АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача Лямзєнкова М.О.

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Аркада» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про виселення, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_7

на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року задоволено позов ПАТ «АКБ «Аркада» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про виселення. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Справа №753/11546/15
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/2921/2017
Головуючий у суді першої інстанції: О.М. Колесник
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, невірну оцінку доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. Суд не надав належної оцінки листу служби у справах дітей та не врахував інтереси малолітньої дитини, яка зареєстрована та проживає у даній квартирі.

Зазначив, що суд не дослідив чи проводились прилюдні торги, чи проводилась реалізація спірної квартири, хто є власником цієї квартири та документи, які підтверджують право власності на квартиру. Разом з тим вказав, що суд не надав йому можливості подати свої докази, які мають важливе значення для вирішення спору, чим порушив його права передбачені ст. 27 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити з викладених підстав.

Представник позивача Лямзєнков М.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Просив її відхилити, заочне рішення залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Інші особи (їх представники), які беруть участь у розгляді даної справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації надійшов лист про розгляд справи без участі їхнього представника та ухвалення рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів визнала такі причини неповажними, та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності зазначених осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх законності та обґрунтованості. При цьому суд встановив, що власник квартири ОСОБА_2 втратив право власності, оскільки вона була предметом застави (іпотеки) і на неї було звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК, зокрема договорів.

Статтею 572 ЦК України, яка узгоджується із ст. 1 Закону України «Про заставу» передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 589 ЦК України уразі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо іншого не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Частинами 6,7 цього Закону встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 06 грудня 2012 року між АТ ХК «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада» (після реєстрації - ПАТ АКБ «Аркада») та ОСОБА_2 укладено інвестиційний контракт №36571 про інвестування у житлове будівництво відповідно до умов якого ОСОБА_2 здійснював інвестування в житлове будівництво квартири АДРЕСА_1.

ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_2 20 лютого 2003 року уклали кредитну угоду №36571- Н про інвестування у житлове будівництво, згідно якої банк надав відповідачу кошти в сумі 118510,09 грн. для інвестування у житлове будівництво зі строком остаточного повернення коштів до 01.12.2029 року. Плату за користування коштами було встановлено у розмірі 10,5 % річних.

Також, між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_2 укладено Договір застави №36571-Н від 20 лютого 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 529, а також Додаткову угоду № 1 від 8 травня 2003 року до Договору застави № 36571-Н від 20 лютого 2003 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1610у, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Спірна квартира належала ОСОБА_2 на праві власності згідно Свідоцтва про право власності на квартиру, серія НОМЕР_1 виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації. Відомості про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частина 3 статті 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.08.2013 року у справі №753/1061/13 задоволено позов ПАТ АКБ «АРКАДА» до ОСОБА_2 про дострокове припинення кредитної угоди та стягнення заборгованості за кредитною угодою шляхом звернення стягнення на предмет договору застави. Розірвано кредитну угоду №36571- Н про інвестування у житлове будівництво від 20.02.2003 року укладену між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість в загальному розмірі 596 368,28 грн. шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, серія НОМЕР_2, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 11.04.2003 року, передану у заставу на підставі додаткової угоди до договору застави №36571-Н від 20.02.2003 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 1610у. Визначено спосіб реалізації предмета застави - продаж квартири АДРЕСА_1 на прилюдних торгах, встановлено початкову ціну предмета застави в розмірі 179 459,30 грн., проте не нижче звичайної ціни на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Встановленим є факт, що ОСОБА_2 покладених на нього умовами кредитного договору зобов'язань не виконав. В порядку виконання рішення суду 25.12.2013 року Дарницьким районним судом м. Києві було видано виконавчий лист. Головним державним виконавцем ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 04.09.2014 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 44633421), якою на виконання виконавчого листа №753/1061/13 Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.2013 року в рамках виконавчого провадження звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, серія НОМЕР_2, визначивши спосіб реалізації продаж квартири АДРЕСА_1, встановивши початкову ціну предмета застави в розмірі 179 459,30 грн.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 Житлового кодексу України, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Так, відповідно до вимог ст.109 ЖК України встановлено, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому.

Умовами п.6.3., п.7.4., п.10.3. Договору застави встановлено, що Заставодавець зобов'язується в разі примусового стягнення боргу за Кредитною угодою, на підставі цього Договору звільнити квартиру, яка є предметом застави, за першою вимогою Заставодержателя.

Отже, згідно умов Договору застави заставодавець зобов'язується звільнити квартиру, яка є предметом застави, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк виселення згідно чинного законодавства України відбувається в судовому порядку (за рішенням суду).

Як вбачається, 23 березня 2015 року ПАТ АКБ «АРКАДА» були направлені на адресу відповідачів письмові вимоги за вих. № 795/4/1; №796/4/1; №797/4/1; №798/4/1 про добровільне виселення. Проте, жодних заходів, спрямованих на позасудове врегулювання даної суперечки відповідачами вжито не було.

Суд першої інстанції достеменно встановив, що на момент звернення ПАТ АКБ «АРКАДА» до суду із позовом про виселення його права, як Заставодержателя було порушено відповідачами шляхом невиконання вимоги про звільнення житлового приміщення та не можливістю реалізувати своє право на задоволення своїх вимог за Договором застави. Наявність письмової вимоги про звільнення житлового приміщення є обов'язковою умовою при задоволенні позову про виселення із заставної квартири.

Тобто, судом першої інстанції вірно встановлено, що після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет застави, позивач дотримався процедури, визначеної законом щодо направлення письмової вимоги про виселення, проте відповідачі в добровільному порядку її не виконали, добровільно квартиру не звільнили та відмовляються робити це у добровільному порядку і тепер.

А відтак, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про виселення відповідачів із спірної квартири повністю узгоджується із зібраними по справі доказами та вимогами закону.

Разом з тим, твердження ОСОБА_2 про те, що судом при задоволенні вимог про виселення не враховано висновок служби у справах дітей та порушено інтереси малолітньої дитини ОСОБА_6, 2001 року народження, який проживає та зареєстрований у даній квартирі, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду з огляду на таке.

Так, статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до частини 4 статті 177 Сімейного кодексу України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Із наявних в матеріалах справи доказів чітко вбачається, що в ході виконавчого провадження, у квартирі АДРЕСА_2, яка передана ОСОБА_2 у заставу на підставі Додаткової угоди №1 до Договору застави №36571-Н від 20 лютого 2003 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 1610у, зареєстровані та проживають 4 (чотири) особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_4, 1970 р.н.; ОСОБА_5, 1995 р.н.; ОСОБА_6, 2001 р.н. Проте з доказів наявних в матеріалах справи чітко вбачається, що власником квартири є лише ОСОБА_2

Із довідки ОСББ «Добробут» від 05.03.2015 року за №42 вбачається, що ОСОБА_5, 1995 р.н. та ОСОБА_6, 2001 р.н. були зареєстровані у АДРЕСА_1 у 2004 році без згоди банку, тобто після підписання ОСОБА_2 договору застави. На час укладення договору застави діти не були в ній зареєстровані, а відтак до них зазначені норми законодавства не застосовуються. ОСОБА_5, 1995 р.н. та ОСОБА_6, 2001 р.н. були зареєстровані в спірній квартирі за згодою її власника вже після передачі ним квартири в заставу банку. Банк своєї згоди на реєстрацію дітей до зазначеної квартири та на їх вселення до неї не надавав.

Доводи апеляційної скарги щодо невставновлення судом першої інстанції чи проводились прилюдні торги, чи проводилась реалізація спірної квартири, хто є власником заставної квартири та документи, які підтверджують право власності на квартиру спростовуються викладеним вище та наявними у матеріалах справи доказами.

Між тим, під час перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення стороною позивача було надано докази, з яких вбачається, що в ході виконавчого провадження під час виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.08.2013 року, 08.07.2016 р. Головним державним виконавцем Дарницького районного ВДВС м. Київ Проц B.C. було винесено Постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а саме, було призначено ТОВ «Українська експертна група», в особі Директора ОСОБА_12 - експертом, суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у даному виконавчому провадженні. 15.12.2016 р. ТОВ «Українська експертна група» було проведено оцінку майна, квартири АДРЕСА_1, а саме, складено висновок про вартість майна та підготовлено звіт про оцінку майна. Наразі, державним виконавцем в ході виконавчого провадження під час виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.08.2013 року, здійснюються дії, щодо підготовки до проведення електронних торгів нерухомого майна, а саме, заставної квартири АДРЕСА_1.

Разом з тим, сторона відповідача посилається на ненадання судом першої інстанції можливості скористатися правами передбаченими ст. 27 ЦПК України та подати докази на спростування зазначеного позивачем, зокрема подати зустрічний позов.

Так, положеннями статті 27 ЦПК України визначено права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 скористався своїм правом та звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Така заява була прийнята судом та за результатами її розгляду суд залишив без задоволення вимоги заявника не вбачаючи підстав для скасування судового рішення.

ОСОБА_2 під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення не було подано до суду будь - яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції, таких доказів не подано і до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, ОСОБА_2 не позбавлений права звернутися до суду із відповідними позовними вимогами до ПАТ «АКБ «Аркада», якщо він вважає порушеним своє право.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захисти прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді.

Отже, такі доводи заявника є хибними та не беруться колегіє суддів до уваги з урахування викладеного.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_7, відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: