Справа № 646/5858/16-ц
№ провадження 2/646/177/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.17 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Журавель В.А.

при секретарі Писаренко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, посилаючись на те, що з 1992 року вона проживала однією сім"єю ю з ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, вказану квартира вона успадкувала після його смерті. В цьому ж будинку знаходиться квартира № 4, яка складається з коридору, двох житлових кімнат, кухні, вбиральні, загальна площа квартири складає 51,8 кв. м. Відповідно до рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова вказана квартира належить ОСОБА_3, який помер 28 квітня 1999 року. Ще до смерті ОСОБА_3 позивач почала доглядати та по теперішній час доглядає та використовує як свою квартиру АДРЕСА_2, більше 16 років сплачує комірні за вказане житло. Позивач вважає, що вона добросовісно та відкрито володіє вказаною квартирою, тому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на вищезазначену квартиру.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Харківської міської ради - ОСОБА_5 в судове засідання не з"явився, подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем спірної квартири, оскільки вона знала, що володіє квартирою незаконно. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем не надано доказів відкритого та безперервного володіння нерухомим майном, а також доказів щодо наявності або відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_3

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні відповідно до рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2009 року ОСОБА_3 належить 126/900 частин домоволодіння № 15 по вул. Б. Хмельницького в м. Харкові на підставі договору дарування, посвідченого 6 ХДНК 29 березня 1975 року за р. № 2961. Цим рішенням було перерозподілено частки співвласників спірного домоволодіння та було визначено, що ОСОБА_3 належить 16/100 частин вказаного домоволодіння замість 126/900 частин. ОСОБА_3 було виділено квартиру № 4 , яка складається з коридору, двох житлових кімнат, кухні, вбиральні / а. с. 9-14/.

28 квітня 1999 року ОСОБА_3 помер в с. Уланок Суджанського району Курської області / а. с. 18/.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання щодо визнання права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і правильного вирішення спору, та які повинен довести сам позивач, є законний обєкт володіння, добросовісність, відкритість та давність володіння, а також безперервність володіння.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що їй було відомо, що частина домоволодіння № 15 по вул. Б. Хмельницького в м. Харкові, а саме квартира № 4, належить ОСОБА_3, представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позові.

Тому суд приходить до висновку, що при заволодінні квартирою № 4 домоволодіння № 15 по вул. Б. Хмельницького у м. Харкові позивачці ОСОБА_1 було відомо, що у неї відсутні правові підстави для набуття права власності на цю квартиру, оскільки право власності на неї належить ОСОБА_3

Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при заволодінні чужим майном вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну частину домоволодіння за набувальною давністю.

Тому в даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном.

Крім того, з наданої позивачем копії рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 березня 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 з 1992 року по 2006 рік проживала однією сім"єю з ОСОБА_2 у належній йому 194/900 частині домоволодіння № 15 по вул. Б. Хмельницького в м. Харкові, у зв"язку із чим успадкувала вказану частину, що складає житловий будинок літ. Б-1 в домоволодіння № 15 по вул. Б. Хмельницького в м. Харкові / а. с. 5-8/. Висновки суду щодо спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спростовують посилання позивача на те, що до смерті ОСОБА_3- брата ОСОБА_2, тобто до 1999 року і до теперішнього часу вона використовує спірну квартиру як свою.

Крім того, позивачем не надано належних доказів безперервного та відкритого володіння квартирою № 4 по вул. Б. Хмельницького в м. Харкові.

Також позивачем не надано доказів наявності або відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв"язку із чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частину житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Б. Хмельницького № 4, а саме квартиру № 4 загальною площею 51,8 кв. м., яка складається з коридору 4-1 площею 5,0 кв. м., житлової кімнати 4-2 площею 23,5 кв. м., житловою кімнати 4-3 площею 14,7 кв. м., кухні 4-4 площею 7,8 кв. м., вбиральні 4-5 площею 0,8 кв. м. за набувальною давністю задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57-61, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 316-321, 328, 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Б. Хмельницького № 4, а саме квартиру № 4, загальною площею 51,8 кв. м., яка складається з коридору 4-1 площею 5,0 кв. м., житлової кімнати 4-2 площею 23,5 кв. м., житловою кімнати 4-3 площею 14,7 кв. м., кухні 4-4 площею 7,8 кв. м., вбиральні 4-5 площею 0,8 кв. м. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.А.Журавель