Справа № 545/2631/16-ц
Провадження № 2/545/61/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Цибізова С.А.,

при секретарі Розсоха Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Полтава в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13 липня 2013 року позивачу завдано матеріальних збитків по відновленню первинного стану автомобіля, які відповідачем не відшкодовані.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити.

З урахуванням вимог ст.10 ЦПК України з метою сповіщення відповідача про судовий розгляд справи, здійснено розміщення оголошення про виклик до суду ОСОБА_2 в газеті «Зоря Полтавщини».

Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки та їх поважність, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та за наявних у справі матеріалів відповідно до положень статей 224-233 ЦПК України.

Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Статтею 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 липня 2013 року близько 18 год. 30 хв. під час руху по 353 км автодороги Київ-Харків у районі повороту на с.Верхоли Полтавського району, водій автомобіля ОСОБА_3 С37 ЗНГ державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 в порушення вимог п.16.3 Правил дорожнього руху, перед початком виконання маневру повороту ліворуч не надав дорогу автомобілю Тойота Авенсіс державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача, що рухався в зустрічному напрямку, в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху керованого ним автомобіля не переконався у безпечності виконання маневру, що це буде безпечним та не створить небезпеки для руху іншим учасникам, змінивши напрямок руху виїхав на смугу водію автомобіля Тойота Авенсіс, державний номерний знак НОМЕР_2, створивши своїми діями небезпеку для руху водію останнього транспортного засобу, у результаті чого допустив зіткнення з ним.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Тойота Авенсіс державний номерний знак НОМЕР_2 отримав значні технічні пошкодження.

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 30.03.2015 року, який залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2015 року, ОСОБА_2 визнано винним, в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністравтине правопорушення обов"язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи. стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали ці дії та вчиненні вони цією особою.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 являється власником автомобіля Тойота Авенсіс державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.25).

Судом встановлено та підтверджується висновком додаткового авторознавчого дослідження №050616 від 24.06.2016 року, вартість матеріального збитку завданого позивачу, власнику автомобіля Тойота Авенсіс реєстраційний номер НОМЕР_3 внаслідок ДТП, яка сталася 13.07.2013 року становить 471 030 гривень 00 копійок (а.с. 5-13).

Відповідач не відшкодував позивачу матеріальні збитки, що полягають у відновленні первинного стану автомобіля Тойота Авенсіс реєстраційний номер НОМЕР_3, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Ст.1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Виходячи з наведених законодавчих норм, можна зробити висновок, що повне відшкодування шкоди можливе лише у випадку відшкодування потерпілій стороні всіх витрат, які вона понесла у зв'язку з конкретною дорожньо-транспортною пригодою (відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу та втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля).

Отже, загальний розмір збитків, заподіяних ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 13 липня 2013 року, підлягають відшкодуванню на користь позивачевача та складають 471 030 гривень 00 копійок.

Оскільки за змістом ст.ст.1166, 1192 ЦК України особа, яка винна у заподіяні шкоди, зокрема, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб потерпілої особи отримав механічних пошкоджень, зобов'язана відшкодувати потерпілій особі всі витрати, які ця особа понесла у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 471 030,00 грн. на відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею витрати і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч. 1ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Ч.3 ст.79 ЦПК України передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.06.2016 року позивачем за проведення авто товарознавчого дослідження сплачено 979 грн. 70 коп, що відповідно до ст.79, 143 ЦПК України не входить до складу судових витрат, а отже стягненню з відповідача у складі судових витрат не підлягає. Відповідних позовних вимог позивачем не заявлялось.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 143, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 471 031 (чотириста сімдесят одну тисячу тридцять одну) гривню 00 копійок матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 710 (чотири тисячі сімсот десять) гривень 31 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_4