АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Кравець В.А., Мазурик О.Ф.,

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору удаваним правочином та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що 05 квітня 2007 року між сторонами був укладений Кредитний договір № 07-167-КФ-2007, з додатковими угодами б/н від 26 серпня 2009 року, 28 вересня 2011 року та від 14 травня 2013 року, за яким вона отримала кредит в сумі 42300,00 доларів США.

Посилаючись на те, що Банком надано споживчий кредит у доларах США з цільовим використанням на придбання квартири, яку було придбано за договором купівлі-продажу від 05 квітня 2007 року, валютою розрахунку в якому визначено гривню, ОСОБА_1 просила суд визнати кредитний договір з усіма змінами і доповненнями до нього удаваним правочином, визнати, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, укладеному в національній валюті України - гривні, та зобов'язати відповідача перерахувати розмір боргових зобов'язань у гривні за курсом НБ України, встановленим на момент укладення кредитного договору. (а.с.2-3)

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору удаваним правочином та зобов'язання вчинити дії відмовлено. (а.с.50-51)

В апеляційній скарзі позивачка посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати із ухваленням нового про задоволення позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував обставин і доказів, які викладені на обґрунтування заявленого позову і дійшов помилкового висновку про відмову у його задоволенні.(а.с.52-53)

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. ОСОБА_1 була сповіщена також врученням повістки її представнику ОСОБА_3 (а.с.66-69)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 05 квітня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07-167-КФ-2007, відповідно до умов якого, остання отримала кредит в сумі 42300,00 доларів США. (а.с.10-11)

До кредитного договору № 07-167-КФ-2007 від 05 квітня 2007 року, між сторонами були укладені додаткові угоди б/н від 10 серпня 2009 року, від 26 серпня 2009 року, від 10 вересня 2011 року, від 28 вересня 2011 року та від 14 травня 2013 року. (а.с.12-36)

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти, чого позивачка не заперечувала і в позовній заяві.

За договором купівлі-продажу квартири від 05 квітня 2007 року ОСОБА_1 за 237 350 грн. придбала квартиру АДРЕСА_1. (а.с.37)

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 5 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 235 ЦК Україниудаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Вказане свідчить, що при укладенні удаваного правочину сторони мають намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком даного волевиявлення, а намагаються досягнути іншого правового результату, про який вони фактично домовились.

Тобто, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин може бути вчинено його сторонами для приховування іншого правочину між цими ж сторонами. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Таким чином, висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, оскільки самим кредитним договором обумовлена обставина, що грошові кошти надано в іноземній валюті - долар США, тому відсутні підстави вважати, що кредитний договір є удаваним і мав на меті приховування іншого правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України- сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Тому, видача кредиту, внесення щомісячних платежів на погашення заборгованості за кредитом, процентів, інших обов'язкових платежів в валюті зобов'язання - долар США є правомірними.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог про визнання кредитного договору удаваним правочином та зобов'язання вчинити дії.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для скасування судового рішення, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

В.А.Кравець

Справа № 22-ц/796/1101/2017

Унікальний номер 756/10348/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Жук М.В.

Доповідач Левенець Б.Б.