Номер провадження: 22-ц/785/1026/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору відчуження автомобіля і звернення стягнення боргу на предмет застави за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року,

встановила:

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір відчуження автомобіля марки HONDA CIVIC, 2008 року випуску, кузов SHHFK28808U039152, укладений 17 серпня 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посилаючись на невиконання ОСОБА_4 зобовязань за договором позики та договором застави, що були укладені між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 25 грудня 2012 року.

В подальшому, позивач збільшив свої вимоги і просив визнати недійсною угоду відчуження автомобіля і звернути стягнення заборгованості за договором позики на предмет застави спірний автомобіль.

У судовому засіданні:

- представник позивача вимоги підтримав у повному обсязі.

- відповідачі до суду не зявилися.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсною угоду відчуження автомобіля марки HONDA CIVIC, 2008 року випуску, кузов SHHFK28808U039152, укладений 17 серпня 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Скасувано реєстрацію автомобіля марки HONDA CIVIC, 2008 року випуску, кузов SHHFK28808U039152, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, виконану 30 серпня 2013 року відділом організації реєстраційно-екзаменаційної роботи №1 управління державної автомобільної інспекції головного Управління МВС України в Одеській області на імя ОСОБА_5, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звернуто стягнення за договором позики від 25 грудня 2012 року у сумі 13300 дол. США на предмет застави - автомобіль марки HONDA CIVIC, 2008 року випуску, кузов SHHFK28808U039152, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5 (попередній власник ОСОБА_4) шляхом продажу автомобіля ОСОБА_3 з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем зі зняттям автомобіля з реєстраційного обліку в органах ДАІ України.

Стягнуто з ОСОБА_4 (м. Одеса вул. Чапаєва,1/1 ІН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1316 грн 60 коп.

В апеляційнійскарзі ОСОБА_5 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Справа тривалий час знаходиться у проваджені апеляційного суду, а саме з 31 жовтня 2016 року, неодноразово призначалася до слухання.

Відповідачу - ОСОБА_4 направлялись судові повістки, але в судове засідання апеляційної інстанції не зявилась.

На судове засідання, призначене на 06 грудня 2016 року, від ОСОБА_4 повернувся конверт з поштовим повідомленням з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 186-188).

На судове засідання, призначене на 17 січня 2017 року, від ОСОБА_4 повернувся конверт з поштовим повідомленням з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 209-212).

На судове засідання, призначене на 14 лютого 2017 року, від ОСОБА_4 повернувся конверт з поштовим повідомленням з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 222-225).

На судове засідання, призначене на 21 березня 2017 року, від ОСОБА_4 повернувся конверт з поштовим повідомленням з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 236-238).

Згідно ч. З ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Апеляційну скаргу подано ще 20 жовтня 2016 року, відповідач до цього часу не цікавиться її рухом. Тому справа розглянута у відсутності сторін у звязку з знаходженням справи тривалий час в проваджені апеляційного суду та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції є необовязковою.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться та повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказаний позов, суд першої інстанції на підставі матеріалів даної справи, ст.ст. 589, 590, 591 ЦК України, Закону України Про заставу, Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, правильно виходив з наступного.

25 грудня 2012 року ОСОБА_3 (від його імені на підставі довіреності діяла ОСОБА_6П.) і ОСОБА_4 уклали договір позики грошових коштів у розмірі 13300 дол. США без сплати відсотків строком на один рік до 25 грудня 2013 року.

Договір сторони оформили в письмовій формі і посвідчили нотаріально.

На виконання умов договору позики ОСОБА_3 передав, а позичальник ОСОБА_4 отримала на картковий рахунок №97216 у ПАТ ПриватБанк грошові кошти в сумі 13300 дол. США.

Повернення позичкових грошей ОСОБА_4 повинна була здійснювати щомісячними внесками у розмірі 360 дол. США шляхом зарахування їх на картковий рахунок позикодавця, відкритий у ПАТ ПриватБанк.

У якості забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань за договором позики, 25 грудня 2012 року між ОСОБА_6, яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, і ОСОБА_4 укладено договір застави автомобіля марки HONDA CIVIC, 2008 року випуску, кузов SHHFK28808U039152, який належав на праві власності позичальнику.

Договір сторони оформили в письмовій формі і посвідчили у нотаріуса.

Згідно витягу №39592511 від 25 грудня 2012 року у державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано заборону на відчуження автомобіля марки HONDA CIVIC, 2008 року випуску, кузов SHHFK28808U039152. Відповідно до п. 2.2.2 договору застави заставодавець має право передавати предмет застави в оренду або користування виключно за письмовою згодою заставодержателя.

ОСОБА_4 свої зобовязання щодо повернення грошових коштів за договором позики не виконала і 12 серпня 2013 року без письмової згоди заставодержателя надала довіреність ОСОБА_7 на право користування та відчуження автомобіля HONDA CIVIC, 2008 року випуску.

13 серпня 2013 року ОСОБА_7 зняв вищезазначений автомобіль з обліку в ВРЕВ-1 ДАІ м. Одеси для його реалізації.

17 серпня 2013 року ОСОБА_5 придбала автомобіль HONDA CIVIC, 2008 року випуску у спеціалізованій торгівельній організації з продажу транспортних засобів ТОВ Янголз за 107 300 грн. та отримала довідку-рахунок №582668, на підставі якої 30 серпня 2013 року зареєструвала автомобіль в ВРЕВ-1 ДАІ м. Одеси на своє імя і отримала д.н.з.НОМЕР_2.

Позивач стверджував, що дії ОСОБА_4 щодо неповернення позики і відчуження без його - ОСОБА_3 згоди заставного майна порушують його права та інтереси, тому звернувся до суду з цим позовом.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на наступні докази: нотаріально посвідчені договір позики і договір застави автомобіля від 25 грудня 2012 року; витяг про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, повідомлення ВОРЕР УДАІ ГУ МВС України в Одеській області про наявність реєстрації автомобіля на імя ОСОБА_5, довідку-рахунок про придбання автомобіля, рішення апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про витребування майна.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції правомірно зазначив наступне.

25 грудня 2012 року ОСОБА_3 (в його інтересах діяла ОСОБА_6 на підставі довіреності) і ОСОБА_4 уклали договір позики, домовились щодо усіх істотних умов договору, оформили договір у письмовій формі і нотаріально посвідчили цей договір.

Позикодавець ОСОБА_3 свої зобовязання за договором виконав 25 грудня 2012 року, коли передав на картковий рахунок ОСОБА_4 №597216 В ПАТ Приватбанк 13300 дол. США, що зазначено у п. 2 договору.

Обовязок позичальника повернути позику передбачено умовами договору і ст. 1049 ЦК України.

ОСОБА_4 свої зобовязання за договором позики не виконала і не повернула ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 13300 дол. США.

Способом забезпечення договору позики є договір застави автомобіля марки HONDA CIVIC, 2008 року випуску, кузов SHHFK28808U039152 (п. 7 договору позики).

Відповідно до умов договору застави (п. 2.4.4) заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмета застави всі свої вимоги у повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойку, відшкодування збитків.

Право заставодержавтеля задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання передбачено ст. 19 Закону України „Про заставу, ст. 589 ЦК України.

Звернення стягнення на заставлене майно проводиться за рішенням суду, або в безперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріальних органів у випадках, передбачених законодавством України.

Невиконання позичальником ОСОБА_4 зобовязань за договором позики від 25 грудня 2012 року та відчуження заставного майна без письмової згоди заставодержателя є порушенням вимог ст. 589 ЦК України, ст.ст. 10, 17, 20, 25 Закону України Про заставу та умов договору застави.

ОСОБА_5 придбала спірний автомобіль у період, коли він уже був внесений до державного реєстру обтяжень рухомого майна, як предмет застави, тому стала власником транспортного засобу з обтяженням, що відповідно до норм чинного законодавства України дає підстави позивачу як кредитору вимагати звернення стягнення на предмет застави на підставі і відповідно до договору застави.

Отже, ОСОБА_5 не є добросовісним набувачем автомобіля, оскільки у державному реєстрі обтяжень рухомого майна були зазначені відомості про обтяження спірного автомобіля.

Порядок реалізації заставного майна встановлено ст. 591 ЦК України і Законом України Про заставу, які передбачають реалізацію предмета застави з прилюдних торгів, якщо інше не встановлено договором.

У п. 3.2 договору застави зазначено, що звернення на предмет застави здійснюється згідно діючого законодавства.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або застосування однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього закону, положенням якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на відсутність останньої в судовому засіданні, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порядок повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату судового засідання врегульовано ст. 74 ЦПК України.

Належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, є обовязковим (ч. 1 ст. 158 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 27 ЦПК України).

В цьому сенсі, судова колегія наголошує, що відповідач ОСОБА_5 про час та місце судового засідання, яке було призначене на 04 березня 2015 року та закінчилось ухваленням судового рішення по даній справі, була належним чином повідомлена (а.с. 66).

Крім того, судова колегія вважає, що відсутність відповідача ОСОБА_5 в судових засіданнях при розгляді зазначеної вище справи, не призвела до неправильного вирішення цієї справи.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5- відхилити. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 березня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору відчуження автомобіля і звернення стягнення боргу на предмет застави -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_2