Справа № 358/558/16-ц Головуючий у І інстанції Якутюк В.С.
Провадження № 22-ц/780/183/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 25.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4 і Богуславська районна державна нотаріальна контора Київської області про усунення від права на спадкування, виділення частки у спільному майні та визнання права власності на частку спадкового майна,-

встановила :

у квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Богуславського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 27 вересня 2014 року помер її чоловік ОСОБА_5, який проживав у своєму житловому будинку №1 по вул. Будівельній в м. Богуславі Київської області.

Після смерті останнього залишилось вищезазначене спадкове майно.

Крім позивача, спадкоємцем за законом являється син померлого спадкодавця - відповідач ОСОБА_3

Перед смертю чоловік тривалий час хворів і тому потребував стороннього догляду, який вона здійснювала сама.

Позивач вважає, оскільки відповідач не надавав своєму батькові (спадкодавцеві) відповідної допомоги та догляду, свідомо ухилявся від цього, а тому його слід усунути від права на спадкування.

Просила винести рішення про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в м. Богуславі по вул. Будівельній №1 Київської області.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 06 вересня 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховані обставини, які мають істотне значення для вирішення справи.

Також, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не всебічно, не повно та не обєктивно розглянув всі обставини справи, не врахував всі докази, які мають суттєве значення в їх сукупності, не дослідив подані позивачем в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази, а також не вірно застосував норми чинного законодавства внаслідок чого його висновок за наслідками розгляду позову є незаконними та необґрунтованими.

Апелянт, стверджує, що суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів потреби спадкодавця у допомозі відповідача, про умисне ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, і що останній мав таку можливість про те ухилявся від їх надання, а також, що ОСОБА_5 був в безпорадному стані та потребував такої допомоги через хворобу.

Також, всі докази та довідки які були надані до суду першої інстанції, не були належно досліджені та не взято їх до уваги.

Просила скасувати рішення Богуславського районного суду Київської області від 06 вересня 2016 року та направити справу на новий розгляд до Богуславського районного суду Київської області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2014 року в м. Богуславі Київської області у віці 56 років помер ОСОБА_5, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. Будівельній №1 в м. Богуславі Київської області.

Із копії заяви від 15 січня 2015 року у спадковій справі вбачається, що ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер 27 вересня 2014 року та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із копії заяви від 17 березня 2015 року у спадковій справі видно, що ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, який помер 27 вересня 2014 року та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 і частина спадщини належить йому з часу відкриття спадщини, тобто з 27 вересня 2014 року (день смерті спадкодавця).

Позивач не повідомляла відповідача про хворобливий стан спадкодавця та не зверталася до нього з проханням про надання відповідної допомоги по догляду за хворим, а здійснювала цей догляд самостійно, тому суд першої інстанції не вбачав підстав для усунення відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування за законом.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України видно, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із ч.5 ст.1224 ЦК України видно, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», факт ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обовязку.

Згідно листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» видно, що відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути предявлена лише після смерті спадкодавця.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10,60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає зясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Богуславського районного суду Київської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді