Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
У Х В А Л А

Справа № 484/3884/16-ц

Провадження № 2/484/255/17

16 січня 2017 року м. Первомайськ

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Хемич О.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних в порядкуст. 625 ЦПК України,-

встановив:

ОСОБА_1М звернувся до суду із позовною заявою в інтересах ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних в порядку ст.625 ЦПК України за рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 25.03.2013 року, яким з ОСОБА_3П стягнуто 30672 грн. компенсації та 2564 грн.судових витрат.

Ухвалою від 16.01.2017 року відкрито провадження у справі.

Представник позивачки - ОСОБА_1М звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову, згідно з яким просить для забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних в порядку ст. 625 ЦПК України накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться на рахунках у фінансових установах на ім'я ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

В обґрунтування підстав для накладення арешту на грошові кошти предстаник позивачки зазначає, що є підстави вважати, що суму за пред'явленим позовом відповідачем в добровільному порядку сплачено не буде, оскільки на численні прохання позивачки сплатити борг за рішенням суду відповідач сплатити відмовляється.

Дослідивши матеріали позову та клопотання про застосування заборони, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення у справі в разі задоволення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р. надано розяснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Одним із критеріїв обгрунтування заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

З огляду на предмет спору, суд приходить до висновку, що представником позивачки у заяві про забезпечення позову не зазначено обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, не зазначено на які саме розрахункові рахунки треба накласти арешт та назви банківських установ на рахунках яких можуть бути кошти ОСОБА_3.

Таким чином, клопотання про застосування заборони шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачеві,є необгрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153, 210 ЦПК України, суд

ухвалив:

в задоволенні клопотання ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 про застосування заборони у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних в порядкуст. 625 ЦПК України, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачеві ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя О.Б. Хемич