Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №335/1630/15 Головуючий у 1 інстанції Кравченко Л.Ю.
Провадження № 22-ц/778/189/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення юридичного факту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулося до суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення юридичного факту.

В позові зазначало, що 13.08.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 2-1657-078И, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит в сумі 105 000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір № 2-1657-078І від 13.08.2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано за №155/5131. Згідно з іпотечним договором, предметом іпотеки є квартира №16 в будинку 170-г по пр..Леніна в м. Запоріжжя. Предмет іпотеки належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 13.08.2008 року за реєстровим №5128, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 13.08.2008 року за №3078356. Продавцем квартири, яка передана в іпотеку є відповідач ОСОБА_3, яка зі свого боку виконала зобовязання щодо передачі у власність іпотеко держателю спірної квартири. Відповідачем ОСОБА_5 порушено свої зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів.

Сума заборгованості за кредитним договором за період з 13.08.2008 по 19.11.2014 яка становить 7143614,92 грн. і складається з суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 99508,97 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар США - 15,2001 грн. становить 1512546,29 грн.; суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 4801,32 долари США, що за курсом 1 долар США - 15,2001 грн. становить 72980,54 грн. суми строкової заборгованості по відсоткам у розмірі 908,37 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар США - 15,2001 грн. становить 13807,31 грн.; суми простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 102686,33 долари США, що за курсом НБУ 1 долар США - 15,2001 грн. становить 1560842,48 грн.; пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам у розмірі 3983438,30 грн. В порушення п.8.1.13. іпотечного договору ОСОБА_5 не здійснила державну реєстрацію права власності на спірну квартиру. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26.03.2012 року було зобовязано відповідача ОСОБА_5 здійснити державну реєстрацію права власності на іпотечної квартири. Проте ОСОБА_5 не виконано рішення суду.

Посилаючись на викладені обставини, просило суд в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 2-1657-078И від 13.08.2008 року, за період з 13.08.2008 по 19.11.2014 яка становить 7143614,92 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки а саме: квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира складається з трьох жилих кімнат, має загальну площу 76,06 кв. м. та житлову площу 52,5 кв. м. Предмет іпотеки належить ОСОБА_5 (іпотекодавцю) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 13 серпня 2008 року за реєстровим №5129, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 13 серпня 2008 року за №3078356 шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», за ціною, що буде визначена згідно висновку незалежного субєкту оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В подальшому позивачем було уточнено позивні вимоги та остаточно просило суд, крім вищезазначених вимог, встановити факт набуття права власності ОСОБА_5 на квартиру №16 в будинку 170-г по пр..Леніна в м. Запоріжжя.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 2-1657-078И від 13.08.2008 року, за період з 13.08.2008 по 19.11.2014 яка становить 7143614,92 грн. і складається з: суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 99508,97 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар США - 15,2001 грн. становить 1512546,29 грн.; суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту у розмірі 4801,32 долари США, що за курсом 1 долар США - 15,2001 грн. становить 72980,54 грн.; суми строкової заборгованості по відсоткам у розмірі 908,37 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар США - 15,2001 грн. становить 13807,31 грн.; суми простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 102686,33 долари США, що за курсом НБУ 1 долар США - 15,2001 грн. становить 1560842,48 грн.; пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам у розмірі 3983438,30 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки а саме: квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира складається з трьох жилих кімнат, має загальну площу 76,06 кв. м. та житлову площу 52,5 кв. м. Предмет іпотеки належить ОСОБА_5 (іпотекодавцю) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 13 серпня 2008 року за реєстровим №5129, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 13 серпня 2008 року за №3078356 шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», за ціною, що буде визначена згідно висновку незалежного субєкту оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 243,60 грн. судового збору.

В решті задоволення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_7 звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, а тому звернув стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2-1657-078И від 13.08.2008р., визнавши за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, тобто суд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - визнання за банком права власності на цей предмет іпотеки.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №2-1657-07И, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 105 000,00 доларів США зі сплатою 16,5% річних за користування грошовими коштами, строком до 13 серпня 2028 року. ( т.1 а.с.21-24).

На забезпечення виконання кредитних зобов»язань цього ж дня між позивачем і ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку банку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 76,06 кв.м., житловою площею 52,5 кв.м. (т.1 а.с.28-31).

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 19 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 7 143 614,92 грн., у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на спірну квартиру.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пунктів 10 та 11 договору іпотеки іпотекодержатель має право обирати порядок та спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

За пунктом 11.3 цього договору його сторони домовилися про те, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя у випадку переходу до нього права власності на предмет іпотеки.

Так, у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець підписанням цього іпотечного договору підтверджує свою згоду на передачу у власність банка предмета іпотеки, та згоду на прийняття ним одностороннього рішення про перехід права власності. Іпотекодавець підписанням цього договору також засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та письмове рішення іпотекодержателя про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, для реєстрації права власності банка на предмет іпотеки не вимагається.

Іпотечний договір та письмове рішення банка про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та надають право Банку подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 28 вересня 2016 року при розгляді справи № 6-1243цс16, зазначено, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним іпотечним застереженням в іпотечному договору реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки повинно відбуватися в позасудовому порядку, на підставі погодженого застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо іпотекодавець не визнає чи оспорює факт набуття права власності іпотекодержателем в позасудовому порядку, таке право може стати предметом судового захисту.

В той же час, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі судового рішення, як це передбачено укладеним між сторонами договором, відбувається в порядку, визначеному ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

За правилами даної статті, звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду не передбачає визнання права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, а забезпечує можливість останнього задовольнити свої вимоги за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки певним шляхом.

Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому не можуть бути задоволені.

Однак установивши факт невиконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, суд неправильно застосував норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.392 ЦК України та не урахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений позивачем - шляхом визнання права власності на предмет іпотеки можливий лише у позасудовому порядку, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,309, 313-314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення юридичного факту відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: