Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 322/790/16 Головуючий у 1 інстанції: Гасанбеков С.С.
Провадження № 22-ц/778/273/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

25 липня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 17 318,24 грн. за кредитним договором б/н від 27.04.2007р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала Заяву № б/н від 27.04.2007р., згідно з якою отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В свою чергу, відповідач, отримавши кредитні кошти, зобов»язання з повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконувала, у зв»язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість станом на 12.05.2016р. у розмірі 17 318,24 грн., яка складається з наступного: 7 901,58 грн. заборгованість за кредитом; 2 477,81 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 912,59 грн. нарахована пеня; 850,00 грн. нарахований штраф, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 800,87 грн. (процентна складова). Виходячи з наведеного та, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України і умови укладеного між сторонами договору, позивач просив стягнути суму заборгованості у розмірі 17 318,24 грн. з відповідача на свою користь.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

На вказане рішення суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з»ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитно-заставний договір, що складається із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) і Тарифів, що підтверджується заявою відповідача від 27.04.2007р. № ZPXRRC45260005.

Відповідно до умов зазначеного договору банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 665,50 грн. на строк 12 місяців з 27.04.2007р. по 27.04.2008р. включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 7,32 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 60,5 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «1» по «5» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат, згідно з умовами.

Одночасно згідно із цією ж заявою відповідача від 27.04.2007р. нею було отримано кредитну картку «Універсальна - 30 днів пільгового періоду», для чого було відкрито картрахунок № 309790 із встановленням кредитного ліміту у сумі 8000,00 грн. та базовою процентною ставкою за кредитом в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. У заяві зазначено, що відповідач висловлює згоду з тим, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Отже, суд встановив, що згідно із заявою позичальника ZPXRRC45260005 від 27.04.2007р. між сторонами укладено договір, який складається з двох частин: кредитно-заставної на строк з 27.04.2007р. по 27.04.2008р. та договору про надання банківських послуг, предметом якого є надання відповідачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна. 30 днів пільгового періоду».

Із доданого до позовної заяви розрахунку випливає, що відповідач належним чином виконала умови заставно-кредитного договору, а також, користаючись кредитною карткою «Універсальна», до липня 2015р. належним чином виконувала умови договору надання банківських послуг.

З вказаного табличного розрахунку вбачається, що 06.07.2015р. відповідачем було витрачено кредитні кошти в сумі 7 776,97 грн. за договором про надання банківських послуг, та в подальшому припинено виконання умов договору щодо погашення цієї суми кредиту, сплати відсотків, внаслідок чого на підставі Умов та правил надання банківських послуг почалось нарахування штрафів та пені, у зв»язку з чим банк просив стягнути з неї заборгованість, яка утворилась станом на 12.05.2016р. у розмірі 17 318,24 грн., в тому числі: 7 901,58 грн. заборгованість за кредитом; 2 477,81 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 912,59 грн. нарахована пеня; 850,00 грн. нарахований штраф, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 800,87 грн. (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні цього позову у зв»язку з його недоведеністю, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів свого права змінювати кредитний ліміт, нараховувати проценти та неустойку відповідачу за договором про надання банківських послуг від 27.04.2007р. на підставі доданих до позовної заяви Умов та Правил надання банківських послуг, що не підписані відповідачем і не могли бути надані йому для ознайомлення у 2007 році, оскільки в них мається посилання на банківську ліцензію № 22 від 29.07.2009р., а відтак, вони не можуть вважатися складовою частиною цього договору. Крім того, укладена між сторонами угода (кредитний договір або договір про надання банківських послуг тощо) згідно виписки про рух коштів по рахунку має номер SAMDN1089, але позивач не надав суду зазначеної угоди і не зазначив про її реквізити у позовній заяві.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що до позовної заяви помилково були додані Умови та правила надання банківських послуг в тій редакції, в якій мається посилання на ліцензію № 22 від 29.07.2009р., а до апеляційної скарги додані Умови та правила надання банківських послуг, які були чинними на час укладення кредитного договору від 27.04.2007р.

Колегія з цього приводу вважає, що помилкове надання до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг в більш пізній редакції, не може свідчити про відсутність між сторонами договірних відносин, оскільки сама відповідач не заперечує їх наявність, обидві сторони визнають виконання ними його кредитно-заставної частини, а також відповідач не заперечує, що мала кредитну картку «Універсальна», якою користувалась до липня 2015р.

З пояснень представника банку в судовому засіданні апеляційного суду слідує, що заява позичальника має свій номер ZPXRRC45260005, позичальнику був відкритий картрахунок № 309790, а номер SAMDN1089 є внутрішнім номером, який присвоюється кожному картрахунку для зручності програмного обліку операцій по ньому. Проте всі ці реквізити є реквізитами одного і того ж кредитного договору, укладеного між сторонами згідно заяви позичальника № ZPXRRC45260005 від 27.04.2007р. Також на цей договір розповсюджуються Умови та правила надання банківських послуг, які діяли на час його укладення, із наступними змінами, які позичальник має відслідковувати на сайті банку.

Отже, наявність кредитного договору на Умовах, які додані до апеляційної скарги, є підтвердженою, а суд першої інстанції в цій частині припустився неповноти у з»ясуванні обставин справи.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 в ході розгляду справи підтвердила, що повністю виконала вимоги кредитно-заставного договору, а також, що користувалась протягом періоду з 27.04.2007р. по липень 2015р. картрахунком 309790 за допомогою кредитної картки «Універсальна». Але заперечувала лише щодо встановлення їй банком ліміту в сумі 8 000 грн., про який вона не просила, та неправомірного нарахування заборгованості, посилаючись на те, що коштів в сумі 7 777 грн. 06.07.2015р. зі свого картрахунку не знімала, а вони були зняті невідомою особою після того, як вона по телефону сповістила реквізити своєї картки особі, яка представилась їй працівником Приватбанку. Вважає, що в такому разі вона не повинна повертати ці кошти з нарахованими відсотками, пенею та штрафами, оскільки цими коштами вона не користувалась.

Дослідивши обставини справи в цій частині, колегія визнає заперечення ОСОБА_3 неспроможними з огляду на наступне.

Із заяви позичальника вбачається, що у її другій частині, де зазначається про надання відповідачу банківських послуг у вигляді відкриття картрахунку та надання для користування ним кредитної картки «Універсальна», встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у сумі 8000 грн. ( а.с. 11-зворот).

Умовами та правилами надання банківських послуг у редакції, яка діяла на час

укладення договору, в пунктах 3.2, 3.3 передбачено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а клієнт надає право банку в будь-який момент змінювати кредитний ліміт (збільшувати або зменшувати). Підписання цього договору є прямою та безумовною згодою держателя картки відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком ( а.с. 93).

Таким чином, за умовами договору між сторонами в межах ліміту, встановленого за цим договором у сумі 8000 грн., банк може протягом користування клієнтом картрахунком змінювати його розмір взалежності від дій самого клієнта, розміру боргу та з урахуванням інших, передбачених договором обставин.

З наданої банком довідки про розмір кредитного ліміту вбачається, що з 27.04.2007р. ліміт був встановлений у сумі 7900 грн., з 27.12.2008р. 4000 грн., з 12.02.2009р. 2000 грн., з 13.06.2009р. 3000 грн., з 10.10.2012р. 4000 грн., з 25.12.2012р. 8000 грн., а строк дії останньої карти до липня 2018р. ( а.с. 10).

Те, що позичальник не користувалась всією сумою кредитного ліміту, не означає, що такий розмір не встановлювався банком, а також, що його встановлення без її прохання є неправомірним, оскільки вказані дії банку відповідають вищезазначеним пунктам Умов та правил надання банківських послуг.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 вказувала, що не повинна відповідати за шахрайські дії осіб, які зняли кошти з її картрахунку, у зв»язку з чим вона звернулась із заявою до органів внутрішніх справ та на телефон гарячої лінії банку одразу після такого несанкціонованого зняття.

Звернення ОСОБА_3 до Новомиколаївського райвідділу із заявою-повідомленням підтверджується наданими довідками, згідно з якими вказана заява 07.07.2015р. прийнята та 08.07.2015р. зареєстрована в ЄРДР за № 0000319; повідомленням про початок розслідування ( а.с. 62, 63).

Згідно зі змістом заяви 06.07.2015р. близько 17.00 год. невстановлена особа зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_3 та, відрекомендувавшись працівником Приватбанку, отримала від неї інформацію про реквізити її кредитної картки у Приватбанку, в результаті чого заволоділа грошовими коштами в сумі 7 777 грн. ( а.с. 64).

За інформацією слідчого відділу Новомиколаївського відділу поліції, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, будь-якого кінцевого рішення не прийнято, особи, що вчинили злочин, на даний момент не встановлені.

Про зняття коштів 06.07.2015р. в сумі 7 777 грн. з її картрахунку ОСОБА_3 09.07.2015р. письмовою заявою повідомила банк, в якій просила банк не нараховувати проценти на ці кошти та не здійснювати списання за рахунок коштів зарплати ( а.с. 66).

Банком було заблоковано операції по картці, але, враховуючи, що кошти були зняті з картрахунку позичальника, на цю суму банк продовжував нараховувати відсотки за користування цими коштами, а також пеню і штрафи за порушення умов договору щодо сплати кредиту та відсотків.

Дослідивши Умови та правила надання банківських послуг, колегія не встановила в них підстав для звільнення позичальника від сплати кредиту, відсотків та неустойки у випадку зняття коштів з картрахунку третіми особами, якщо дії позичальника сприяли цьому.

Так, відповідно до п. 6.10 Умов, клієнт зобов»язаний приймати заходи до попередження втрати карти, ПІНа, або інформації, нанесеної на карту та магнітну полосу, або їх незаконного використання ( а.с. 95). А згідно з пунктом 8.3 Умов, у випадку, якщо держатель дає згоду на проведення операцій з картами або нанесеними на них даними поза полем зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому.

В той же час, як вказувалось вище, за змістом заяви ОСОБА_3 до поліції, вона не виконала вимоги вказаних пунктів Умов, особисто сповістивши реквізити картки невідомій

особі по мобільному телефону.

Таким чином, позичальник не може бути звільнена від повернення кредитних коштів, нарахованих на них у відповідності до умов договору відсотків, а також нарахованих за невиконання умов договору штрафів та пені.

Розмір заборгованості наводиться в табличному розрахунку, який, в свою чергу, складений на підставі виписки з картрахунку відповідача № 309790 (внутрішній номер SAMDN1089).

Тіло кредиту відповідає знятій 06.07.2015р. сумі 7776,97 грн. + 124,61 грн. - непогашеного на цю дату залишку за кредитно-заставною частиною договору, а разом становить 7901,58 грн. Протягом періоду з 06.07.2015р. по 12.05.2016р. на цю суму нараховувались відсотки, що за цей період склало суму 2 477,81 грн., а за несплату кредиту та відсотків нараховано пеню в сумі 4 912,59 грн. та штраф в сумі 850 грн.

Проте колегія з»ясувала, що вказаний штраф нарахований за прострочення сплати щомісячного мінімального розміру погашення кредиту, який носить щомісячний характер, але за цей же період нараховувалась пеня в кожному з місяців нарахування штрафу, яка нараховується за таку ж саму прострочку у сплаті кредиту та відсотків, але нараховується за кожен день прострочки. Тому колегія вважає, що штраф у розмірі 850 грн. є подвійною відповідальністю за ту ж саму прострочку, що і пеня, а отже не підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, колегія вважає, що є обґрунтованим нарахування штрафу у зв»язку із зверненням банку до суду на суму заборгованості, але розмір штрафу у вигляді процентної складової неправильно розрахований, оскільки в суму для його нарахування включено пеню та інший штраф, тобто відбувається нарахування неустойки на суму неустойки, що не відповідає вимогам закону.

Штраф у вигляді процентної складової розраховується: (7901,58 грн. + 2477,81) х 5 : 100 = 518,96 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості: 7901,58 + 2477,81 + 4912,58 + 500 + 518,96 = 16 310,94 грн.

Беручи до уваги все вищевикладене, колегія вважає апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, тому у відповідності до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України колегія вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають компенсації позивачеві за рахунок відповідача у випадку задоволення позову та пропорційно задоволеній сумі.

У І інстанції: заявлено позов на суму 17318,24 грн. сплачено судовий збір у сумі 1378 грн., задоволено позов на суму 16310,94 грн., тому до стягнення підлягає сума судового збору: (16 310,94 х 1378) : 17 318,24 = 1297,85 грн.

У ІІ інстанції: заявлено позов на суму 17 318,24 грн. сплачено судовий збір у сумі 1515,80, задоволено позов на суму 16 310,94, тому до стягнення підлягає сума судового збору: (16310,94 х 1515,80) : 17 318,24 = 1427,63 грн.

Загалом з відповідача на користь банку слід стягнути судовий збір у сумі: 1297,85 + 1427,63 = 2725,48 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у цій справі скасувати.

Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2007р. у загальному розмірі 16 310 (шістнадцять тисяч триста десять) гривень 94 копійки, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 7 901 ( сім тисяч дев»ятсот одна) гривня 58 копійок, заборгованість по відсоткам 2 477 ( дві тисячі чотириста сімдесят сім) гривень 81 копійка, пеня 4 912 ( чотири тисячі дев»ятсот дванадцять) гривень 59 копійок, штраф (фіксована частина) 500 (п»ятсот) гривень, штраф (процентна складова) 518 (п»ятсот вісімнадцять) 96 копійок.

В решті вимог банку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір у сумі 2725 ( дві тисячі сімсот двадцять п»ять) гривень 48 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Подліянова Г.С.

ОСОБА_4