справа №176/2110/15-ц
провадження №2/176/107/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді Павловської І.А.,

за участі секретаря Ніколенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовті Води цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 840717,30 гривень. Одночасно позивач просить покласти судові витрати по справі на відповідача.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 29 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0308/0508/71-147. Згідно умов даного договору банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 47955,00 доларів США, на строк до 28 травня 2038 року, зі сплатою 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Виконання позичальником зобовязань за вказаним вище кредитним договором забезпечується договором поруки №0308/0508/71-147-Р-1 від 29 травня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 (поручителем) та ОСОБА_2 (позичальником). Згідно умов даного договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

В результаті укладення вказаного договору до ПАТ «Дельта Банк», замість ПАТ «Сведбанк», перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Позивача вказує на те, що ОСОБА_2 не виконує належними чином умов кредитного договору №0308/0508/71-147 від 29 травня 2008 року, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка, станом на 28 липня 2015 року, становить: 840717,30 гривень, що складається з тіла кредиту 748183,91 гривень, та відсотків 92533,39 гривень.

За викладених обставин, позивач просить суд, з посиланням на ст.ст. 526, 530, 536, 553, 554, 1049, 1050 ЦК України, стягнути вказану суму заборгованості з поручителя ОСОБА_1

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. У письмовій заяві, представник ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 29 серпня 2016 року, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу без участі представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився.

Натомість, до початку судового засідання, до суду надійшла заява від представника відповідача адвоката ОСОБА_4, яка діє на підставі договору №58/04-цс про надання юридичних послуг та представництва інтересів від 27 квітня 2016 року, про проведення розгляду справи за відсутності відповідача та його представника. У задоволені позову просила відмовити з підстав зазначених у письмову запереченні від 04 жовтня 2016 року.

Так, у запереченні від 04 жовтня 2016 року, представник відповідача, не визнаючи позовні вимоги в повному обсязі, вказує на те, що позовна заява підписана особою, яка не має на те повноваження.

Крім того, представник відповідача вказує на те, що позивач, на підтвердження своїх позовних вимог, не надав доказів щодо отримання на умовах договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк», права вимоги зобовязань за кредитним договором №0308/0508/71-147 від 29 травня 2008 року, а надана виписка з договору купівлі-продажу від 25 травня 2012 року не має посилання на ОСОБА_2, як на позичальника. При цьому, додаток 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, який містить перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги, нотаріально не посвідчувався, а тому вважає, що даний договір купівлі-продажу є нікчемним, оскільки укладений з порушеннями ст. 203 ЦК України.

Також представник відповідача зазначає, що позивачем не надано доказів належного повідомлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу, що в силу ст. 517 ЦК України є підставою не виконувати зобовязання за кредитним договором №0308/0508/71-147 від 29 травня 2008 року.

Третя особа ОСОБА_2, належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила.

В наданому суду запереченні від 18 лютого 2016 року ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає в повному обсязі, при цьому вказує на те, що кредитний договір №0308/0508/71-147 від 29 травня 2008 рокує нікчемним, оскільки був укладений в період відсутності у банку Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, а тому не відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання, ст. 47 Закону України «Про банк і банківську діяльність регулювання ринків фінансових послуг».

Водночас, ОСОБА_2 не погоджується взагалі з наявністю заборгованості за кредитним договором перед ПАТ «Сведбанк», станом на 25 травня 2012 року, а розрахунок наданий позивачем вважає не належним доказом існування заборгованості.

Крім того, третя особа зазначає, що додаток 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, не посвідчений нотаріусом, а тому даний договір є нікчемним в силу вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України.

Суд, з'ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 29 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0308/0508/71-147. Згідно умов даного договору банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 47955,00 доларів США, на строк до 28 травня 2038 року, зі сплатою 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом /а.с. 7-9/.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору, позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості щомісяця.

Відповідно до п. 3.3. кредитного договору, проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця в період з 01 по 10 число включно.

Виконання позичальником зобовязань за вказаним вище кредитним договором забезпечується договором поруки №0308/0508/71-147-Р-1 від 29 травня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 (поручителем) та ОСОБА_2 (позичальником). Згідно умов даного договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором /а.с. 10/.

Відповідно до п. 10 договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання, сторони, керуючись умовами ч. 4 ст. 559 ЦК України, встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання позичальником або поручителем своїх обовязків, передбачених основним зобовязанням.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами /а.с. 19/.

Таким чином, до ПАТ «Дельта Банк», замість ПАТ «Сведбанк», перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що питання щодо законності/незаконності вказаного договору купівлі-продажу прав вимог від 25 травня 2012 року не є предметом судового розгляду по даній справі.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак зобовязання за кредитним договором №0308/0508/71-147 від 29 травня 2008 року ОСОБА_2 належним чином не виконує.

Згідно наданої позивачем копії розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №0308/0508/71-147 від 29 травня 2008 року, борг останньої перед ПАТ «Дельта Банк», станом на 28 липня 2015 року, становить: 840717,30 гривень, що складається з тіла кредиту 748183,91 гривень, та відсотків 92533,39 гривень /а.с. 110-111/.

Із вказаного розрахунку вбачається, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснила в серпня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Із роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс14, від 29 січня 2014 року № 6-155цс13, яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів.

Судом встановлено, що прострочення кредитної заборгованості за кредитним договором №0308/0508/71-147 від 29 травня 2008 року почалося з вересня 2014 року, таким чином з 01 жовтня 2014 року у позивача виникло право вимоги від позичальника та поручителя на дострокове погашення заборгованості.

Проте банк протягом шести місяців вимоги до боржників не направив та позову до суду не пред'явив.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що договір поруки №0308/0508/71-147-Р-1 від 29 травня 2008 року на теперішній час є припиненим, а тому у задоволені даного позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Особи. Які брали участь у справі , але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_5