Справа № 442/6109/15 Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/2064/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 та третьої особи: ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, Національний Банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 (поручитель), третя особа: ОСОБА_3 (позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №1303/0808/71-057, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 59 000,00 доларів США з розрахунку 12,5% річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 12.08.2008 по 11.02.2034. Виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором забезпечується порукою відповідно до Договору поруки №1303/0808/71-057-Р-1 від 12 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набули право вимоги за Кредитним договором. Посилаючись на порушення умов Кредитного договору з боку позичальника, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 979 329,08 грн.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, Національний Банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовлено.

Рішення оскаржив позивач ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В..

В апеляційній скарзі апелянт, зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що при укладені Договору поруки, в п.1 цього договору здійснено описку, а саме: невірно зазначено валюту у якій укладалось основне зобов`язання 59000,00 грн. замість 59000, 00 дол. США., але поряд з тим в п.15 Договору зазначено: «Поручитель підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами кредитного договору №1303/0808/71-057 від 12 серпня 2008 року та повністю погоджується з ним». Таким чином, висновок суду першої інстанції, про те, що позивач неправомірно заявив вимогу у розмірі 979329,08 грн. є помилковим, оскільки відповідачу було відомо умови Кредитного договору, а саме: пункт 1.1. Кредитного договору, в якому зазначено, що кредит надавався у розмірі - 59 000,00 доларів США. Крім того, апелянт не погоджується із висновком суду, що досудова вимога, яка надсилалась 01.12.2014 року - ОСОБА_3, змінила строк виконання основного зобов'язання на 02.01.2015 року, оскільки із змісту досудової вимоги не вбачається, що Банк змінив строк виконання основного зобов'язання з 2034 року (п. 1.1. кредитного договору) на 02.01.2015 року, а лише попередив про наявну прострочену заборгованість та можливість вчинення виконавчого напису або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу, у разі несплати прострочених платежів. Вважає, що вимога про дострокове стягнення заборгованість за кредитним договором була подана у вересні 2015 року у формі позову, а не у формі Досудової вимоги про зміну строку виконання основного зобов'язання, як помилково вважав суд першої інстанції. Відтак, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку та стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 979 329,08 грн..

Представник позивача, відповідач та треті особи в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, про причини неявки суду не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися. Від представника апелянта поступило клопотання про розгляд справи без їх участі, а тому, розгляд справи, відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України, здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які не з'явились. На переконання колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та третьої особи ОСОБА_4 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 59 000,00 доларів США з розрахунку 12,5% річних за весь час фактичного користування кредитом, на строк з 12.08.2008 по 11.02.2034.

В обґрунтування свого права звернення до суду позивач покликався на Договір поруки, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до п. 1 Договору поруки, поручитель зобов'язався перед Банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих Банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з Кредитним договором у сумі 59000.00 (п'ятдесят дев'ять тисяч) гривень, а не у розмірі 59 000,00 доларів США, як зазначає позивач.

Відтак, зважаючи на узгоджену між сторонами грошову суму, за повернення якої зобов'язався відповідати ОСОБА_2, колегія суддів погоджується із висновком суду щодо безпідставності заявленої вимоги до останнього у розмірі 979329,08 грн..

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 24 постанови від 30 березня 2012 року №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року". Зокрема зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Договором поруки укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 10 цього договору установлено, що строк припинення поруки є повне виконання Позичальником або Поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням(т.1 а.с.10).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що до даних правовідносин слід застосувати норму ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки на момент звернення банку із зазначеним позовом до поручителя порука припинилася

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з квитанції про направлення досудової вимоги від 01.12.2014р., позивач змінив строк виконання зобов'язання, звернувшись до позичальника з досудовою вимогою про повне погашення заборгованості ще у грудні 2014 року, а тому строк виконання зобов'язання є таким, що настав 02.01.2015р. (з урахуванням 30- денного строку, який відраховується від дати, зазначеної на квитанції, а саме від 01.12.2014р.).

З огляду на викладене, та з урахуванням ч. 4 ст. 559 ЦК України, позивач повинен був пред'явити вимоги до поручителя протягом шести місяців, а саме з 02.01.2015р. по 02.07.2015р., однак, звернувся до суду у вересні 2015 року, у зв'язку з чим пропустив шестимісячний термін звернення з вимогою до поручителя.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи за заявою ПАТ «Дельта Банк» було вчинено виконавчий напис 15 січня 2015р. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» згідно кредитного договору №1303/0808/71-057 від 12 серпня 2008р.(т.2 а.с.15)

Разом з тим до матеріалів справи не долучено доказів про направлення відповідачу ОСОБА_2 вимоги про дострокове повернення кредиту та доказів отримання такої останнім.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета