АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/2013/2017 Головуючий у 1-й інстанції - Новак А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М. Поливач Л.Д.

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу запозовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 04.08.2008 року укладений кредитний договір за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в сумі 155540 доларів США строком до 04 серпня 2026 року, зі сплатою 14,0; процентів річних. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 25 лютого 2009 року до кредитного договору за № 00 від 04.08.2008 року графік погашення кредитної заборгованості було викладено в нові редакції. У забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору 04.08.2008 року між та ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки відповідно до умов якого останній зобов'язався у повному обсязі відповідати перед ПАТ «УкрСиббанк» за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність боржника та поручителя є солідарною.Станом на 26 травня 2015 року кредитна заборгованість становить 126 016,30 доларів США, заборгованість зі сплати процентів становить 37302,41 долар США, а всього загальна заборгованість становить 163318,71 доларів США.Крім того, станом на 26 травня 2015 року заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом становить 114 125,22 грн, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення процентів становить 195 655,33 грн, а всього 309 780,55 грн, яку позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 163 318, 71 доларів США та 309 780,55 гр - пені.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що суд першої інстанції фактично не вдавався до оцінки доказів у даній справі та не здійснював аналізу встановлених обставин справи.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в сумі 155540 доларів США строком до 04 серпня 2026 року, зі сплатою 14,0 % процентів річних.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 25 лютого 2009 року до кредитного договору за № 00 від 04.08.2008 року графік погашення кредитної заборгованості було викладено в нові редакції.

У забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору 04.08.2008 року між та ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки відповідно до умов якого останній зобов'язався у повному обсязі відповідати перед ПАТ «УкрСиббанк» за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором.

Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконувала і станом на 26 травня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 163 318, 71 доларів США, яка складається із: заборгованості зі сплати кредиту у сумі 126 016,30 доларів США, заборгованість зі сплати процентів у сумі 37 302,41 доларів США.

Станом на 26 травня 2015 року заборгованість зі сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом становить 11412,22 грн, заборгованість зі сплати пні за несвоєчасне погашення процентів становить 195 655,33 грн, а всього 309 780,55 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала.

Оскільки судом першої інстанції встановлено порушення позичальником зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором і наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості у солідарному порядку з відповідачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено дійсного розміру заборгованості позичальника перед позивачем спростовуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи та враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення. Так, встановлюючи наявність факту заборгованості позичальника, судом першої інстанції взято до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договорам та виписки банку по особовому рахунку позичальника. У розрахунку зазначені усі складові для обчислення суми заборгованості - це період нарахування, основна сума кредиту, процентна ставка, сума нарахованих процентів, сума погашених кредиту та процентів, а також сума нарахованих та несплачених платежів.

Крім того, ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаної обставини та спростування правильності розрахунків.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що позов поданий з пропуском строку позовної давності є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи позов пред'явлений позивачем 08 липня 2014 року, останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором внесений відповідачем у березні 2013 року, тому позов подано в межах строків позовної давності.

Крім того, зазначені доводи апеляційної скарги були предметом розгляду у суді першої інстанції та їм надана належна правова оцінка.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції фактично не вдавався до оцінки доказів у даній справі та не здійснював аналізу фактичних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого, суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з цим, зазначені вище доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 303 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_2 не підписував додаткову угоду № 1 від 25 лютого 2009 року до договору поруки від 04.08.2008 року є такими, що також не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Відповідно до статті 301 ЦПК України під час підготовки розгляду справи апеляційним судом, зокрема, вирішується питання призначення експертизи.

Згідно із висновками Пленуму ВСУ, викладеними в постанові Пленуму ВСУ від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», за змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у випадках, коли суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи,витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши думку сторін, колегія суддів не вбачає порушень допущених судом першої інстанції, як і не вбачає поважних причин для неподання ОСОБА_2, у зв'язку з оспоренням його підпису в додатковій угоді № 1 від 25 лютого 2009 року до договору поруки від 04.08.2008 року, клопотання про проведення судової експертизи в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 14 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини третьої статті 27 ЦПК щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа , яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду в не впливають та їх не спростовують.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді