ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3703/17
провадження № 2-о/753/174/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа - Дарницький районний у м. Києві "відділ Відділ" державної реєстрації актів цивільного стану,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана заява в порядку окремого провадження цивільного судочинства.

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених уст.ст.119, 258ЦПК України, Закону України "Про судовий збір": судовий збір не було сплачено за подання вимог заяви, розмір сплати якого встановлено у сумі 320 грн. за вимогу немайнового характеру; не вказана повна автентична назва заінтересованої особи і обгрунтування цього відсутнє; в заяві містяться виправлення щодо дати її підписання, які вчинені невідомою особою - без відповідного застереження щодо такого виправлення, що унеможливлює ідентифікацію цієї особи та автентичність вказаного виправлення; не міститься посилання на конкретну мету щодо фактів, які просить встановити заявник.

Так, відповідно до ч.3 ст.235 ЦПК України: справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду; інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Крім того, відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України: суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи викладене, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копію якої заявник отримав 02 березня 2017 року (згідно з розпискою).

Проте, недоліки заяви не були усунуті станом на 14 березня 2017 року.

Так, 09 березня 2017 року до Дарницького районного суду м.Києва надійшла заява "Про усунення недоліків", яка жодною особою не підписана.

Крім того, всупереч Закону України "Про судовий збір", заявником не сплачено вказаний судовий збір за подання вказаної заяви в порядку окремого провадження.

Так, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, стороною заявника не надано належних та допустимих доказів щодо сплати вказаного судового збору за подання вказаної заяви в порядку окремого провадження.

А отже, і на даний час з поданих документів не вбачається, що заявником було сплачено судовий збір за подання до суду вищевказаної заяви в порядку окремого провадження цивільного судочинства - відповідно до заявленої форми процесуального звернення, яка є окремою та індивідуально визначеною формою процесуального звернення - згідно з розділом IV ЦПК України.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути заяву ОСОБА_2 про встановлення факту.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: