Справа № 226/32/17
Справа № 226/32/17
Провадження № 4-с/226/1/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2017 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

заявника ОСОБА_1,

державного виконавця Мінтус К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Мирнограді Донецької області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі за текстом ВДВС), в обґрунтування якої вказала, що на виконанні у державного виконавця ВДВС знаходиться виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22.10.2003 року про стягнення аліментів на її користь з ОСОБА_2 на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), відкрите на підставі виконавчого листа № 2-2851 від 22.10.2003 року. В рамках даного виконавчого провадження 23.10.2012 року за постановою державного виконавця ВДВС на належну боржнику ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1, накладено арешт. За рішенням апеляційного суду Донецької області від 07.06.2016 року за нею та боржником визнано право власності на 1/2 частку вказаної квартири за кожним. Для реєстрації її права власності у державній реєстраційній службі необхідно зняти арешт з належної їй 1/2 частки квартири. 13.09.2016 року та 14.11.2016 року вона зверталась до ВДВС з письмовою заявою про зняття арешту з квартири. Однак, питання про зняття арешту вирішене не було. Тому вона просить суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з належної їй 1/2 частини квартири та зняти арешт з належної їй 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, накладений згідно постанови державного виконавця ВДВС від 23.10.2012 року.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала свою скаргу, просила її задовольнити.

Представник Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області старший державний виконавець Мінтус К.С. у судовому засіданні проти скарги заперечувала, пояснивши, що дійсно на виконанні ВДВС перебуває виконавчий лист № 2-2851/2003 від 22.10.2003 року, виданий Димитровським міським судом, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів. Стягнення проводиться з 06.10.2003 року до повноліття дитини. На звернення заявника про зняття арешту з ? частини вищевказаної квартири останній було розяснено, що відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа може звернутися з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тобто державний виконавець не може самостійно без рішення суду зняти у випадку з заявницею арешт з її майна, оскільки діє в рамках Закону України «Про виконавче провадження», тому просить відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавчий лист № 2-2851/2003 від 22.10.2003 роуу, виданий Димитровським міським судом, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів, про що свідчить постанова державного виконавця від 04.07.2013 року про відкриття виконавчого провадження № 38723041.

На підставі постанови державного виконавця ВДВС від 30.11.2016 року відбулася заміна сторони виконавчого провадження у звязку зі зміною прізвища стягувача ОСОБА_5 на ОСОБА_1

Згідно інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, яка сформована за станом на 16.01.2017 року, на підставі постанови державного виконавця ВДВС від 10.04.2012 року накладено арешт на належну боржнику ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3. Тобто на обєкт нерухомості в рамках виконавчого провадження накладене публічне обтяження, яке передбачає заборону на його відчуження.

Судом також встановлено, що за рішенням апеляційного суду Донецької області від 07.06.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволені, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право спільної сумісної власності по 1/2 частині квартири № 57 в будинку № 14 м-ну «Восточний» м.Димитров (на теперішній час м.Мирноград) Донецької області.

У судовму засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вказаним чи будь-яким іншим судом питання про зняття арешту з належної їй частки майна не розглядалося.

13.09.2016 року та 14.11.2016 року на адресу ВДВС надійшли заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з ? частини квартири, що належить їй на підставі рішення апеляційного суду, для реєстрації її права власності у державній реєстраційній службі.

Своїм листом від 22.11.2016 року ВДВС розяснив ОСОБА_1 про звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та про зняття з нього арешту відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно за ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК «Судовий контроль за виконанням судових рішень», крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Заявник скаржиться на бездіяльність державного виконавця у порядку ст.383 розділу VII ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За приписами ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Частина четверта вказаної статі закону передбачає підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч.6 ст.61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до довідки-розрахунку ВДВС за станом на 10.01.2017 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам складає 55708 грн 53 коп.

Таким чином, враховуючи відсутність підстав для зняття безпосередньо виконавцем арешту з майна боржника, а також відсутність рішення суду про зняття арешту з майна, суд не находить бездіяльність державного виконавця ВДВС щодо незняття арешту з майна, яке належить ОСОБА_1, протиправною, оскільки виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту ст.387 ЦПК України, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця суд зобов'язує його усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Оскільки бездіяльність державного виконавця, про яку йде мова у скарзі ОСОБА_1, не визнана неправомірною, порушені права чи свободи заявника у той спосіб, який просить заявник, не можуть бути поновлені.

З огляду на вищеприведені норми закону питання зняття арешту з належного особі майна вирішується у позовному порядку відповідно до розділу Ш ЦПК України, що вказує на те, що заявником обраний невірний спосіб для захисту своїх порушених прав. А тому її скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.383-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у пятиденний строк з дня оголошення ухвали суду. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі осіб, які її оскаржують, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ж.Є.Редько