ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/84/17
провадження № 2/753/2524/17
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"16" січня 2017 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Комаревцева Л.В., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про виселення,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про виселення.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про виселення відповідача з квартири АДРЕСА_1, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, враховуючи правову позицію Верховного Суду України щодо розгляду даної категорії справ, необхідно зазначити, що нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК УРСР, у ч.1 якої передбачені підстави виселення.

При цьому, якщо в іпотеку передано квартиру, яка не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, виселення мешканців із цієї квартири не допускається без надання їм іншого постійного житла, а виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч. 4 ст. 109 ЖК УРСР). Тобто, у разі виселення з квартири, яка є предметом договору іпотеки, але не була придбана за рахунок забезпечуваного іпотекою кредиту, особі надається постійне жиле приміщення, яке повинно бути зазначене у рішенні суду.

Отже, позивачу необхідно викласти обставини як правові підстави в обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_2 із зазначенням доказів на їх підтвердження щодо порядку придбання квартири АДРЕСА_1, чи за кошти, отримані за рахунок кредиту, чи ні, із визначенням відповідних підстав виселення мешканців.

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує своє право вимоги відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто, які саме права позивача порушені відповідачкою, який характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та яким чином передбачені шляхи їх поновлення, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачами не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які права, свободи чи інтереси були порушені та ким саме, чим визначений той засіб захисту права, який просить застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави, а також на докази в підтвердження обставин на обґрунтування заявлених вимог.

Згідно ст.121 ЦПК України, якщо позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119, 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, суддя постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п"яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про виселення- залишити без руху.

Роз"яснити позивачеві, що в разі невиправлення зазначених недоліків в строк, який не може перевищувати трьох днів з дня отримання позивачем копії ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною і повернена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Комаревцева Л.В.