Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4834/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

25 січня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про виділ частки із спільної часткової власності, третя особа ОСОБА_9, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_7 02 липня 2013 року звернулася в Київський районний суд міста Полтави з позовом до відповідачів про виділ частки із спільної часткової власності.

В поданій до суду позовній заяві позивач посилалася на те, що є власником 19/50 частин домоволодіння з господарськими спорудами по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві, склався фактичний порядок користування домоволодінням, фактично користується квартирою № 1 в зазначеному будинку.

Також позивач вказувала, що з відповідачами склалися неприязні відносини, у неї відсутня можливість належним чином користуватися своїм майном.

В своїй позовній заяві, посилаючись на норми ст. 364 ЦК України, просила суд виділити їй, ОСОБА_7 в натурі у власність частину житлового будинку Б-1 по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві, а саме: квартиру № 1 з відповідним складом приміщень, а також гараж літ. «Г», 2/5 частини сараю літ. «В», що складає 19/50 частин домоволодіння по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві. Просила стягнути з відповідачів судові витрати.

В судових засіданнях представники позивача підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували. Посилалися на те, що відповідачі не чинили та не чинять жодних перешкод в користуванні позивачем її часткою в праві власності на спірне нерухоме майно, повністю погоджуються з тим переліком приміщень та будівель, які знаходяться у фактичному користуванні позивача. Також вказували, що відповідачі не мають жодних заперечень з приводу виділу позивачу частини житлового будинку в натурі, але позивач до них з відповідними пропозиціями укласти договір про поділ будинку не зверталася.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні також в задоволенні позовних вимог просили суд відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, оригінал інвентаризаційної справи на спірне домоволодіння, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що спірне домоволодіння провулку Глінки, 19 в м. Полтаві є обєктом права спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частиною третьою статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Разом із тим частиною четвертою цієї статті передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

При цьому з огляду на положення частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, який із додержанням установленого законом порядку та за власний кошт зробив добудову (прибудову) до будинку, але без згоди інших співвласників цього будинку, не має права на зміну розміру часток.

Встановлено, що позивач ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 жовтня 2012 року є власником 1/5 частини будинковолодіння по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві.

Також позивач ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 08 вересня 2008 року Управлінням житлово-комунального господарства є власником 9/50 часток вказаного будинковолодіння.

Загальна частка позивача ОСОБА_7 в праві спільної часткової власності на домоволодіння по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві складає 19/50.

Іншими співвласниками спірного будинковолодіння по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві є відповідачі та третя особа, частки яких є наступними.

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 серпня 2008 року є власником 1/10 частин домоволодіння.

ОСОБА_8 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 вересня 2008 року власник 9/50 часток домоволодіння.

ОСОБА_4 згідно з договором купівлі-продажу від 16 червня 1980 року є власником 3/40 часток домоволодіння.

ОСОБА_9 відповідно до договору дарування від 31 липня 2015 року власник 7/25 часток.

Окрім того, рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 13 квітня 2004 року № 163 змінено ідеальні частки між співвласниками домоволодіння по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві та визначено частки в таких розмірах:

-ОСОБА_10 7/25;

-ОСОБА_11 1/5;

-ОСОБА_4 3/50 (помилково зазначено 3/40);

-ОСОБА_12 1/10;

-ОСОБА_8 9/50;

-ОСОБА_7 9/50.

Також встановлено, що остання технічна інвентаризація домоволодіння по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві була проведена 15 березня 2016 року під час перебування цивільної справи в провадженні суду, інженером ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» складений акт фактичного користування обєктом нерухомого майна, проведений розрахунок ідеальних часток співвласників, зокрема, визначений наступний розмір часток:

-ОСОБА_8 1/10;

-ОСОБА_9 2/10;

-ОСОБА_7 2/10;

-ОСОБА_2 3/10;

-ОСОБА_4 2/10.

Окрім того, згідно з висновком № 181/182 судової будівельно-технічної експертизи по даній цивільній справі від 15 червня 2016 року виділити частку ОСОБА_7 19/50 частини в натурі із майна, що є у спільній частковій власності, обєкта нерухомого майна домоволодіння по провулку Глінки, 19 в м. Полтаві технічно неможливо.

Дослідженими в справі доказами, в тому числі і судовою будівельно-технічною експертизою встановлено, що частки співвласників домоволодіння по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві змінилися. Зміна ідеальних часток могла відбутись за рахунок особисто побудованих будівель і споруд, які не входили до складу ідеальних часток при їх визначенні.

На підставі викладеного, частка позивача ОСОБА_7 в праві спільної часткової власності на спірне домоволодіння змінилася, але відповідні зміни не відображені в правовстановлюючих документах, не внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено судом, питання зміни розміру часток співвласників спірного домоволодіння по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві співвласниками з дотриманням норм ст. 357 ЦК України не вирішувалося, а позивач ОСОБА_7, звертаючись до суду з відповідним позовом, на власний розсуд обираючи спосіб захисту своїх прав, відповідних питань в поданій до суду позовній заяв не порушувала, натомість просила суд виділити їй в натурі саме 19/50 частин домоволодіння.

В той же час відповідно до норм ст. 364 ЦК України, яку позивач зазначає як правову підставу своїх позовних вимог, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Частиною 4 ст. 364 ЦК України також передбачено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Аналіз частини 3 ст. 364 ЦК України дає підстави вважати, що нормами цивільного права встановлено обов'язковість укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого майна у письмовій формі з нотаріальним посвідченням.

Виходячи зі змісту цих норм ст. ст. 363, 364, 367 ЦК України, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Відповідні роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок".

Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, що містяться в п. 6 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі те, якщо при цьому можливо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Разом з тим, згідно з висновком № 181/182 судової будівельно-технічної експертизи по даній цивільній справі від 15 червня 2016 року виділити частку ОСОБА_7 19/50 частини в натурі із майна, що є у спільній частковій власності, обєкта нерухомого майна домоволодіння по провулку Глінки, 19 в м. Полтаві технічно неможливо.

При цьому між співвласниками склався фактичний порядок користування приміщеннями і спорудами, який не оспорюється. А приміщення та споруди, які знаходяться у фактичному користуванні позивача ОСОБА_7, не складають частку 19/50.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність двох обовязкових складових, необхідних для виділу частки позивача в натурі в силу норм ст. 364 ЦК України, зокрема: відсутня відповідна технічна можливість, а також має місце невідповідність розміру частки позивача 19/50 з фактичним розрахунком її частки, яка складає 2/10.

На підставі викладеного, враховуючи встановлену судом технічну неможливість виділу частки позивача ОСОБА_7 в розмірі 19/50 часток в праві спільної часткової власності, суд приходить до висновку, що такі позовні вимоги заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

Окрім того, як встановлено судом, між співвласниками домоволодіння по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві в порядку ст. 364 ЦК України відповідного договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна в нотаріальному порядку не укладалося, нотаріусом не відмовлялося у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Судом встановлено, що жоден із співвласників домоволодіння по пров. Глінки, 19 в м. Полтаві не оспорює право позивача ОСОБА_7, як співвласника в праві спільної часткової власності, на виділ у натурі частки із спільного майна.

Натомість, відповідачі звернулися з письмовими заявами про надання такої згоди, письмово повідомили позивача про намір зявитися до нотаріуса за першою її вимогою для укладення відповідного договору.

Тому суд приходить до висновку, що право позивача ОСОБА_7 на укладення та нотаріальне посвідчення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна жодним з відповідачів порушено не було.

При вирішенні справи суд також виходить з того, що обставина вчинення відповідачами перешкод позивачу в користуванні належним їй майном не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а наявність чи відсутність неприязних відносин між співвласниками не може бути визначальним при вирішенні питання щодо виділу майна в натурі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з відмовою позивачу ОСОБА_7 в задоволенні позовних вимог, понесені нею судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Також наданими до суду документами встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 понесені та документально підтверджені судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу, в загальній сумі 13500 грн.

При вирішенні питання про стягнення таких витрат з позивача на користь відповідача суд враховує, що в даній справі особа, яка таку допомогу надавала, дійсно є адвокатом. Розмір таких витрат на оплату правової допомоги визначений за домовленістю між відповідачем ОСОБА_2 та особою, яка надавала правову допомогу адвокатом ОСОБА_3, такий розмір з урахуванням участі адвоката в судовому засіданні, в повній мірі відповідає граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу, що встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідні розрахунки суду надані.

На підставі викладеного, враховуючи наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, приймаючи до уваги ті обставини, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, суд приходить до висновку, що з позивача ОСОБА_7 на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 13500 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про виділ частки із спільної часткової власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 13 500 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_13

Суддя Н.Л.Яковенко

25.01.2017