Провадження № 2/522/2424/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м.Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді - Домусчі Л.В.

При секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни, треті особи Служба у справах дітей ОМР, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, до Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни, третя особа Служба у справах дітей ОМР, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії, а саме, зобов'язати приватного нотаріуса ОМНО Шепелюк Ріту Юріївну посвідчити договір дарування частини квартири без відповідного дозвілу органу опіки та піклування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач звернувся до Приватного нотаріуса ОМНО Шепелюк Р.Ю. з проханням посвідчити договір дарування частини квартири на ОСОБА_4 без згоди органу опіки та піклування. Проте 11.11.2016 року йому було відмолено.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

В судове засідання з'явились ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які позов підтримали та просили його задовольнити.

Приватний нотаріус Шепелюк Р.Ю. в судове засідання не з'явилась, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує.

Представник Служби у справах дітей ОМР та ОСОБА_3 та представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМрв судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність суду не надано.

Дослідивши всі обставини справи, заслухавши пояснення сторін суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про права власності на житло від 02.07.2007 року вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в рівних частках.

Також це підтверджує витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15607715 від 18.08.2007 року виданого КП «БТІ та РОН» ОМР.

З довідки про склад сім'ї №1235 від 26.05.2016 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ОМНО Шепелюк Р.Ю. з заявою про посвідчення договору дарування своєї ? частини квартири АДРЕСА_3 на ім'я ОСОБА_4, яка є його рідною сестрою.

Листом приватного нотаріуса ОМНО Шепелюк Р.Ю. №115/01-16 від 11.11.2016 року йому було роз'яснено щодо його права на звернення до служби у справах дітей ОМР за отриманням дозволу на вчинення цього правочину або звернутися до суду.

08.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах дітей ОМР та до Приморської районної адміністрації ОМР з заявами про надання висновку (дозвілу) на відчуження ? частини квартири АДРЕСА_3.

Відповіддю Приморської районної адміністрації НОМЕР_1 від 24.10.2016 року ОСОБА_1 було повідомлено що надання висновку (дозвілу) на відчуження вказаного нерухомого майна займається служба у справах дітей ОМР.

Відповіддю Служби у справах дітей ОМР №07/8900 від 24.10.2016 року припинено розгляд заяву ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що відповідно до ст 177 СК України, всі правочини щодо відчуження житла право користування або право власності яким має дитина, здійснюється за заявою та за згодою батьків дітей.

Відповідно до ч.5 ст 177 СК України, Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що:

1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу;

2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу;

3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу;

4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні;

5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини;

6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них);

7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Судом витребувано копію актового запису про народження ОСОБА_7 та суду надано копію актового запису №11960 від 24.11.2014 року з якого вбачається, що батьками ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7.

Вирішуючи даний спір суд виходить з положень цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, проголошують його непорушність та встановлюють основні способи захисту права власності.

Так відповідно до ст. 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_7 за місцем реєстрації не мешкаєь, і позивачу по справі їх місцезнаходження невідоме. Таким чином позивач позбавлений можливості надати до органу опіки та піклування копію свідоцтва про народження дитини та заяву її батьків, подання яких передбачене п. 66 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної з захистом прав дитини».

Наведені обставини перешкоджають отриманню передбаченого законом дозволу органу опіки та піклування на вчинення договору відчуження частки квартири, що є підставою для відмови у нотаріальному посвідченні вказаного договору.

Так відповідно до п.п. 1,9, 1.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України умовою вчинення нотаріальної дії щодо відчуження нерухомого майна, право власності або право користування яким або його частиною мають малолітні або неповнолітні діти, є наявність дозволу органу опіки та піклування на вчинення такого правочину. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма встановлює об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об'єктами були: усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і● яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27 квітня 1979 р., п. 64), тобто наявне майно ("existing possessions"); нерухомість, зокрема, маєтки («Колишній Король Греції та інші● проти Греції» (The Former King Of Greece and Others v. Greece), заява № 25701/94, рішення від 23 листопада 2000 р.), земельна ділянка та будинок, будинки («Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), рішення від 23 вересня 1982 р., заяви №№ 7151/75; 7152/75, серія А, № 52) та інша нерухомість;

Суд вважає позбавлення позивача права на вільне розпорядження своєї частки майна шляхом його відчуження (дарування) у зв'язку з відмовою приватного нотаріуса вчинити посвідчення вказаного договору без отримання згоди органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації у зв'язку з відсутністю заяв від батьків малолітньої ОСОБА_7, порушенням статті 1 Першого протоколу, оскільки фактично житлові права малолітньої цим правочином не зачіпаються ( вона залишається зареєстрованою за цією адресою ) у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу отримання такого рішення органу опіки при відсутності заяв з боку батьків дитини, що призводить до порушення також і «справедливого балансу» між вимогами нотаріуса та органу опіки та піклування та захистом права на мирне володіння майном. Втручання держави в право особи на мирне володіння майном не може вважатися виправданим, якщо порушення закону має суто формальний характер.

Таким чином позивач обмежений у здійсненні свого права на розпорядження своєю власністю через неможливість виконати вимоги нормативних документів з незалежних від нього причин.

Порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання нотаріуса посвідчити договір дарування 1/4 частин квартири ОСОБА_4 без відповідного дозволу органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд враховує, що відчуження належної йому частини квартири не призведе до порушення прав та законних інтересів малолітнього ОСОБА_7, оскільки належна його матері ОСОБА_4 частина у квартирі залишається у її власності, і дитина зберігає право на користування житлом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 16, 316, 317, 319, 321, 361, 386, 391 ЦК України , ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріту Юріївну посвідчити договір дарування ОСОБА_1 1/4 частин квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 без відповідного дозволу органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації одеської міської ради.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

16.03.2017