Справа № 344/7614/15-ц
Провадження № 22-ц/779/153/2017
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

суддів: Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.

секретаря: Шемрай Н.Б.

з участю: представника позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем своєї тітки ОСОБА_7. Вона 20.06.2013 року подала заяву про прийняття спадщини, до якої входила квартира АДРЕСА_1. Однак в квітні 2014 року дізналась, що квартиру незаконно відчужено третім особам. Приватним нотаріусом 28.10.2014 року зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва Госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду від 20.09.2000 року. Згідно висновку експерта №09/07-2 від 14.04.2015 року щодо невідповідності проставлених печаток у свідоцтві від 20.09.2000 року це свідоцтво є підробленим. Відтак договір купівлі-продажу, укладений ОСОБА_5 28.10.2014 року, якого позивач не вважає законним власником спірного майна є недійсним. Тому позивач не визнає права власності ОСОБА_4

Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири «АДРЕСА_1 від 28.10.2014 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, скасувати запис про реєстрацію речового права, витребувати у ОСОБА_4 спірну квартиру та визнати за позивачкою право власності на спірну квартиру.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Скасовано запис №28723038 від 28/10/2014 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4;

Витребувано від ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 та передано її ОСОБА_2

На дане рішення представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом не враховано позицію Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у постанові №5 від 07.02.2014 року надав роз'яснення, що відповідно до ст. 387 ЦК та ч. 3 ст.10 ЦПК України, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Обставиною, що підтверджує вибуття квартири поза волею власника позивач вказує на вчинення ОСОБА_5 злочину. Підставою для задоволення позовних вимог судом вказано, що відчуження майна позивача здійснено поза її волею на підставі підроблених документів. Проте, вина останнього не доведена, вироку суду немає, а тому вважає безпідставними посилання суду виключно на експертні висновки.

Апелянт вказує, що до моменту встановлення судом вини ОСОБА_5 за ст. 190 КК України у кримінальній справі та оголошення обвинувального вироку, немає жодних підстав посилатись на факт підробки документів, як на обставину, що підтверджує вибуття нерухомого майна поза волею власника іншим шляхом.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивачки доводи апеляційної скарги не визнав та заперечив проти їх задоволення.

Вислухавши доповідача, пояснення представника позивачки, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належність позивача до спадкоємців спадкодавця за законом і подання нею заяви про прийняття спадщини у строк, що визначений законом для вчинення такої дії має своїм правовим наслідком прийняття спадщини та належність її позивачці з часу відкриття спадщини. Вибуття майна від спадкоємця, який подав заяву про прийняття спадщини на підставі підроблених документів на користь третьої особи є правовою підставою для витребування спірного майна у особи, яка вважає себе добросовісним набувачем.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачка 21.06.2013 року подала заяву про прийняття спадщини своєї тітки ОСОБА_7

Згідно довідки ОБТІ від 04.07.2013 року згідно архівних даних на 31.12.2012 року за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1. Технічний паспорт від 03.10.2000 року на квартиру АДРЕСА_1 видано на ім`я ОСОБА_7, а 26.12.2000 року видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру на ім`я ОСОБА_7

Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, прийняття позивачкою спадщини є юридичним фактом виникнення у неї права власності на спірну квартиру.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.10.2014 року приватним нотаріусом Личук Т.В. зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 20.09.2000 року виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до витягу з ЄРДР 30.10.2014 року зареєстровано кримінальне провадження №0003417 з приводу заволодіння квартирою АДРЕСА_1 за обставин подання підроблених документів нотаріусу.

Відповідно до висновку експерта №09/07-2 у кримінальній справі, відтиск круглої печатки Виконавчого комітету у свідоцтві про право власності на нерухоме майно - спірну квартиру від 20.09.2000 року виконаний не круглою печаткою Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради; відтиск круглої печатки ОБТІ у вказаному свідоцтві виконаний не круглою печаткою Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до висновку експерта № 09/03-12 підпис в графі «ОСОБА_9» у довідці від 07.08.2014 року, виданої від імені Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації виконаний не ОСОБА_9, а іншою особою; підпис «ОСОБА_13» виконаний не ОСОБА_10; підпис в графі «ОСОБА_12» виконаний не ОСОБА_11, а іншою особою.

Відповідно до висновку експерта № 09/07-13 відтиск прямокутного штампу у довідці ОБТІ від 07.08.2015 року виконаний не прямокутним штампом ОБТІ; відтиск круглої печатки інженеру інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_9 виконаний не круглою печаткою ОСОБА_9; відтиск круглої печатки ОБТІ виконаний не круглою печаткою ОБТІ.

Зазначені висновки проведені у кримінальному провадженні, а у даній справі клопотання про проведення експертизи не заявлялось, тому суд апеляційної інстанції вважає їх письмовими доказами.

В суді апеляційної інстанції надано копію постанови слідчого від 16.03.2015 року про залучення представника позивачки, як потерпілої.

Встановлено також, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 28.10.2014 року уклали договір купівлі-продажу спірної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Личук Т.В.

Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 2 ст. 317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки відчуження майна позивача здійснено поза її волею на підставі підроблених документів, а відповідачі не визнають право власності позивачки, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за нею право власності на спірну квартиру. Також є правильним висновок суду, що визнання права власності на спірну квартиру за позивачем є правовою підставою для скасування запису про речові права третіх осіб.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Колегія суддів вважає, що спірна квартира вибула із володіння особи, яка подала заяву про прийняття спадщини, шляхом укладення договору купівлі-продажу на підставі підроблених документів на користь третьої особи є правовою підставою для витребування спірного майна у особи, яка вважає себе добросовісним набувачем.

Відповідно до п. 10 постанови №9 Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Колегія суддів зауважує, що вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири не підлягає задоволенню, оскільки позивач не є стороною цього договору. Захист прав позивача в даному спорі, законом передбачено здійснити на підставі положень ст. 388 ЦК України та не підлягає здійсненню на підставі ст. 216 ЦК України.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України у справі за № 6-2233цс16 від 23 грудня 2016 року.

Посилання апелянта на те, що вина ОСОБА_5 не підтверджена обвинувальним вироком і тому немає підстав вважати, що оспорюваний договір здійснено на підставі підроблених документів, колегія суддів відхиляє, оскільки у даній цивільній справі факт відчуження майна поза волею позивача на підставі підроблених документів підтверджено належними та допустимими доказами в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про часткове задоволення позову є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий П.І. Проскурніцький

Судді: М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко