АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2303/17 Головуючий 1 інст. - Руднєва О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» березня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2017 року по справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, Десята Харківська державна нотаріальна контора, Міністерство закордонних справ України про оголошення фізичної особи померлою,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з зазначеною заявою, в обґрунтування якої посилалися на те, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вона являється дочкою, а ОСОБА_3 -рідною сестрою.

Зазначили, що в червні 1998 року ОСОБА_4 разом з чоловіком ОСОБА_5 виїхали до Аргентинської Республіки, однак ОСОБА_4 з реєстрації вказаної квартири, яка належить заявникам разом з ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, не знімалася, до теперішнього часу зареєстрована у ній та є її співвласником, оскільки брала участь у приватизації квартири. До 2003 року вони підтримували зв'язок та листувались. В 2010 році ОСОБА_4 змінила місце проживання в Аргентинській Республіці та переїхала за новою адресою, яку їм не повідомила та з цього часу вона листів їм не писала та не телефонувала, її місце перебування їм не відоме.

Вказали, що з питання встановлення місця перебування ОСОБА_4 вони зверталися до Міністерства закордонних справ України та посольства України в Аргентинській Республіки.

Згідно листа Міністерства закордонних справ України від 12 лютого 2015 року № 71/АЄ/19-091-34123 місце перебування ОСОБА_4 встановлено не було, на консульському обліку в компетентних органах України в Аргентині вона не перебувала. Згідно листа посольства України в Аргентинській Республіки від 13 травня 2015 року № 6141/19-545/2-476 їм повідомлено, що посольством надсилався запит до компетентних органів влади - Міністерства зовнішніх зносин та віросповідань Аргентинської Республіки та Національної міграційної дирекції Міністерства внутрішніх справ та транспорту Аргентинської Республіки з проханням повідомити про актуальне місце проживання ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_5, а також інформацію стосовно можливого набуття ними аргентинського громадянства. На даний час жодної інформації не отримано.

Зазначили, що вони вже протягом останніх п'яти років не мають відомостей про місце перебування ОСОБА_4, її доля їм не відома.

Вказали, що оголошення ОСОБА_4 померлою їм необхідно для подальшої можливості вільно розпоряджатися належною квартирою. На теперішній час, оскільки ОСОБА_4 є співвласником квартири, вони в повному обсязі не мають можливості реалізувати своє право власності щодо цього нерухомого майна.

Просили оголосити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 померлою.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просили рішення - скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхню заяву.

При цьому посилалися на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважали, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклали вимоги заяви. При цьому зазначили, що суд не звернув уваги на те, що питання про її безвісну відсутність або обставини, що загрожували смертю або обставини, що дають підставу припускати загибель від певного нещасного випадку в даній справі відсутні; що звернення до будь-якого роду органів або установ з приводу розшуку ОСОБА_4 є їхнім правом, а не обов'язком; що згідно листа Міністерства закордонних справ України від 14 листопада 2016 року № 71/ВКЗ/17-500-107517 дійсне фактичне місце перебування ОСОБА_4 встановлено та повідомлено не було, так само не було встановлено, що вона є живою; що пошук здійснювався з урахуванням дівочого прізвища; що судом не надано належної оцінки показанням свідків; що суд відхилився від предмету доказування у справі та надав оцінку доказам, які цього предмету не стосуються; що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є людьми похилого віку, пенсіонерами та мають бажання розпорядитися долею належної їм квартири на випадок своєї смерті, отримавши частку, належну їх дочці.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог.

Частиною 1 статті 46 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставини, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайної ситуацій техногенного та природного характеру.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 є близьким родичем заявників. З 22 квітня 1987 року по теперішній час зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1, в якій зареєстровані та проживають заявники, і є її співвласником.

В суді апеляційної інстанції заявники пояснили, що в червні 1998 року ОСОБА_4 разом з чоловіком ОСОБА_5 виїхали до Аргентинської Республіки. До 2010 року вона їм телефонувала, писала листи. Потім змінила місце проживання, а їм не повідомила і припинила будь - яке спілкування з ними.

Із матеріалів справи вбачається, що заявники починаючи з 2015 року почали зверталися до відповідних органів щодо встановлення місця перебування ОСОБА_4

Із відповідей Посольства України в Аргентинській Республіці та Міністерства закордонних справ України вбачається, що заявникам рекомендовано встановити зв'язок з консульським відділом Посольства, з Національним комітетом Товариства Червоного Хреста України та здійснити розшук за дівочим прізвищем їх дочки, оскільки у відповідності з національним законодавством Аргентинської Республіки первинним документом ідентифікації особи є не паспорт, а свідоцтво про народження. При цьому не заперечували, що ОСОБА_4 проживала на території Аргентинської Республіки.

Відповідно до норм цивільного законодавства фізична особа може бути оголошена померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю, або дають підстави припускати її загибель від нещасного випадку, - протягом шести місяців.

При цьому під відсутністю відомостей слід розуміти як прояви самої фізичної особи, так і виписки з готелів або інших місць можливого перебування такої особи, а також показання осіб, які бачили громадянина в тому чи іншому місці.

Законодавство виділяє ряд підстав, за наявності яких громадянин може бути оголошений померлим. До таких підстав належать:

- відсутність громадянина в місці постійного проживання протягом трьох років з дня отримання останніх відомостей про нього, а в деяких випадках, визначених законодавством, - протягом шести місяців;

- неотримання відомостей про місце перебування фізичної особи протягом визначеного законодавством часу;

- неможливість встановити, чи є живою фізична особа.

Для оголошення фізичної особи померлою потрібна наявність ряду умов, зокрема:

1) відсутність громадянина в місці його проживання;

2) довготривала відсутність відомостей про місце перебування такої фізичної особи;

3) звернення зацікавлених осіб до суду;

4) рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Слід зазначити, що оголошення громадянина померлим базується на презумпції смертності (тобто на припущенні, що громадянин, який відсутній, - мертвий).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що розшук ОСОБА_4 заявники розпочали тільки у 2015 році, не здійснили рекомендованих заходів щодо її розшуку та не надали належних і допустимих доказів її відсутності за місцем її останнього проживання в Аргентинській Республіці, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку, що оголошення ОСОБА_4 на даному етапі є передчасним.

Оскільки ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія зазначає, що підстав для його зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, тому розгляд заяви заявників від 20 березня 2017 року щодо постановлення окремої ухвали щодо судді першої інстанції не входить до компетенції суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії