АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 628/8821/13-ц Головуючий 1 інстанції Литвинов А.В.
Провадження № 22ц/790/43/17 Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що має доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є ОСОБА_1.

З відповідачем у зареєстрованому шлюбі вона не перебувала, донька знаходиться на повному її утриманні, проживає разом з нею.

ОСОБА_1 у витратах, пов'язаних з вихованням дитини участі не приймає, хоча є працездатним та має регулярний дохід.

В зв'язку з цим просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частині від усіх видів доходів щомісяця, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з ОСОБА_3 він ніколи не перебував у зареєстрованому шлюбі, однією сім'єю вони не проживали, не вели сумісне господарство. Він постійно мешкає в місті Санкт-Петербург Російської Федерації, а ОСОБА_3 мешкає в смт. Ківшарівка Куп'янського району Харківської області, Україна. За весь час до вагітності ОСОБА_3 вони бачилися лише декілька разів, тому вважає, що він не є батьком дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В зв'язку з цим просив виключити з актового запису №202 від 07 липня 2011 року про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську реєстраційної служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, відомості про батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Російської Федерації.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 01 червня 2015 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 229,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 971,97 грн. судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити, а його зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що судом першої інстанції не вірно зазначено дату, з якої повинні стягуватися аліменти, суд не врахував ті суми, які ним були сплачені у добровільному порядку на підставі усної домовленості з ОСОБА_3, а також проігноровано доводи зустрічного позову.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення повноліття з урахуванням того, що батько дитини, ОСОБА_1, є працездатним та має можливість надавати матеріальну допомогу дитині; зустрічні позовні вимоги є недоведеними.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття.

Сім'я , дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року. ЇЇ матір'ю є ОСОБА_3, громадянка України, а батьком є ОСОБА_1, громадянин Російської Федерації (а.с.2).

Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З довідки ОСББ «Промінь-33» від 27 листопада 2012 року вбачається, що ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у Харківській області разом із своєю донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.3).

Згідно з ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що саме з 01 червня 2015 року в добровільному порядку матеріальної допомоги ОСОБА_1 на дитину не надає, домовленість між сторонами про утримання дитини відсутня.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлено, що ОСОБА_1 є працездатним, має стабільний дохід; крім того, судом враховано, що на його утриманні знаходиться ще малолітній син, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та батьки, з якими він уклав угоду про сплату аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з урахуванням ст.. 182 СК України.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів також вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову останнього обґрунтованим, оскільки зустрічний позов є недоведений.

Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини (статті 126, 127 СК).

Пунктами 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспоренних відомостей з актового запису про народження дитини.

Судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції призначалися судово-медичні генетичні експертизи, однак, експертизи проведені не були через відсутність ОСОБА_1 особисто для відбору порівняльних зразків крові.

Відповідно до положень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» під час обговорення в попередньому судовому засіданні питання про призначення експертизи, а також в ухвалі про її призначення суд повинен роз'яснити наслідки ухилення від участі в експертизі (ст. 146 ЦПК). Застосування таких наслідків можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи, яку призначив суд.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них це експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У зв'язку з ухиленням ОСОБА_1 від особистої присутності для відбору порівняльних зразків крові для проведення експертизи, суд першої інстанції правомірно розглянув справу на підставі доказів наданих сторонами в суді першої інстанції, враховуючи добровільну згоду ОСОБА_1 при народженні дитини на запис його, як батька, та сплату ним аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як закріплено в ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не правильно визначена дата, з якої слід стягувати аліменти, а саме, судом вказано, що стягувати аліменти слід починаючи з 01 червня 2015 року, тоді як позовна заява ОСОБА_3 подана 04 березня 2013 року, тому стягувати аліменти суд мав саме з цієї дати, - колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Слід звернути увагу, що у ч. 1 даної статті положення про те, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, ґрунтується на припущенні, що заінтересована особа не зверталась раніше до суду з позовом про стягнення аліментів у зв'язку із тим, кошти на утримання дитини сплачувались добровільно або на підставі договору про сплату аліментів на дитину, укладеним між батьками дитини. Закріплення даного положення зумовлюється правовою природою аліментних зобов'язань, що спрямовані на забезпечення нормальних умов життя дитини - аліментованої особи; аліменти (право на утримання) характеризуються цільовим призначенням - вони спрямовані на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров'я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині. Тому нормами СК закріплено положення про стягнення аліментів на утримання дитини на майбутній час.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 сплачував на утримання доньки аліменти добровільно і лише з 01 червня 2015 року матеріальної допомоги не надає, тому, саме з 01 червня 2015 року судом і визначена дата, з якої слід стягувати аліменти з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді