АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/5152/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Галась І.А.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/2079/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

третьої особи: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва, третя особа - Директор комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва ОСОБА_5, про визнання незаконним, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ директора КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва ОСОБА_5 від 17 березня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)»; поновити ОСОБА_2 на посаді лікаря невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2016 року по день поновлення на роботі та стягнути моральну шкоду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 до КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва, третя особа - Директор КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва ОСОБА_5, при визнання незаконним, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати та моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ №32-к від 17 березня 2016 року та поновлено ОСОБА_2 на посаді лікаря невідкладних станів Відділення медичної допомоги КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва.

Стягнуто з КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2016 року у розмірі 40670 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 в інтересах КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва подала апеляційну скаргу в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В скарзі вказує на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та судом не з'ясовано дійсні обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зазначає, що суд прийшов до необґрунтованого висновку про те, що відповідачем не надано доказів про розроблення положення про відділення невідкладної медичної допомоги для дорослого та дитячого населення, оскільки в наказі №61 від 18 березня 2015 року «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КПН «ЦПМСД №2», в п.2.2 міститься помітка «Додаток 2», а також відразу міститься положення по відділенню. Також зазначає, що форма наказу №32-к від 17 березня 2016 року відповідає вимогам наказу Держкомстату України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». Та зазначає, що судом належним чином не надано оцінку висновку комісії клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін.

Третя особа підтримала апеляційну скаргу та просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Іванченка М.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача 17 березня 2016 року за ч.3 ст.40 КзпП України відбулось з порушенням діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України про розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За приписами п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Також, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року визначено, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 працював у КПН «ЦПМСД №2» на посаді лікаря невідкладних станів відділення невідкладної медичної допомоги з 01 листопада 2013 року, вказана обставина не заперечується сторонами тому не підлягає доказуванню.

02 грудня 2015 року до ОСОБА_2 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, вказане застосування дисциплінарного стягнення (а.с. 71 том1).

Наказом директора КПН «ЦПМСД №2» ОСОБА_5 від 07 грудня 2015 року № 168 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання функціональних обов'язків посадової інструкції, а саме п.3.18 (а.с.68 том1).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року, визнано незаконним та скасовано п.2 наказу № 168-к директора КПН «ЦПМСД №2» ОСОБА_5 від 07 грудня 2015 року «Про накладення дисциплінарного стягнення до лікарів відділення невідкладної медичної допомоги дорослому населенню» «за неналежне виконання функціональних обов'язків посадової інструкції, а саме п.3.18 до лікаря ВНПД дорослому населенню ОСОБА_2 застосувати дисциплінарне стягнення - догану».

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 32-к від 17 березня 2016 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення» (а.с.10, том 1).

Підставою для видання наказу про припинення трудового договору №32-к від 17 березня 2016 року зазначано: пояснювальна записка ОСОБА_2, Акт комісії по розгляду скарги, згода профспілкового комітету КПН «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва.

Наказом КПН «ЦПМСД №2» №31 від 14 березня 2016 року створено комісію для перевірки та розгляду фактів, зазначених у скарзі гр.. ОСОБА_7, що надійшла 19 лютого 2016 року щодо відмови в наданні медичної допомоги (а.с. 96-97 том1).

На виконання вищевказаного наказу складано акт розгляду скарги, що надійшла 19 лютого 2016року до комунальної бюджетної установи «Контактний центр м. Києва» (15-51) від гр. ОСОБА_8 від 17березня 2016року. В якому комісія прийшла до висновку, що лікарем відділення невідкладної медичної допомоги вдома ОСОБА_2, під час виконання службових обов'язків були порушені вимоги чинного законодавства, а саме: п.п. 1.12, 3.22 посадової інструкції лікаря відділення невідкладної медичної допомоги вдома; п.1.22 положення про відділення невідкладної медичної допомоги по дорослому та дитячому населенню, затвердженого наказом КНП «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва 18 березня 2015 року №61 «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КНП «ЦПМСД №2» щодо надання невідкладеної медичної допомоги населенню Голосіївського району м. Києва.

У зв'язкуз вищевикладеним та за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення комісією рекомендовано директору КНП «ЦПМСД №2» застосувати дисциплінарне стягнення до лікаря ОСОБА_2 у вигляді звільнення, відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП.

Комісією також встановлено, що відповідно до поданих на засіданні письмових пояснень лікаря ОСОБА_2 про те, що водій не повідомив лікаря про необхідності поїздки до автозаправної станції також вказано, що дане зауваження суперечить поясненню водія ОСОБА_9

В акті вказано, що в поясненні факту стосовно того, що адміністрація КНП «ЦПМД №2» не надавала наказ про заборону відправляти спеціальний санітарний автомобіль на заправку без бригади невідкладної медичної допомоги, зазначено, що у відділенні невідкладеної медичної допомоги вдома знаходиться інструкції, положення та нормативні документи, якими керується відділення невідкладеної медичної допомоги вдома, зокрема і Положення про відділення невідкладної медичної допомоги по дорослому та дитячому населенню, затвердженого наказом КНП «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва 18 березня 2015 року № 61 «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КНП «ЦПМСД №2» щодо надання невідкладеної медичної допомоги населенню Голосіївського району м. Києва з особистим підписом ОСОБА_2Відповідно до пояснювальної записки сестри медичної відділення невідкладної медичної допомоги вдома ОСОБА_10підтвердила факт відмови ОСОБА_2поїхати до автозаправної станції.(а.с.91-95 том1).

17 березня 2016 року директор КПН «ЦПМСД №2» ОСОБА_5 звернулась до профспілкового комітету КНП «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва із поданням щодо надання згоди на звільнення лікаря відділення невідкладної медичної допомоги вдома (пр.-кт 40-річчя Жовтня, 59А) ОСОБА_2, відповідно до ч.3 ст.40 КЗП (а.с. 62, том 1).

Згідно виписки з протоколу №4 від 17 березня 2016 року засідання профспілкового комітету КНП «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва, постановлено надати згоду на звільнення лікаря відділення невідкладної медичної допомоги вдома ОСОБА_11за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП (а.с.63 том 1).

Пунктом 1.12 посадової інструкції лікаря відділення невідкладної медичної допомоги для дорослого населення затвердженої 02 січня 2014 року директором КНП ЦПМСД №2 ОСОБА_5 визначено, що у випадках особистого звернення пацієнта (в тому числі дітей) та при зупиненні бригади швидкої медичної допомоги на вулиці, лікар зобов'язаний оглянути пацієнта і надати йому необхідну медичну допомогу, організувати (при потребі) виклик бригади швидкої медичної допомоги.

Також п.3.22 вказаної посадової інструкції визначено, що до функцій лікаря відноситься контроль роботи санітарного автомобіля бригади невідкладної медичної допомоги.

Із вищевказаною посадовою інструкцією ОСОБА_2 ознайомлено 02 січня 2014 року про, що свідчить особистий підпис позивача.

Відповідно до наказу «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КНП «ЦПМСД №2» щодо надання невідкладної медичної допомоги населенню Голосіївського району м. Києва від 18 березня 2015 року №61,зокрема п.2.2 визначено: «розробити та затвердити по закладу Положення по відділення невідкладної медичної допомоги по дорослому та дитячому населенню (Додаток 2)» (а.с. 102-104 том 1).

Згідно п. 1.22 додатку №2 до наказу «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КНП «ЦПМСД №2» щодо надання невідкладної медичної допомоги населенню Голосіївського району м. Києва від 18 березня 2015 року №61, забороняється відправляти спеціальний санітарний автомобіль на заправку без бригади невідкладеної медичної допомоги.

Проте матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 ознайомлено із вищевказаним положенням.

Відповідно до положення про пункт (відділення) невідкладної медичної допомоги для дорослого та дитячого населення, затвердженого 01 грудня 2014 року Директором КНП ЦПМСД №2 Голосіївського району м. Києва ОСОБА_5, а саме п.3.14 визначено, що до основних функцій пункту є зокрема ведення обліку роботи санітарного автотранспорту та контроль за раціональним його використанням (а.с.186-191 том 1).

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що матеріали справи не містять доказів того, що у встановленому законом порядку затверджено положення про відділення невідкладної медичної допомоги для дорослого та дитячого населенняяке є додатком №2 до наказу «Про організацію роботи ВНМД по дорослому та дитячому населенню КНП «ЦПМСД №2» щодо надання невідкладної медичної допомоги населенню Голосіївського району м. Києва від 18 березня 2015 року №61і як наслідок скасування положення про пункт (відділення) невідкладної медичної допомоги для дорослого та дитячого населення, затвердженого 01 грудня 2014 року.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що посадовою інструкцією лікаря відділення невідкладної медичної допомоги для дорослого населення, затвердженої директором КНП ЦПМСД №2 Голосіївського району м. Києва та положенням про пункт (відділення) невідкладної медичної допомоги для дорослого та дитячого населення, затвердженого 01 грудня 2014 року не вставлено прямої заборони відправляти спеціальний санітарний автомобіль на автозаправну станцію без бригади невідкладеної медичної допомоги, а тому відсутні підстави вважати, що є вина позивача та порушення ним положення про відділення невідкладеної медичної допомоги, що призвело до ненадання гр. ОСОБА_8 медичної допомоги.

Щодо наявної в матеріалах справи копії подорожнього листа спеціалізованого автомобіля НОМЕР_1, який закріплений за відділенням невідкладної медичної допомоги вдома (пр-кт 40-річчя Жовтня, 59А) необхідно відмітити, що був виїзд санітарного автомобіля до автозаправної станції о 03.00 ночі, в графі «підпис відповідальної особи, що використовувала спецавтотранспорт» міститься підписи проте не вбачається можливим встановити факт підпису позивачем ОСОБА_2 з позначки, зробленої в графі підпис, оскільки сам позивач заперечує факт свого підпису на зазначеному вище подорожньому листі, пояснив що він його не підписував, куди їздив санітарний автомобіль йому не відомо. А матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було проставлено підпис.

З огляду на викладені обставини суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що висновки комісії викладені в акті від 17 березня 2016 року щодо порушення позивачем під час виконання службових обов'язків були порушені вимоги п.п.1.12, 3.12 посадової інструкції лікаря відділення невідкладної медичної допомоги, п.1.22 положення про відділення невідкладної медичної допомоги по дорослому та дитячому населенню, затвердженого наказом КНП «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва 18 лютого 2015 року №61, не знайшли свого підтвердження.

А тому посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку комісії викладеному в акті від 17 березня 2016 року є необґрунтованими.

Посилання апелянта про те, що форма наказу №32-к від 17 березня 2016 року відповідає вимогам наказу Держкомстату України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» є необґрунтованими з огляду на таке.

Наказом Держкомстату України від 5 грудня 2008 року № 489 затверджена типова форма № П-4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) в якій зазначено, що в наказі про припинення трудового договору має зокрема зазначатись причини та підстави звільнення працівника.

Проте роботодавець видаючи оспорюваний наказ обмежився узагальнюючими фразами та вказував, що ОСОБА_2 звільнено з займаної посади відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення» та вказано, що підстава є: пояснювальна записка ОСОБА_2, акт комісії по розгляду скарги, згода профспілкового комітету КНП «ЦПМСД №2» Голосіївського району м. Києва.

При цьому у наказі №32-к від 17 березня 2016 року не зазначено конкретні факти невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку та які саме до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з відповідним посиланням на наказ.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, з урахуванням вищевказаних обставин відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір і одночасно з ним повинно бути вирішено питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив із положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, на підставі довідки № 17 від 06 квітня 2016 року (а.с.15 т.1) визначив суму середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу в розмірі 40670 грн. за період з 18 березня 2016 року по 23 грудня 2016 року за 196 робочих днів, що відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо здійсненого судом розрахунку, тому вказане питання не підлягає детальній перевірці апеляційним судом , так як виходить за межі доводів апеляційної скарги, при цьому не вбачається порушень норм матеріального права. З цих же підстав не підлягає перегляду і рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді