюкову І.О.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року № 85 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» по 05 червня 2015 року (включно).

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16.

Враховуючи, що позов ОСОБА_3 було подано 25 лютого

2015 року, а рішення суду першої інстанції ухвалене 30 квітня 2015 року, тобто під час введення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», правильним є висновок суду апеляційної інстанції про неможливість стягнення коштів з ПАТ «КБ «Надра» у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд апеляційної інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович