Справа № 372/1869/16-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/449/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 26.01.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Обухівської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсною відмову у передачі в приватну власність земельної ділянки та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що розпорядженням Обухівської РДА від 07 грудня 2010 року №1115 йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1619 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. Упродовж 2009-2010 року він здійснював процедуру підготовки попередніх матеріалів для передачі до Обухівської РДА. 05.10.2010 року він отримав лист Обухівської РДА про те, що надання вказаної земельної ділянки йому у власність є неможливим, оскільки ділянка вже перебуває у користуванні інших осіб. Як стало в подальшому відомо позивачу, на підставі рішення сесії Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 23.10.2008 року дана земельна ділянка була надана ОСОБА_3

24.06.2015 року рішенням Обухівського районного суду Київської області було скасовано вищевказане рішення сільської ради про передачу ОСОБА_4 спірної земельної ділянки. Після цього позивач знову звернувся до Обухівської РДА Київської області за вирішенням питання про передачу йому вказаної ділянки, на що листом від 25 січня 2016 року районна державна адміністрація повідомила його, що його заява не підлягає до задоволення, оскільки відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за межами населеного пункту суперечить нормам чинного законодавства. Оскільки він ніколи не просив виділити йому земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а мова йшла про землю для ведення особистого селянського господарства, позивач вважає відмову Обухівської РДА Київської області такою, що суперечить вимогам закону та порушує його права.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив суд визнати недійсною відмову Обухівської РДА у передачі йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,1619 га для ведення особистого селянського господарства; зобов'язати Обухівську РДА затвердити проект землеустрою щодо відведення йому у власність спірної земельної ділянки та передати її у власність.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Обґрунтував апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що ним не було доведено про порушення відповідачем його законних інтересів. Натомість, судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що розпорядження Обухівської РДА від 07 грудня 2010 року №1115 ніким не скасовувалося та є чинним на даний час. В той же час всупереч даному розпорядженню відповідач незаконно відмовив йому у відведенні у власність земельної ділянки. Вважає висновки суду такими, що не відповідають вимогам закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи позивачем не було доведено наявності порушення діями відповідача його інтересів, як і не доведено, в чому полягала незаконність дій районної державної адміністрації. В той же час з наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

У відповідності до положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Обухівської РДА від 07 грудня 2010 року №1115 позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1619 га в адміністративних межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. При цьому цільове призначення землі у вказаному розпорядженні визначалося як «для ведення особистого селянського господарства». Аналогічне цільове призначення землі було зазначене й у розробленій позивачем технічній документації, зокрема у розробленому кадастровому плані на вказану ділянку. Погодження на виділення йому землі саме з таким цільовим призначенням були отримані позивачем й від ряду відповідних служб, зокрема Обухівської районної санітарно-епідеміологічної станції, Головного управляння охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Управління культури і туризму Київської обласної державної адміністрації, відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Обухівської районної державної адміністрації, управління Держкомзему в Обухівському районі Київської області, управління земельних ресурсів в Обухівському районі Київської області та ДП «Київське лісове господарство».

Про виділення земельної ділянки саме з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» ставив питання позивач й у свої зверненнях до Обухівської районної державної адміністрації (а.с. 20, 44-46). В той же час, Обухівська районна державна адміністрація Київської області відмовила позивачу у виділенні земельної ділянки на тій підставі, що чинним законодавством не передбачене виділення земельної ділянки поза межами населеного пункту для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (листи РДА від 25.01.2016 року № Д 37.2/16-04 та від 05.09.2016 року № Д 919.2/16-04), хоча позивач ставив питання про землю з іншим цільовим призначенням. За таких умов наведені дії органу влади не можуть вважатися законними. В той же час суд першої інстанції на вказані обставини увагу не звернув.

У відповідності до положень ст.152 Земельного кодексу України одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо визнання недійсною відмови райдержадміністрації у передачі позивачу земельної ділянки не відповідає положенням законодавства та обставинам справи, відтак підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Незважаючи на обґрунтованість вимоги щодо визнання відмови райдержадміністрації недійсною, вимога про зобов'язання відповідача затвердити проект землеустрою та передати земельну ділянку у власність позивача задоволена бути не може. Відповідно до положень ст. 118 Земельного кодексу України, вирішення такого роду питань віднесене до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. При цьому суди не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб'єктів владних повноважень, або ж підміняти їх. Така позиція суду щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, так само й з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про визнання відмови райдержадміністрації недійсною не ґрунтується на матеріалах справи та ухвалене з порушенням норм матеріального права, відтак воно підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсною відмови Обухівської районної державної адміністрації Київської області у передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.Визнати недійсною відмову Обухівської районної державної адміністрації Київської області у передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1619 га для ведення особистого селянського господарства.В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: М.В. Мережко

ОСОБА_5