Справа № 203/2537/16-ц
Провадження № 2/0203/124/2017
01.02.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Заярній А.Ю.,
за участю представника позивача ОСОБА_1М.к
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки
Представник позивача у судовому засіданні обставини викладені в позові підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Відповідачка у судові засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Третя особа без самостійних вимог в судові засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 змінила прізвище на Тихоненко (а.с.58).
За умовами кредитного договору кредитор зобовязався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 151 500,00 грн., а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит в сумі 151 500 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та строки, визначені цим договором. Кредит надається строком погашення не пізніше 28 лютого 2033 р. (а.с.25).
За умовами договору іпотеки іпотекодавець (ОСОБА_2М.) з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що виплаває з договору про іпотечний кредит, передає, а іпотекодержатель (банк) приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме 1 кімнатна квартира зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном загальною площею 29,2 кв.м., житловою площею 16,70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Кірова, буд. 45, корп. А, кв. 18 (а.с.33).
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Єдиним документом щодо проведення розрахунків за договором (внесення платежів позичальником) є розрахунок заборгованості за договором, підписаний представником позивача (а.с. 14 20) проте вказаний розрахунок не містить інформації чи вносились позичальником платежі по погашенню боргу, а є лише документом яким позивач обґрунтовує суму боргу, за таких обставин суд не має підстав розглядати вказаний документ як допустимий доказ наявності чи відсутності у позичальника заборгованості за кредитним договором. В матеріалах справи наявне повідомлення в якому зазначено, що у звязку з порушенням зобовязання за кредитним договором прострочена заборгованість ОСОБА_3 складає 1 040 245,51 грн. (а.с.21), проте оскільки суду не наданий документ щодо проведення розрахунків по договору або виписки з карткового рахунку за допомогою якого можливо б було встановити, що позичальником порушувались умови договору, не вносились платежі, суд не має підстав розглядати вказаний документ, як доказ наявності у ОСОБА_3 саме такої суми заборгованості. Жодних інших документів з яких можливо б було встановити наявність у позичальника заборгованості за договором у справі не має.
Згідно ст.ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави . За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до п.2.1.5 договору іпотеки іпотекожержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань, а також в інших випадках, передбаченим цим договором, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством
Оскільки до суду не було надано належних доказів наявності у позичальника заборгованості, невиконання ним своїх зобовязань по договору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки заявлені передчасно і задоволенню не підлягають.
Крім того, слід зазначити, що порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Законодавцем відповідно до положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
Отже чинним законодавством не передбачений спосіб захисту цивільного права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права укладати від свого імені договори купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем предмету іпотеки.
У звязку з відмовою в позові, на підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 525-526, 530, 549-550, 552, 572, 589, 610-611, 1054 Цивільного кодексу України ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 212, 213 - 215 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 233 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Повний текст рішення складено 02.02.2017р.
Суддя С.В. Єдаменко