Справа № 201/982/17
Провадження № 2/201/1062/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням уточнень посилається на те, що за договором депозитного вкладу «Стандарт, 3 міс» № SAMDNWFD000, укладеним 02 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», відповідачем на неодноразові звернення позивача на протязі тривалого часу не були повернуті грошові кошти, а також повернення коштів за вкладом відбулось частинами. Тому ОСОБА_1 з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на користь позивача суму 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в розмірі 1 118,53 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 12 січня 2017 року становить 30 328,28 грн., шляхом перерахування їх на його картковий рахунок, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» за № 341672; стягнути з відповідача на користь позивача суму процентів за ставкою 10,5% за депозитом до дня фактичної виплати коштів у розмірі 3 915,03 доларів США (еквівалент 106 148,99 грн.) шляхом перерахування їх на його картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» за № 341672, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 368,50 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі

Як встановлено судом, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» 02 червня 2015 був укладений договір банківського вкладу №SAMDNWFD000, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 200 000,00 доларів США з процентною ставкою 10,5% річних. Даний договір був укладений строком на 3 місяці та у разі відсутності заяви про відсутність наміру подовження строку їх дії строк подовжувався на той самий строк /а. с. 9-10/.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року було скасоване рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року у цивільній справі № 201/15594/15-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобовязання вчинити певні дії, яким було зобовязано ПАТ КБ «Приватбанк» видати ОСОБА_1 одноразовою операцією належні йому валютні кошти за договором №SAMDNWFD000 від 02 червня 2015 року в розмірі 85 060,00 доларів США шляхом перерахування їх на його картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» за №341672. В задоволенні позовних вимог в цій частині було відмовлено /а. с. 53-54, 55-56/.

Рішення апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1О до ПАТ КБ «Приватбанк» про зобовязання видати кошти за договором №SAMDNWFD000 від 02 червня 2015 року мотивоване тим, що «з виписки по депозиту, наданої банком, та не заперечується представником позивача, після ухвалення рішення судом першої інстанції, 30 грудня 2015 року, на рахунок позивача було зараховано остаточну суму коштів за депозитним договором від 2 червня 2015 року №SAMDNWFD000».

Крім того, при ухвалені даного судового рішення апеляційною інстанцією був встановлений факт того, що «З 30 вересня 2015 року по 4 листопада 2015 року ОСОБА_1 вісім разів звертався на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовими заявами про розірвання договору банківського вкладу від 2 червня 2015 року № SAMDNWFD000 та виплату суми банківського вкладу у розмірі 200000 доларів США…».

Зазначені факти у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, якою визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини не підлягають доказуванню в даному судовому процесі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Між тим, позивачем не було надано суду належних доказів того, що він звертався на адресу банку із заявами про перерахунок грошових коштів у безготівковий спосіб; в рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 встановлено, що ОСОБА_1 звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявами саме про видачу грошових коштів, але не перерахування.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання як у недоведених.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів за ставкою 10,5% за депозитом до дня фактичної виплати коштів в розмірі 3 915,03 доларів США (еквівалент 106148,99 грн.) суд також не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки пунктом 5 укладеного між сторонами договору №SAMDNWFD000 від 02 червня 2015 року визначено, що при виплаті частини вкладу що в даному випадку відбулось 24 вересня 2015 року зобовязання за вкладом припиняються, тобто нарахування відсотків на суму депозитного вкладу не відбувається.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності.

Таким позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 74-77, 88, 169, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили. після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова