Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/3085/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Курбатова О.М.
Провадження № 22-ц/778/908/17 Суддя-доповідач: Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Дзярука М.П.

Крилової О.В.

суддів: Трофимової Д.А.

за участі секретаря с/з: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення сум компенсації втрати частини доходів, виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ „Українська залізниця" про стягнення сум компенсації втрати частини доходів, виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені.

В позові зазначав, що він працював у Відокремленому структурному підрозділі „Вагонне депо Запоріжжя-Ліве" Державного підприємства „Придніпровська залізниця" з 08.02.1990р. 25.04.2012р. позивач звільнився у зв'язку з переведенням. При звільнені з ним не був проведений розрахунок повністю, тому він звернувся з відповідним позовом до суду. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11.06.2015р. з відповідача на користь позивача було стягнуто 40 688грн. 12коп. без врахування податків та обов'язкових платежів. Зазначену суму ОСОБА_4 отримав 09.06.2016р., що підтверджується копією випискою по картці/рахунку від 06.07.2016р. ПАТ КБ „Приватбанк", яка є в матеріалах справи.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строку їх виплати(інфляційні втрати) у сумі 42 872грн. 85коп., середній заробіток за весь час затримки з 25.04.2012р. по 08.06.2016р. у сумі 347 840грн. 82коп., а також витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 уточнив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідача на свою користь: - компенсацію втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строку їх виплати у сумі 31 020грн. 62коп. і середній заробіток за весь час затримки з 25.04.2012р. по 08.06.2016р. у сумі 347 840грн. 82коп.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ „Українська залізниця" на користь ОСОБА_4 компенсацію втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строку їх виплати (інфляційні втрати) - в сумі 28 626 грн. 94коп.

Стягнуто з ПАТ „Українська залізниця" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки з 25.04.2012р. по 08.06.2016р. в сумі 196 262 грн. 62коп.

Стягнуто з ПАТ „Українська залізниця" судовий збір на користь держави у розмірі 7 750грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ „Українська залізниця" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вирішити питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду змінити, стягнувши з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 25.04.2012 року по 08.06.2016 року у сумі 247 616,52 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 08.02.1990р. по 25.05.2012р. працював у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ДП «Придніпровська залізниця» та був звільнений у зв'язку з переводом на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Після звільнення позивача, відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, не в повному обсязі здійснив розрахунок, в зв'язку з чим у 2014 році позивач звернувся до суду з відповідним позовом до ДП «Придніпровська залізниця».

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.06.2015р., яке набрало законної сили, з ДП «Придніпровська залізниця» (правонаступник ПАТ «Українська залізниця») на користь ОСОБА_4 було стягнуто заробітну плату за невикористаний час відпочинку у розмірі 40 688,12 грн.

Відповідачем остаточно розрахунок при звільненні ОСОБА_4 було сплачено лише 09.06.2016р., що підтверджується випискою по готівковому рахунку ПАТ «Приват Банк» від 06.07.2016р. (а.с. 8).

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За правилами ч.2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-144цс13).

Виходячи з викладеного, доводи апелянта ПАТ «Українська залізниця» про відсутність його вини у вчасній виплаті позивачу заробітної плати та підстав стягувати з нього середній заробіток як такий, а також за період проведення виконавчих дій по виконанню рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11.06.2015р. є безпідставними та не ґрунтуються на нормах закону.

Як вбачається з довідки ПАТ «Українська залізниця», середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 з відрахуванням податків та зборів складає 189, 26 грн. (а.с.9).

Суд першої інстанції вірно встановив середній заробіток за час прострочення розрахунку при звільненні за період з 25.04.2012 р. по 08.06.2016 р., який має відповідач сплатити позивачу за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 196 262,62 грн. (189,26 грн.*1037 робочих днів) з відрахуванням податків та зборів.

Посилання відповідача, що позивач після 25 травня 2012 року продовжує працювати на підприємстві відповідача та отримує заробітну плату, що впливає на розмір стягнутої суми - безпідставне, оскільки вимогами трудового законодавства не передбачено зменшення цієї суми.

Неправомірним є твердження апелянта ОСОБА_4 про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при проведенні розрахунку середнього заробітку, оскільки він проведений з врахування положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р.

Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для на-рахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

При цьому, правових підстав для використання при розрахунку середнього заробітку не робочих, а календарних днів, не має, тому доводи апелянта ОСОБА_4 про обчислення середнього заробітку, виходячи із кількості календарних днів прострочки не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Враховуючи положення закону, індекс інфляції та заборгованість по заробітній платі, судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 28 626,94 грн.

Безпідставним є посилання відповідача щодо пропуску ОСОБА_4 строку звернення до суду, визначеного ст. 233 КЗпП України.

Остаточний розрахунок з ОСОБА_4 проведено 09 червня 2016 року. З позовом він звернувся 16 серпня 2016 року.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачу при звільненні не виплачено в повному обсязі заробітну плату, при цьому, компенсація втрати частини заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку стягнуто у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відтак судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303,307,313- 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: