Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/6544/14 Головуючий у 1 інстанції: Гашук К.В.
Провадження №22ц/778/19/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 Бусєвни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_5 Бусєвни до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 Бусєвни, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування, поділ спільного майна подружжя, визнання права особистої приватної власності,, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати спільним майном подружжя, набутим сторонами за час шлюбу: автомобіль Audi А6, державний номер НОМЕР_1; автомобіль Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2; автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3; нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 95, магазин «Олімпія» (нежитлове приміщення V, VIII, літ А-9, А (1), торгового залу № 2, площею 50 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_8 складає 2/25 частини нежитлових приміщень V, VIII, літ А-9, А (1); стягнути з ОСОБА_6 на її користь компенсацію вартості ? частки вищезазначеного спільного майна подружжя, виходячи із його реальної вартості, підтвердженої документально.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 15 липня 2000 року між нею та ОСОБА_6 було укладено шлюб, який було розірвано 05 березня 2014 року.

За період перебування в шлюбі було придбано вказане вище майно, яке зареєстровано у встановленому законом порядку за відповідачем та існує на час розгляду справи. ОСОБА_6 не визнає права позивача на спірне майно, а тому ОСОБА_5 заявила даний позов до суду.

Не погоджуючись із первісним позовом, відповідач ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 та просив суд: визнати недійсним договір від 21 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в частині дарування ? частини квартири АДРЕСА_1; поділити спільне майно подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3, виділити ОСОБА_6 на його частку автомобіль Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2; визнати за ОСОБА_6 право особистої приватної власності на 1/25 часток нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 95 в приміщенні V, VIII, літ. А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_8 складає 2/25 частин нежилих приміщень V, VIII, літ А-9, А (1); визнати за ОСОБА_6 на підставі ч. 6 ст. 57 СК України право особистої приватної власності на автомобіль Audi А6, державний номер НОМЕР_1; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна подружжя у розмірі 287 741 грн.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 ? частку сплаченої ним заборгованості за кредитним договором з відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» у розмірі 14 618 грн 01 коп.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 безпідставно набуті кошти в сумі 40 тис. доларів США, що на момент подання позовної заяви складало 644 600 грн 95 коп., а також стягнути судові витрати.

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтував тим, що до офіційного оформлення розірвання шлюбу, сторони у справі здійснили добровільний розподіл спільного майна подружжя, вчинили певні дії для його розподілу, однак ОСОБА_5 наміру виконувати в повному обсязі домовленість про добровільний розподіл майна не має, а тому позивач вимушений був звернутися до суду із зустрічною позовною заявою, вимоги якої ґрунтуються на досягнутих попередньо між сторонами домовленостях.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2014 року прийнято зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування, поділ спільного майна подружжя, визнання права особистої приватної власності до спільного розгляду з первісним позовом.

У прийнятті зустрічних позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року з урахуванням ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року (виправлено описки у рішенні суду), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року, позов ОСОБА_5 та зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право особистої приватної власності на автомобіль Audi А6, державний номер НОМЕР_1.

Визнано обєктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3 та 1/25 частину нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 95 в приміщенні V, VIII, літ А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50,0 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_8 складає 2/25 частини нежилих приміщень V, VIII, літ. А-9, А (1).

В рахунок поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3.

В рахунок поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_6 1/25 частину нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 95 в приміщенні V, VIII, літ А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50,0 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_8 складає 2/25 частини нежилих приміщень V, VIII, літ. А-9, А (1).

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості ? частини спільного майна подружжя в сумі 1 565 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 ? частину сплаченої ним заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 618 грн. 01 коп.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду змінити наступним чином: «Визнати спільним сумісним майном подружжя, придбаним за час шлюбу: автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску, автомобіль Audi А6, державний номер НОМЕР_5, 2013 року випуску, автомобіль Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_6, 2008 року випуску, 1/25 частину нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 95 в приміщенні V, VIII, літ А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50,0 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_8 складає 2/25 частини нежилих приміщень V, VIII, літ А-9, А (1). В рахунок поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_6: автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску, автомобіль Audi А6, державний номер НОМЕР_5, 2013 року випуску, 1/25 частину нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 95 в приміщенні V, VIII, літ А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50,0 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_8 складає 2/25 частини нежилих приміщень V, VIII, літ А-9, А (1). Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна подружжя, а саме: компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля Audi А6, державний номер НОМЕР_5, в розмірі 324 771,50 грн.; компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_6, в розмірі 91 750 грн.; компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_4, в розмірі 105 000 грн.; компенсацію 1/2 частки вартості нежитлового приміщення магазину «Олімпія», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 95 (нежитлове приміщення V, VIII, літ А-9, А (1)) в розмірі 14 370,25 грн., а загалом 535 891 грн. 75 коп. тягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 1/2 частину сплаченої ним заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 195 грн. 15 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 відмовити. Судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_6О.»

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що з 15.07.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05 березня 2014 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (т.1 а.с.16-17).

21.02.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір, відповідно до якого сторони домовилися про зміну режиму спільної сумісної власності на режим спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3, визначили, що частки у праві власності на цю квартиру у кожного з них є рівними (по 1/2 частині кожному) та ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_5 прийняла в дар належну 1/2 частину вказаної квартири (т. 1 а.с.174).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову щодо визнання вказаного договору недійсним в частині дарування 1/2 частки квартири, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_6 не наведено жодного доказу на підтвердження тих обставин, які підлягають доказуванню при визнанні недійсним договору на підставі ст. 230 ЦК України.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується та колегією суддів відповідно до ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" не перевіряється.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що за період перебування у шлюбних відносинах та до їх фактичного припинення, подружжям ОСОБА_6 було придбано наступне майно, яке у відповідності та в порядку ст. ст. 63, 65, 70, 71 СК України, підлягає поділу між ними: 10 жовтня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу автомобіль Toyota RAV 4, державний номер НОМЕР_3, вартістю 201 тис. грн (т. 1, а. с. 180-183); 10 квітня 2008 року автомобіль Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2, вартістю 183 500 грн, який 29 березня 2014 року, тобто вже після припинення шлюбних відносин, ОСОБА_6 перереєстрував на підставі довідки-рахунку (т. 1, а. с. 215-216); 18 лютого 2011 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 536, спільно із ОСОБА_8 у рівних частках, нежиле приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 95, в приміщенні V, VІІІ, літ. А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50 кв. м., що складає 2/25 частин нежилих приміщень V, VІІІ, літ А-9, А (1), вартістю 57 481 грн, а відповідно на частку подружжя припадає 1/25 частина зазначених приміщень вартістю 28 740 грн 50 коп. (т. 1, а. с. 178-179).

За період спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 придбано майно (з урахуванням проданого ОСОБА_6 автомобілю Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2), на загальну суму 398 870 грн, тобто на кожного із подружжя припадає майна на суму 199 435 грн.

Було встановлено, що автомобілем Toyota RAV 4, державний номер НОМЕР_3, користується безпосередньо дочка ОСОБА_5 ОСОБА_11, у звязку з чим, суд вважав за необхідне в рахунок поділу спільного майна виділити ОСОБА_5 у власність такий автомобіль, вартістю, узгодженою сторонами - 201 тис. грн.

З урахуванням вартості вказаного вище автомобіля, виділеного судом ОСОБА_5 та залишковою вартістю іншого майна, що підлягає поділові, суд першої інстанції дійшов до висновків про необхідність виділення ОСОБА_6 1/25 частини нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 95, яким він користується, вартістю, узгодженою сторонами - 28 740 грн 50 коп., що разом із вартістю проданого ним після розірвання шлюбу автомобіля Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2, становить 197 870 грн (28 740 грн 50 коп. + 183 500 грн).

Компенсацію різниці у вартості ? частини спільного майна подружжя в сумі 1 565 грн (201 тис. грн 197 870 грн : 2 = 1 565 грн) суд першої інстанції присудив на користь ОСОБА_6 шляхом стягнення такої суми коштів з ОСОБА_5, що не суперечить вимогам ст. 71 СК України та ст. 365 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_6, з метою придбання вказаного вище автомобіля Toyota RAV 4, державний номер НОМЕР_3, що належить до спільного майна подружжя і його включено до поділу, було укладено кредитний договір з відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на суму 160 800 грн під 14 % річних. Згідно довідки акціонерного товариства «Ощадбанк» від 05 листопада 2014 року ОСОБА_6, за період з 01 жовтня 2013 року (з моменту припинення шлюбних відносин) по 22 жовтня 2014 року, за кредитним договором було сплачено основного боргу 26 820 грн та процентів 2 416 грн 03 коп., а всього 29 236 грн 03 коп., у звязку з чим, суд дійшов висновків, що з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, в порядку поділу зобовязань подружжя (ст. 65 СК України), підлягає стягненню ? частина сплаченої ним заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 618 грн 01 коп. (т. 1, а. с. 184-187).

Що стосується спірного автомобіля Аudi А6, державний номер НОМЕР_1, то районний суд встановив, що позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання вказаного автомобіля його особистою приватною власністю на підставі ч. 6 ст. 57 СК України, є обґрунтованими та доведеними і в цій частині зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню. Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що відповідний транспортний засіб не підлягає включенню до складу спільно набутого майна подружжя і не може бути предметом поділу між ними, оскільки задовго до його придбання сторони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства і стали проживати окремо один від одного. Вказаний автомобіль було придбано за особисті кошти ОСОБА_6 після подання сторонами 28 січня 2014 року заяви про розірвання шлюбу та за 6 днів до отримання свідоцтва про розірвання шлюбу.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може.

Так, норма ч. 5 ст. 71 СК України забезпечує матеріальні права того з подружжя, якому другий з подружжя повинен сплатити компенсацію за одержане майно в порядку поділу.

З цього приводу Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» дав таке пояснення: «Вирішуючи питання про поділ майна, Що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення Другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинить таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності».

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Проводячи поділ автомобіля Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що транспортний засіб є неподільною річчю і в даному випадку є обєктом права спільної сумісної власності дружини та чоловіка.

Виділяючи ОСОБА_5 у власність такий автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3, суд першої інстанції не врахував при цьому, що вимога про припинення права власності ОСОБА_6 на такий транспортний засіб не заявлялася, попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не відбулося, крім того, ОСОБА_5 заперечувала можливість передачі їй у власність спільного майна подружжя, а наполягала на стягненні її частки у вигляді грошової компенсації. Фактично судом було змінено правовий режим рухомого майна, що не підлягає поділові та не враховано можливості визначення ідеальних часток в цьому майні без його реального поділу і залишення такого майна у спільній частковій власності подружжя.

З урахуванням зазначеного суд також мав визначити порядок розподілу вартості автомобіля Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2, вартістю 183 500 грн та нежилих приміщень за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 95, в приміщенні V, VІІІ, літ. А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50 кв. м., що складає 2/25 частин нежилих приміщень V, VІІІ, літ А-9, А (1), вартістю 57 481 грн.

Крім того, вирішуючи спір в частині поділу автомобіля Аudi А6, державний номер НОМЕР_1, районний суд виходив з того, що він є особистою приватної власністю ОСОБА_6

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 23 Постанови «Про порядок застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання лише у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч. 6 ст. 57 СК України).

Між сторонами не було встановлено режиму окремого проживання, передбаченого ст. 119 СК України, а тому щодо спірного майна у вигляді автомобіля Аudi А6, державний номер НОМЕР_1, - не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбачені ст. 120 СК України.

Такий транспортний засіб в даному випадку повинен враховуватися при визначенні загальної маси спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу, а також можливих варіантів поділу.

Тому в зазначених частинах рішення суду підлягає скасуванню, а зазначене майно підлягає поділу між подружжям шляхом визначенням ідеальних часток в майні по ? частці.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_6 самостійно розпорядився автомобілем Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_6, 2008 року випуску, вартістю 183 500 грн., який продав, без згоди іншого подружжя, тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з нього компенсацію 1/ 2 частини вартості проданого автомобіля у сумі 91750 грн.

Крім того, автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску, був придбаний ОСОБА_6 на кредитні кошти, надані останньому ВАТ «Державний ощадний банк України» за кредитним договором №685 від 26.10.2007 року (т. 1 а.с.184-186).

Відповідно до Довідки Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» №7/119 від 15.04.2015 року ОСОБА_6 за період з 06.03.2014 року по 22.10.2014 року (тобто з моменту саме розірвання шлюбу) сплачено 16 390,30 грн. (т. 2 а.с. 17).

Тому необхідно стягнути з ОСОБА_5 Бусєвни на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію в сумі 8195 грн. 15 коп. 1/2 частини сплаченої ним заборгованості за кредитним договором №685 від 26.102007 року укладеним між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_12.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 310, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 Бусєвни задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року у цій справі в частині поділу спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_5 Бусєвни до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 Бусєвни про визнання недійсним договору дарування, поділ спільного майна подружжя, визнання права особистої приватної власності задовольнити частково.

Визнати обєктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Бусєвни наступне майно:

-автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску;

-автомобіль Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_6, 2008 року випуску;

-автомобіль Audi А6, державний номер НОМЕР_5, 2013 року випуску;

-1/25 частину нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 95 в приміщенні V, VIII, літ А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50,0 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_8 складає 2/25 частини нежилих приміщень V, VIII, літ А-9, А (1).

Поділити вказане спільне сумісне майно між подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Бусєвною наступним чином:

-визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Бусєвною на автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску по ? частці за кожним;

-визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Бусєвною на автомобіль Audi А6, державний номер НОМЕР_5, 2013 року випуску по ? частці за кожним;

-визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Бусєвною на 1/25 частину нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 95 в приміщенні V, VIII, літ А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50,0 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_8 складає 2/25 частини нежилих приміщень V, VIII, літ А-9, А (1) по ? частці за кожним.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 Бусєвни грошову компенсацію в сумі 91750 грн. вартості ? частки реалізованого без згоди останньої автомобіля Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_6, 2008 року випуску, що перебував у спільній сумісній власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_5 Бусєвни на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію в сумі 8195 грн. 15 коп. 1/2 частини сплаченої ним заборгованості за кредитним договором №685 від 26.102007 року укладеним між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_12.

В решті позовів відмовити.

Рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_6 щодо визнання недійсним договору дарування колегією суддів не перевірялось.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте воно може бути оскаржене в частині яка перевірялась судом апеляційної інстанції в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: