Справа № 364/735/16-ц Головуючий у І інстанції Моргун Г. Л.
Провадження № 22-ц/780/564/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 33 17.01.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Олійника В.І., Лівінського С.В.,
при секретарі:Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Володарського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної поведінки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року ОСОБА_6 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної поведінки.

В обґрунтовування позову вказувала, що вона є власником будинком по АДРЕСА_1

26 березня 2016 року близько 23 години внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 ним було пошкоджено вхідні двері до її будинку, про що її дочка повідомила поліцію.

Будучи інвалідом 2 групи, її фінансове становище не дає, можливості самостійно усунути завдану їй матеріальну шкоду оцінену відповідним спеціалістом в 5 353 грн.

Крім того, позивач зазначила, що внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_5 їй завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості користування ним.

Під час розгляду справи судом від позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовилася і просила стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 5 353 грн. та витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 500 грн.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди 5 353,00 грн. та 500 грн. витрат за проведення експертного дослідження, а всього 5 853,00 грн.

Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав його незаконності та необґрунтованості, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2

Згідно посвідчення № НОМЕР_1 позивач є інвалідом ІІ групи (а.с. 6).

26.03.2016 року біля 23 години за вищевказаною адресою помешкання ОСОБА_6 у вхідні двері почав стукати ОСОБА_5 Через деякий час до нього на вулицю вийшов зять позивача ОСОБА_7 Під час розмови між ними, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, зав'язалася словесна суперечка, яка згодом переросла в бійку, під час якої останні пошкодили вхідні двері до будинку позивача.

Факт вчинення даного правопорушення стверджено дослідженими у судвому засіданні матеріалами перевірки Володарського відділення Сквирського відділу поліції ГУ НП в Київській області по факту повідомлення громадянки ОСОБА_8 № 373 та громадянина ОСОБА_7.№ 396, а також показами свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та є беззаперечними. (а.с.7)

Крім того, з даних матеріалів вбачається, що загальна сума нанесеного збитку становить 350 грн.

Дії правоохоронних органів з приводу неправильності та незаконності висновків, викладених у матеріалах перевірки, у встановленому законом порядку ніким не оскаржувалися.

Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості часткового житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, частковий ремонт житлового будинку, що полягає в заміні вхідного дверного блоку та складає 5 353 грн.( а.с.20).

Витрати позивачки понесені на оплату незалежної експертної оцінки становлять 500,00 грн. ( а.с.44).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд вказував, що під час бійки саме відповідач пошкодив двері позивача та добровільно відшкодувати завдані збитки відмовився, і дані обставини є беззаперечно встановленими.

З огляду на це, місцевий суд вважав, що позивач має право на стягнення у судовому порядку з відповідача коштів, які відповідають збиткам, завданим неправомірними діями відповідач, а саме пошкодженням вхідних дверей у будинок позивача, а також витратами, пов'язаними з визначенням розміру нанесеної шкоди - проведення оцінки вартості відновлювального ремонту.

Судова колегія не погоджується в повній мірі із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

З матеріалів справи вбачається, що пошкодження дверей у будинку позивача відбулося під час бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, обома фігурантами, що було встановлено під час перевірки по факту повідомлення гр.ОСОБА_8 та зафіксовано у відповідних висновках.

Отже, доводи апеляційної скарги, щодо наявності обставин заподіяння шкоди двома особами, наявність обопільної вини та безпосереднього причинного зв»язку між їх спільними діями і спричиненням матеріальної шкоди, заслуговують на увагу, оскільки дані обставини не були перевірені судом першої інстанції, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про заподіяння позивачу майнової шкоди лише внаслідок неправомірних дій відповідача і таких доказів позивач у порушення вимог ст.ст. 57, 60 ЦПК України не надав і суду апеляційної інстанції.

В свою чергу заперечення відповідача з цього приводу підтверджені належними та допустимими доказами, які не були спростовані позивачем.

За таких обставин, доводи апелянта, щодо незалучення ОСОБА_7 як співвідповідача до участі у розгляді у справі, та порушення у зв'язку з цим змагальності процесу, колегія суддів вважає, обгрунтованими, так як предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди, яке безпосередньо пов»язано з особою винуватця (винуватців) і обов»язкового встановлення обставин щодо наявності обопільної вини в її заподіянні, а тому суд першої інстанції, з врахуванням позовних вимог, встановлених обставин справи та положень ст.ст. 32, 33 ЦПК України зобов'язаний був вирішити питання про залучення ОСОБА_7 співвідповідачем у справі.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог, не визначившись вірно із суб'єктним складом сторін. Стягуючи на користь позивача матеріальну шкоду в повному розмірі суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що пошкодження дверей відбулося двома особами, і докази цьому містяться в матеріалах справи.

Суд першої інстанції в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи не роз'яснив позивачу, його права та обов'язки, зокрема, на залучення в якості співвідповідача ОСОБА_7

Оскільки, на стадії апеляційного розгляду, відповідно до ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо залучення іншої особи співвідповідачем у справі, вказані недоліки не можуть бути усунуті при розгляді справи апеляційним судом, а відтак, і з»ясування обставин, що мають значення для справи є неможливим.

Таким чином, ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обгрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: В.І.Олійник

С.В.Лівінський