Справа № 531/921/16-ц
Номер провадження 2/540/66/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Хомінець І.В.

за участю: секретаря Мотріченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів,-

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в судовому засіданні 24.01.2017 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення,

в с т а н о в и в :

в липні 2016 року позивач звернулася з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 04 серпня 2004 року рішенням Карлівського районного суду з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходу громадян, що становить 17 гривень і до досягнення ним повноліття, починаючи з 23 червня 2004 року. На виконання указаного рішення видано виконавчий лист №2-707, який перебуває на виконанні в Карлівському районному відділ виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

13.11.2015 року син досягнув повноліття, але рішення так і не виконане, грошові кошти на утримання дитини від відповідача нею не були отримані, хоча відповідач має у власності земельну ділянку на території Ланнівської сільської ради площею 3,55 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка з 10.01.2003 року перебувала в оренді ВАТ «Бурякорадгосп Ланнівський», правонаступником якого є ПП «Ланна-Агро» та з 15.05.1992 року відповідач працював інженером з охорони праці у вказаному підприємстві. На момент досягнення сином повноліття залишилася непогашеною заборгованість в сумі: 1920,80 грн за період роботи боржника в ПП «Ланнівський цукровий завод»; 6626,18грн за період знаходження земельної ділянки ОСОБА_2 в оренді ВАТ «Бурякорадгосп Ланнівський».

В звязку з наведеним просить суд стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 21 452,95 грн та судові витрати, понесені нею, в тому числі витрати на правову допомогу.

В судове засідання позивач та її представник ОСОБА_5 не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі. В письмових поясненнях (а.с. 144-147, 187-191) наполягали на задоволені позову та посилалися на те, що відповідач вчасно не повідомив державного виконавця про наявність в нього додаткового доходу у виді орендної плати належної йому земельної ділянки та про те, що працював у ПП «Ланнівський цукровий завод» водієм автомобільного транспорту, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, довідки-розрахунки заборгованості по аліментам надсилалися відповідачу. Також звертали увагу суду на те, що позивачу тільки з 2014 року стало відомо про наявність у відповідача землі, яку він здає в оренду та що останній працює на двох роботах.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином та завчасно, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі та просив в задоволенні позову відмовити за безпідставністю, в письмовому запереченні указує, що за заявою стягувача виконавчий лист про стягнення аліментів було спрямовано на виконання до ВАТ «Бурякорадгосп Ланнівський», правонаступником якого є ПП «Ланна-Агро», за його місцем роботи, де й виконувалося рішення суду. По досягненню сином повноліття виконавчий лист був надісланий до виконавчої служби, тобто нарахування та оплата аліментів здійснювалося бухгалтерією підприємства. Вважає, що він не може нести відповідальності за те, що підприємство, де він працював та яке орендує належну йому земельну ділянку, не перераховувало прибуток від оренди землі, а тому відповідальність у виді неустойки не може покладатися на нього. Також зазначає, що виконавче провадження щодо примусового стягнення аліментів було закрите та жодного повідомлення державного виконавця про наявність заборгованості не було (а.с.55-61).

Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату та час слухання справи повідомлена належним чином.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази прийшов до наступного висновку.

Установлено, що на підставі рішення Карлівського районного суду від 04 серпня 2004 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходу громадян, що становить 17 гривень і до досягнення ним повноліття, починаючи з 23 червня 2004 року, видано виконавчий лист №2-707 (а.с. 18).

Згідно наданої відповідачем копії його трудової книжки та довідок, наданих ПП «Ланна-Агро» видно, що ОСОБА_2 з 15.05.1992 року працює на вказаному підприємстві, яке є правонаступником ВАТ «Бурякрадгосп», з 15.03.2007 року займає посаду інженера з охорони праці та належна йому земельна ділянка перебуває в оренді підприємства, орендна плата виплачується (а.с. 23,63-81).

Як вбачається з довідки ПП Ланна-Агро» із заробітної плати відповідача на користь позивачки утримувалися аліменти та заборгованість по їх сплаті відсутня (а.с. 19,20).

За довідкою ПП «Ланнівський цукровий завод» (а.с.175), відповідач працював водієм автомобільного транспорту на заводі з 14.10.2013 року за сумісництвом, із заявою про стягнення з нього аліментів не звертався.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно ч.3 ст.74 Закону, розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. Ст. 195 СК України також визначає, що розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем.

Згідно довідки ДВС відповідач має заборгованість по виплаті аліменті за період роботи на ПП «Ланнівський цукровий завод» в розмірі 1920,80 грн та за період знаходження земельної ділянки в оренді ВАТ «Бурякрадгосп Ланнівський» та ПП Ланна-Агро» в сумі 6626,18 грн ( а.с. 24,25).

Як убачається з матеріалів справи, відповідач був обізнаний і з рішенням суду про стягнення аліментів на користь позивача і про примусове виконання указаного рішення, розмір заборгованості не оспорював, а тому суд вважає, що і про розмір заборгованості по сплаті аліментів відповідач також обізнаний.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені ) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Визначаючись з розміром неустойки, суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України у справі № 6-94цс15 від 01.07.2015 року, відповідно до якої, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачували.

Відтак, суд погоджується з розрахунком, наданого позивачем (а.с.14-17), оскільки він виконаний у відповідності з указаною правовою позицією Верховного Суду України, та вважає що з відповідача на користь позивача слід стягнути неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 21 452,95 грн.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості, оскільки відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобовязаний утримувати сина в рівній мірі з позивачкою та за змістом положень Закону України «Про виконавче провадження» мав повідомити виконавчу службу про отримання інших доходів.

Наведений висновок відповідає позиції Верховного Суду України, яка висловлена у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за яким передбачена вимогами ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася не з його вини, з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ч. 3 ст. 209 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 21 452,95 грн. та сплаченийсудовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний Полтавської області суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Суддя: