АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/390/16-ц
Провадження № 22-ц/792/169/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2, про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з названим позовом, вобґрунтування якого зазначав, що 06 листопада 2007 року між ним і ПАТ Комерційний банк ПриватБанк був укладений договір про іпотечний кредит №HMSWG5, на підставі якого він отримав кредит на суму 200 000 грн. зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном повернення 06 листопада 2016 року. В забезпечення виконання зобов'язань між сторонами був укладений іпотечний договір від 07 листопада 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку належний йому житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в м. Старокостянтинів по вул. Фрунзе, 99. В серпні 2008 року невстановлені працівники банку підробили додаткову угоду до вказаного договору про іпотечний кредит, згідно з умовами якої банк надав йому кредит в розмірі 41 322,34 доларів США на строк з 06 листопада 2008 року по 06 листопада 2016 року для придбання нерухомості, шляхом перерахування на рахунок позичальника. Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 20.08.2014 р., залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, згадану додаткову угоду було визнано недійсною у звязку з її підробкою. До моменту остаточного вирішення справи на користь ОСОБА_1 банк звертався до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення позивача з його будинку, працівники банку постійно телефонували про те, що виставлять будинок і земельну ділянку на торги, зявлялися особисто у будинок позивача. Його було визнано потерпілим у кримінальному провадженні щодо підробки документів невстановленими працівниками банку. В жовтні 2015 року працівники банку повідомили про наявність заборгованості у сумі понад 100 000 доларів США (2,5 млн. грн.), однак після визнання недійним додаткової угоди загальну заборгованість перерахували і вона становить 363 000 грн.

Позивач стверджував, що такими неправомірними діями працівників ПАТ Комерційний банк ПриватБанк щодо підробки документів, багаторазовими незаконними вимогами повертати кредит іноземною валютою, йому було завдано моральної шкоди, що виявилось у погіршенні стану здоровя його та дружини, у фізичних, душевних та психічних стражданнях, які вони перенесли за 8 років існування таких неправомірних дій з боку відповідача. ОСОБА_1 також зазначав, що з ним, як з підприємцем припинили спілкуватись партнери, вважаючи його ненадійним, в результаті втрати ділової репутації істотно постраждав його бізнес у 2010 році.

Посилаючись на вищевказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ Комерційний банк ПриватБанк 1 500 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2016 року позов задоволено частково.Ухвалено стягнути з ПАТ Комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 350 000 грн. моральної шкоди, на користь держави 5250 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ Комерційний банк ПриватБанк просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Посилається на те, що між сторонами існували договірні правовідносини, а умовами договору про іпотечний кредит від 06.11.2007 р. відшкодування моральної шкоди у разі порушення банком виконання його умов не передбачено. Вказує на те, що у звязку з невиконанням кредитного договору банком проводилась претензійно-позовна робота, і саме ці дії банку позивач безпідставно вважає обставинами, якими йому заподіяно шкоди, оскільки вказані дії вчинялися до моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору, а після того розмір заборгованості був перерахований. Стверджує, що не встановлено конкретних осіб, які підробили названі документи, оскільки кримінальне провадження за цим фактом було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, і у звязку з цим ОСОБА_1 більше не є потерпілим. Крім того, не погоджується із розміром визначеного судом відшкодування, оскільки таке в 1,75 рази перевищує суму наданого банком кредиту, та є необґрунтованим.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ПАТ Комерційний банк ПриватБанк апеляційну скаргу підтримав.

Позивач, третя особа проти задоволення скарги заперечили.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що 06 листопада 2007 року між сторонами було укладено договір про іпотечний кредит № HMSWGI, на підставі якого позивач отримав кредит в сумі 200 000 грн. зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном повернення 06 листопада 2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань із вказаного договору між банком та позивачем укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського нотаріального округу ОСОБА_3 07 листопада 2007 року за реєстраційним номером 735, згідно з яким позивач передав в іпотеку банку належні йому на праві власності житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: м. Старокостянтинів, вул. Фрунзе, 99.

Позивачем проводилось погашення кредиту щомісячними платежами відповідно до умов договору про іпотечний кредит від 06 листопада 2007 року.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 20 серпня 2014 року визнано недійсною додаткову угоду від 06 серпня 2008 р. до договору про іпотечний кредит № HMSWGI, укладеного між ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 06 листопада 2007 року. Зобов'язано ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» провести перерахунок внесених ОСОБА_1 щомісячних платежів відповідно до умов договору про іпотечний кредит № HMSWGI від 6 листопада 2007 року. Відмовлено в позові Банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вищеназване рішення суду було залишене без змін ухвалами Апеляційного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 травня 2015 року. Ухвалою Верховного Суду України від 04 вересня 2015 року відмовлено у допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Вказаним рішенням суду від 20 серпня 2014 року було встановлено той факт, що в серпні 2008 року невстановлені працівники банку підробили додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 06 листопада 2007 року, згідно якої банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 41322, 34 доларів США на строк з 06 серпня 2008 року по 06 листопада 2016 року для придбання нерухомості, шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника.

Постановою Старокостянтинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 30 січня 2016 року кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000523 від 01 липня 2015 року за фактом підроблення документів, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачу та його дружині були завдані душевні страждання протиправною поведінкою відповідача, працівники якого в серпні 2008 року без відома позивача підробили його підпис, виготовили додаткову угоду про іпотечний кредит, в якій змінили предмет договору, а саме розмір кредиту з 200 000 грн. на 41 322,34 доларів США, збільшивши таким чином кредитні зобовязання. Протягом 8 років кредитор вчиняв дії щодо повернення кредитних коштів, а боржник доводив відсутність такого зобовязання, що призвело до заподіяння позичальнику та члену його сімї, дружині ОСОБА_2 моральних страждань.

Однак, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд не в повній мірі врахував глибину душевних переживань позивача та його дружини, ступінь порушення їх прав, вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України,відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі N 6-229цс14 висловлену правову позицію, згідно з якою відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Пленум Верховного Суду України у п. 5 Постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Дослідивши обставини справи, суд першої інстанції правильно встановив факт наявності моральної шкоди у вигляді душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього та його дружини. Факт протиправності діяння щодо підроблення підписів ОСОБА_1 на додатковій угоді був встановлений рішенням Старокостянтинівського районного суду від 20 серпня 2014 року, яке є чинним і не було скасоване.

Постановою від 30.09.2015 року заступника начальника СВ Старокостянтинівського РВ УМВС України в Хмельницькій області, ОСОБА_1 визнано потерпілим та цивільним позивачем у кримінальному провадженні щодо підробки його підпису та виготовлення додаткової угоди до договору про іпотечний кредит працівниками Старокостянтинівського відділення ПАТ КБ «Приватбанк».

Постановою від 30.01.2016 року кримінальне провадження за фактом підроблення документів було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, у звязку зі спливом строку притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому було встановлено, що в серпні 2008 року працівники Старокостянтинівського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом підроблення підписів та документів змінили предмет кредитного договору, 200000 грн. на 41 322,34 доларів США, збільшивши таким чином межі відповідальності ОСОБА_1 без його відома та згоди.

Оскільки оригінал цієї додаткової угоди знаходився в банку, то саме ПАТ Комерційний банк ПриватБанк як сторона кредитного договору і субєкт надання банківських послуг несе відповідальність за збереження документів та автентичність їх змісту. Зі змісту ст. 23 ЦК України наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою щодо особи і її душевними стражданнями презюмується.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України від 07.12.2000, № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" банківською таємницею, зокрема, є:операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди. Ст. 61 названого Закону містить перелік зобовязань банків щодо збереження банківської таємниці шляхом, серед іншого, обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю; організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю; застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що довід апеляційної скарги про те, що факт підроблення підписів саме працівниками банку не є доведеним, оскільки кримінальне провадження за фактом підробки підписів було закрите і винних осіб не встановлено, є безпідставним і не впливає на правильність висновків суду щодо вини ПАТ Комерційний банк ПриватБанк у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1

Стосовно доводу апелянта про відсутність в кредитному договорі умов щодо відшкодування моральної шкоди, слід зазначити, що факт підробки підписів свідчить про існування між сторонами деліктних правовідносин, а не зобовязальних з приводу невиконання чи неналежного виконання Банком умов кредитного договору.

Разом з тим, заслуговує на увагу довід апелянта про занадто високий розмір відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи характер і обсяг страждань ОСОБА_1 (душевні страждання з приводу підробки додаткової угоди і неправомірного нарахування значної заборгованості по кредиту в розмірі 2,5 млн. грн. з боку банку, якому позивач довіряв), тривалість таких страждань у 7 років (з моменту, коли позивач дізнався про існування підробленої додаткової угоди кінець 2008 р. до моменту, коли банк фактично здійснив перерахунок заборгованості відповідно до чинного договору грудень 2015 р.), враховуючи те, що позивач змушений був змінити звичний уклад свого життя з метою відновлення своїх прав через звернення до правоохоронних та судових органах України, був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні до моменту його закриття, беручи до уваги також той факт, що несплата боргів зазвичай негативно впливає на ділову репутацію особи, з урахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 35 000 грн.

Враховуючи те, що вимога про стягнення моральної шкоди є вимогою немайнового характеру, часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 88 ЦПК України, п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року, № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 275,60 грн. (551,20:2=275,60) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 303,16 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2016 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди та судових витрат змінити, стягнувши з публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 35 000 грн. моральної шкодита в дохід держави 275 грн. 60 коп. судових витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк в дохід держави 303 грн. 16 коп. судових витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 29,30