06.02.2017 Справа № 363/2945/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Хомяк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про визначення часток у спільному майні подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, 10 серпня 1991 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Під час спільного проживання в шлюбі сторони в 1997 році придбали квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку оформлено на ОСОБА_2 26 серпня 2015 року шлюб між ОСОБА_1Б, та ОСОБА_2 розірвано. ОСОБА_1 звернулась до відповідача з проханням укласти договір про розподіл часток у спільному майні подружжя з метою отримання документів на її частку квартири та подарувати її синові. Однак, відповідач відмовився в добровільному порядку визнати право власності на частку майна подружжя, а тому позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти визнання за позивачем права власності на ? частину квартири.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10 серпня 1991 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія І-ОК №035953, актовий запис №98. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_2.

Згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-ОК №102118 від 26 серпня 2015 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Під час перебування в шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 05 серпня 1996 року, народилася спільна дитина.

Як вбачається, з копії договору купівлі-продажу від 10 жовтня 1997 року №6583 укладеного між ОСОБА_4, що діяла від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 (продавці) та ОСОБА_2 (покупець), продавці продали, а покупець купив квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Право власності на квартиру, яка є предметом цього договору, виникає у покупця з моменту підписання договору кпівлі-продажу.

Крім того, відповідно до реєстраційного посвідчення виданого Вишгородським бюро технічної інвентаризації квартира №58 в м. Вишгород по вулиці Шевченка, 9 в цілому зареєстрована за ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №6583 від 10 жовтня 1997 року.

Частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, частина 3 статті 368 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.2 ст.370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.2 та ч.3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, ні ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63 та ч.1 ст.65 СК України.

У відповідності до ч.4. ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, під час розгляду справи відповідачем визнано позовні вимоги, щодо визначення часток у спільному майні подружжя. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує його права, а також свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки як встановлено спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає розподілу в рівних частках.

Керуючись статтями 325, 368, 370 ЦК України, статтями 60, 63, 65, 70 СК України та статтями 3, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 209-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частику у спільному майні подружжя, а саме квартири АДРЕСА_3.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Д. Рудюк