АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/4070/16-ц Головуючий 1 інстанції Довготько Т.М.
Провадження № 22ц/790/904/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Костенко Т.М.,Довгаль А.П.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 03 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26 січня 2009 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики на виконання якого ним було передано відповідачу ОСОБА_2 10 880 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 26 січня 2010 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між ним та ОСОБА_2 також було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира є власністю відповідачки ОСОБА_2 і належить їй на праві особистої приватної власності. Одночасно з посвідченням цього договору іпотеки приватним нотаріусом була накладена заборона відчуження зазначеної в договорі однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Проте, спірна квартира неодноразово відчужувалась та наразі іпотекодавцями за договором іпотеки стали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Оскільки відповідач ОСОБА_2 взятих на себе за договором позики зобов'язань по поверненню грошових коштів не виконала утворилась заборгованість, що дає право позикодавцеві задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки.

В зв'язку з цим просив суд в рахунок задоволення своїх вимог за договором позики від 26 січня 2009 року згідно рішення Московського районного суду м.Харкова від 19 березня 2013 року на загальну суму 490 665, 77 грн., що складається: з основного боргу за договором позики в розмірі - 86 942 грн.08 коп.; трьох процентів річних від суми прострочення в розмірі - 8 367 грн.88 коп.; процентів за користування позикою в розмірі 26 136 грн.81коп.; нарахованих штрафів за прострочення боржником виконання зобов'язання в розмірі - 366 000 грн..; судового збору в розмірі - 3 219 грн.,звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 - шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною сторонами в п.4 договору іпотеки ціною на рівні 20 477 грн., з переданням цього предмета іпотеки в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації за визначеною ст.41 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу; виселити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 та розподілити судові витрати.

В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву з проханням розглянути справу за відсутності сторони позивача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Через канцелярію подала письмові заперечення в яких просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та третя особа - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 03 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 102,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, судові витрати у справі покласти на відповідачів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що на спірні правовідносини поширюється дія статті 23 ЗУ «Про іпотеку», оскільки дія іпотеки є відновленою з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, бо відпала підстава виключення цього запису; тому, обтяження спірної квартири іпотекою за іпотечним договором зберігається.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи про що свідчать зворотні повідомлення на ім'я апелянта.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстав для задоволення позову немає.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено, що 26.01.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. за реєстровим №147, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 - 10880 доларів США зі строком повернення не пізніше 26.01.2010року /а.с.19/.

Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що зобов'язання позичальника за цим договором при затриманні строку повернення позики мають бути виконані зверненням на майно, яке є предметом наступного договору іпотеки.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 26.01.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26.01.2009 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. за реєстровим №149, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Вказана квартира є власністю відповідача ОСОБА_2 і належить їй на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, б/н, виданого 12.02.2007 року Московською районною радою м.Харкова, яке було зареєстровано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Нотаріусом, в зв'язку з посвідченням договору іпотеки накладено заборону відчуження, зазначеної квартири, зареєстрованого у реєстрі за №150 /а.с.20-21/.

Пунктом 7 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні іпотекодавцем сплати будь-якого з поточних платежів більш ніж на п'ять днів за договором позики в забезпечення якої укладається цей договір.

Згідно договору купівлі-продажу від 11.09.2009 року, ОСОБА_8 /продавець/, який є одночасно /комісіонер/ за договором комісії, що укладено з ОСОБА_2 за згодою ОСОБА_2 /іпотекодержатель/, було відчужено однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 /а.с.26/.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2010 року, позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_9, законний представник ОСОБА_2 про визнання недійсним договору комісії, скасування державної реєстрації правочину задоволено частково. Визнано недійсним договір комісії від 26.01.2009 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А. реєстр. №152 та скасовано його державну реєстрацію. В іншій частині в задоволені позову відмовлено /а.с.30/.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.10.2015 року, заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 26.05.2010 року залишено без змін /а.с.31-33/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06.04.2016року, касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 26.05.2010року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21.10.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції /а.с.189-190/.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.05.2010 року, позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_9, законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації правочину, усунення перешкод у праві користування, примусове виселення задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11.09.2009 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., реєстр. №2611 та скасовано його державну реєстрацію. Усунено перешкоди в користуванні ОСОБА_9 квартирою АДРЕСА_1, шляхом примусового виселення ОСОБА_5 з зазначеної квартири. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 01.04.2011 року, вказане заочне рішення від 26.05.2010 року скасовано і справу призначено до судового розгляду /а.с.35/.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24.04.2012 року, позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_8, Малахова Г.І., ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11.09.2009 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 2611 /а.с.36/.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26.07.2012 року, рішення Московського районного суду м.Харкова від 24.04.2012 року скасовано та постановлено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_8, Малахова Г.І., ОСОБА_2. про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено. Рішення набрало законної сили /а.с.37-39/.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26.05.2010 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики та іпотеки недійсними задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним договір позики від 26.01.2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А., реєстр №147 та скасовано державну реєстрацію зазначеного договору. Визнано недійсним договір іпотеки від 26.01.2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою В.А., реєстр №149 та скасовано його державну реєстрацію /а.с.41/.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 06.12.2010 року, заяву про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики та іпотеки недійсними залишено без задоволення /а.с.42/.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.02.2011 року, заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 26.05.2010 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики та іпотеки недійсними відмовлено /а.с.43-44/.

Згідно договору купівлі-продажу від 03.12.2010року, ОСОБА_2 продала у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 /а.с.45/.

Згідно договору купівлі-продажу від 30.12.2010року ОСОБА_3 продала у власність ОСОБА_4 вищевказану квартиру /а.с.46/.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 07.02.2014 року, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ,ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна, третя особа - приватний нотаріус ХМНО Дряпко О.О. задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 03 грудня 2010 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО за реєстровим номером 4905. В іншій частини позову відмовлено /а.с.47-48/.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26.03.2015 року, рішення Московського районного суду м.Харкова від 07.02.2014 року змінено, скасовано його в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 про витребування квартири АДРЕСА_2 у ОСОБА_4 В цій частині у позові про витребування майна відмовлено з інших підстав. В іншій частині рішення Московського районного суду м.Харкова від 07.02.2014року залишено без змін /а.с.49-52/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 09.09.2015року, касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Московського районного суду м.Харкова від 07.02.2014 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 26.03.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції /а.с.53-55/.

Згідно Договору відступлення права вимоги (цесії) від 17.02.2011року ОСОБА_1 /цедент/ відступив, а ОСОБА_6 /цесіонарій/ набув належне цедентові право вимоги за договором позики між цедентом і ОСОБА_2, укладеним ними 26.01.2009 року /а.с.64/.

ОСОБА_2 грошові зобов'язання перед ОСОБА_1 не виконала, у зв'язку із чим рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19.03.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суму боргу за договором позики від 26.01.2009 року в розмірі 487 446грн.44коп. та судовий збір в розмірі 3219грн.00коп /а.с.67-68/.

Постановами державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 08.07.2014 року відкрито виконавчі провадження № 43951425 та №43951335 з виконання виконавчих листів, виданих 22.04.2013 року Московським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суми заборгованості за договором позики від 26.01.2009 року у розмірі 487 446, 77грн. та судового збору у розмірі 3219,00грн. /а.с.69,70/.

Згідно Договору відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2015 року ОСОБА_6 відступив, а ОСОБА_1 набув належне ОСОБА_6 на підставі Договору відступлення права вимоги (цесії) від 17.02.2011року право вимоги і стає кредитором за договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладеним 26.01.2009 року /а.с.75/.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 10.09.2015 року змінено сторону виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа виданого на підставі рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суми боргу за договором позики від 26.01.2009року в розмірі - 487 446грн.44коп. та судового збору в розмірі - 3219грн.00коп. з ОСОБА_6 на ОСОБА_1 /а.с.76/.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 вищевказаного Закону України обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи позивача в обґрунтування позовних вимог на ст.23 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, оскільки під час переходу права власності на спірну квартиру спочатку до ОСОБА_3, а згодом до ОСОБА_4, спірна квартира предметом іпотеки не була та належала на праві власності ОСОБА_2, так як рішеннями суду договір іпотеки від 26.01.2009 року та договір купівлі-продажу квартири від 11.09.2009року було визнано недійсними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відсутні правові підстави для застосування ст.23 Закону України «Про іпотеку».

Даний висновок зроблений також в постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 року у справі № 6-201цс14, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що не має передбачених законом підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить новому власнику, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, із п.6 договору купівлі-продажу від 11.09.2009 року, укладеного між ОСОБА_8 /продавець/, який є одночасно /комісіонер/ за договором комісії, що укладено з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вбачається, що при відчужені однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 була отримана згода ОСОБА_1 /а.с.26/.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 03 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді