Справа № 195/1508/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

18.01.2017 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Скрипченко Д.М., при секретарі Левкович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача та визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.12.2016 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» про визнання недійсним договору фінансового лізингу №1269 від 21.09.2016 року, укладеного між ним та відповідачем по справі і просить стягнути з останнього на його користь платіж сумою 49500 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказаний вище договір він укладав з представником відповідача ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності №46 від 01 серпня 2016 року в м. Дніпродзержинську .

Відповідно до умов договору лізингу №1269 відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль марки Citroen Berlino), вартістю 494500 гривень у власність та передати предмет лізингу у користування позивачеві, на строк та на умовах, передбачених договором.

Представник відповідача повідомив його, що у разі, якщо він сплатить 49500 гривень, то предмет лізингу - автомобіль, він отримає протягом тижня.

Того ж дня ним було сплачено 49500 гривень, а представник відповідача запевнив його, що цей платіж є першим авансовим внеском, як і у квитанції було зазначено - призначення платежу: авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №1269 від 21.09.2016 року.

У визначений строк автомобіль він не отримав. Відповідач йому повідомив, що сплачена сума 49500 гривень є одноразовим платежем - комісією за організацію по договору фінансового лізингу, що становить 10 відсотків вартості автомобіля і він повинен виконувати умови договору та сплатити авансовий платіж для того щоб отримати автомобіль. Також відповідач йому повідомив, що за складання договору він повинен одноразово сплатити 49500 гривень, які не враховуються в авансовий платіж за автомобіль і у разі розірвання договору лізингу не повертаються.

27.09.2016 року він надіслав на адресу відповідача заяву про розірвання договору фінансового лізингу з вимогою повернути сплачені ним кошти у розмірі 49500 гривень, які до цього часу йому не повернули.

Укладений договір вважає несправедливим відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", таким що обмежує права споживача. У відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг, а також договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений, тому зважаючи на ст. 203, 215 ЦК України договір фінансового лізингу №269 від 21.09.2016 є недійсним.

В даному договорі фінансового лізингу (п.12.1) зазначено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання - 40% від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень зі стягненням з останнього певних штрафних санкцій, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено.

Договір фінансового лізингу №1269 від 21.09.2016 року вважає нікчемним з підстав визначених положенням ч. 1 ст. 220 ЦК України за відсутності нотаріального посвідчення.

В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 08.12.2016 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1409 виданого 20.06.2005 року, підтримав позов повністю.

Представник відповідача, який надав довіреність від 20.09.2016 року у своїх письмових запереченнях проти позову посилається на те, що позивач не сплатив 50 відсотків вартості транспортного засобу, як передбачено умовами договору, тому автомобіль йому не був наданий, і підтверджує намір з боку відповідача спроможності поставки транспортного засобу після виконання ним своєї частини зобов'язань.

Відповідач надає послуги, а не продає товар, тому ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів" в даному випадку не застосовується.

Нотаріальна форма для непрямого лізингу не обов'язкова.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997 року №723/97-ВР за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про фінансовий лізинг" предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Письмова форма договору лізингу визначена ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до статті 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Доведено, що 21.09.2016 року між ТОВ "Лізингова компанія "Авто Лайф" та ОСОБА_1 був укладений договір №1269 фінансового лізингу.

Предметом такого фінансового лізингу став транспортний засіб марки Citroen Berlingo, модифікації Х-ТR.

Відповідно до п. 1.7 договору сторони визначили, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію угоди; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5 ст. 9 даного договору.

Пунктом 1.8 договору сторони погодилися укласти його у простій письмовій формі з дотриманням всіх істотних умов і підтвердили, що предмет лізингу буде набутий лізингодавцем після виконання лізингоодержувачем умов п. 1.7 та п. 4.1 даного договору.

Відповідно п. 8.2. договору сторони погодилися, що вартість предмета лізингу на момент укладання договору еквівалентної гривні становить 494500 гривень.

Також п. 9.1. договору сторони визначили, що комісія за організацію угоди являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 10 відсотків, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії договору, незалежно від назви призначення платежу в квитанції на сплату, і повинен сплатити до моменту отримання предмету лізингу.

Пунктами 9.2. та 9.3. договору визначено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному договорі та у додатку №1 до договору. Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж на умовах договору, впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами згідно додатку.

Положення ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" вказує, що дія цього закону регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Отже, відносини між сторонами врегульовані нормами Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки в даному випадку ТОВ "Лізингова компанія "Авто Лайф" надано послугу позивачу з надання фінансового лізингу.

Положенням ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено несправедливі умови договору, що обмежують права споживача. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Як вбачається зі змісту договору фінансового лізингу від 21.09.2016 року, вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Однак, в порушення вказаних вимог в оспорюваному договорі фінансового лізингу не зазначено індивідуальних ознак транспортного засобу, а саме: виробника, рік випуску, пробіг.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Верховним Судом України у постанові № 6-74цс14 від 25.06.2014 року зроблено правовий висновок про те, що надання установою послуг з адміністрування активів, створених за рахунок залучених періодичних внесків учасників групи з метою об'єднання їх коштів і спрямованих на почергове придбання кожним із них певних товарів, обумовлених в договорі, є правомірною діяльністю з надання фінансових послуг (за умови отримання ліцензії), передбаченою ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг", а не нечесною підприємницькою практикою у розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", наслідком якої є визнання угоди недійсною.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), тому укладення договору фінансового лізингу від 21.09.2016 року між сторонами, без наявності у відповідача відповідної ліцензії, суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, договір фінансового лізингу від 21.09.2014 року нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати недійсним договір фінансового лізингу №1269 від 21.09.2016 року укладений з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф».

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, у зв'язку з визнанням недійсним спірного договору фінансового лізингу №1269 від 21.09.2016 року, з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти сплачені ним на виконання спірного договору за квитанцією від 21.09.2016 року №0.621693564.1 у сумі 49500 гривень, у якій зазначено призначення: авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №1269 від 21.09.2016 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь держави підлягають стягненню судові витрати за розгляд справи у суді в сумі 1378 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10,11,15,60, 88, 212 - 215, 218, 224-227 ЦПК України, ст.ст. 215, 216, 220,799, 806-809 ЦК України, ст.ст. 6,10 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 18, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 4, 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача та визнання недійсним договору задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №1269 від 21.09.2016 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф».

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь ОСОБА_1 суму платежу у розмірі 49500 гривень.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» судовий збір в дохід держави в сумі 1378 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_3