АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4816/16-ц 22-ц/774/852/К/17
Справа № 215/4816/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/852/К/17 суддя Мельник Ю.П.
Категорія № 26 (III) Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А. П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: представника Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Курочкіної Ірини Сергіївни;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він, працюючи тривалий час в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК у жовтні 2016 року йому було первинно встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 55% та визнано інвалідом третьої групи з наступним переоглядом у 2017 році.

Вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яку просив стягнути на свою користь з відповідача у розмірі 145 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 29 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 80 000,00 грн., а також на користь держави - судовий збір в розмірі 800,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом не враховано, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною його професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме дії позивача стали причиною професійного захворювання, що свідчить про відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу. Також зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан позивача, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

Також, зазначає, що судом першої інстанції невірно вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме, розмір стягнутого судового збору не відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір».

У судове засідання до суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, не з'явився.

На думку колегії суддів, неявка в судове засідання позивача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи, являється його волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами,статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» - Курочкіну І.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач з 03.03.1986 року по 13.07.2016 року працював на ПрАТ «ПівнГЗК» помічником машиніста екскаватора в кар'єрі та машиністом екскаватора в кар'єрі (а.с.28-31).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 16.08.2016 р., а.с.4-5, позивачу ОСОБА_3 встановлені хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з помірно вираженою полірадикулонейропатією (L5,S1,C6,C7), двобічним плечолопатковим періарторозом (ПФ першого ст..), остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ст..), періартрозом колінних суглобів (ПФ першого ст.). Хронічний (пиловий) бронхіт, ЛН 1 ст.

Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 55 % та третя група інвалідності, згідно висновку МСЕК від 27.10.2016 р. по 01.10.2017р., а.с.6.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обов'язків з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з Акту розслідування професійного захворювання від 16 серпня 2016 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих факторів, тобто умови праці, характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як вбачається з п. 19 Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 16 серпня 2016 року враховуючи тривалий стаж роботи ОСОБА_3 в умовах впливу шкідливих факторів, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.

Проте, з урахуванням зазначеного, порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено самим актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 серпня 2016 року (а.с. 4-5), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу колегія суддів визнає безпідставними.

Спростовуються й доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час її роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, що стало причиною його професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалості праці позивача в шкідливих умовах праці, та період роботи у шкідлисих умовах праці на підприємстві відповідача, та на інших підприємствах, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності та відсутність протягом тривалого часу негативних змін (погіршення стану здоров'я, яке призвело до збільшення ступеня втрати професійної працездатності), вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 80 000,00 грн. до 25 000,00 грн.

Також, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо невірного визначення судом першої інстанції розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Так, відповідно до ч.1, п.п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 01 січня 2016 року становила 1 378,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду ОСОБА_3 (фізичною особою) в листопаді 2016 року, а тому до сплати підлягав судовий збір у розмірі 551,20 грн. (1 378,00 грн. х 0,4), а не 800,00 грн., як зазначив суд першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача ПАТ «ПівнГЗК» на користь держави, зменшивши цей розмір з 900,00 грн. до 551,20 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 грудня 2016 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 з 80 000 гривень до 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн., зазначивши, що розмір моральної шкоди стягнуто без стягнення податків та обов'язкових платежів.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 грудня 2016 року змінити в частині визначеного судом розміру судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, зменшивши цей розмір з 800 грн. до 551 (п'ятсот п'ятдесяти однієї) гривні 20 (двадцяти) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: