Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 вересня 2016 року, та касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив та остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») від 17 серпня 2015 року № 320-вк про звільнення ОСОБА_3; поновити його на посаді керуючого групою відділень Волинського регіонального управління АТ «УкрСиббанк» (далі - ВРУ АТ «УкрСиббанк») із 17 серпня 2015 року; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17 серпня 2015 року до дня ухвалення судом відповідного рішення; стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на його користь 7 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24 липня 2007 року він був прийнятий на посаду начальника відділення № 421 АКІБ «УкрСиббанк», за час роботи у банку займав різні посади. 17 серпня 2015 року на підставі наказу від 17 серпня 2015 року № 320-вк його звільнено з посади керуючого групою відділень ВРУ АТ «УкрСиббанк», у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Із посиланням на ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» зазначив, що при його звільненні відповідачем не було отримано згоди вищестоящої профспілкової організації, а також не було запропоновано іншої роботи, крім того, не враховано його переважного права на залишення на роботі як працівника, який мав більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, тривалий безперервний стаж на цьому підприємстві та є працівником, у сім'ї якого немає інших працівників із самостійним доходом. Також позивач зазначив, що незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, які полягали у втраті душевного спокою, у зв'язку зі зміною звичного розпорядку життя, вимушених змін у житті, що вимагає додаткових зусиль для його організації, постійно перебуває у роздратованому стані.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «УкрСиббанк» від 17 серпня 2015 року № 320-вк про звільнення ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_3 на посаді керуючого групою відділень ВРУ АТ «УкрСиббанк» із 17 серпня 2015 року.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17 серпня 2015 року до дня ухвалення судом відповідного рішення, у розмірі 64 641 грн 09 коп.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 4 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 14 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_3 про виправлення описки у рішенні від 12 квітня 2016 року.

Виправлено допущені в рішенні від 12 квітня 2016 року арифметичні помилки.

Абзац 51 мотивувальної частини рішення «Заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, тобто 38 робочих дні (у травні 2015 року 18 робочих днів, а в червні 2015 року 20 робочих днів), становить 15 905 грн 30 коп. (6 192 грн 87 коп. + 9 712 грн 43 коп.= 15 905 грн 30 коп.), кількість відпрацьованих робочих днів - 39, середньоденна заробітна плата становить 407 грн 83 коп. (15 905 грн 30 коп. : 39 дні = 407 грн 83 коп.)» викладено в наступній редакції: «Заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, тобто 38 робочих дні (у травні 2015 року 18 робочих днів, а в червні 2015 року 20 робочих днів), з урахуванням податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору становить 21 629 грн 22 коп. (10 573 грн 92 коп. + 11 055 грн 30 коп. = 21 629 грн 22 коп.), кількість відпрацьованих робочих днів - 39, середньоденна заробітна плата становить 551 грн 60 коп. (21 626 грн 22 коп. : 39 дні = 554 грн 60 коп.).»

Абзац 52 мотивувальної частини рішення «Середньомісячне число робочих днів становить: 38 : 2 = 19, а середній заробіток за один місяць вимушеного прогулу становить 7 952 грн 69 коп. (407,83 х 19,5 = 7 952 грн 69 коп.)» викладено в наступній редакції: «Середньомісячне число робочих днів становить: 38:2 = 19, а середній заробіток за один місяць вимушеного прогулу становить 10 573 грн (554,60 х 19 = 10 537 грн).»

Абзац 54 мотивувальної частини рішення «Відтак, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 64 641 грн 09 коп. (7 міс. х 7 952 грн 69 коп. + 22 дн. х 407 грн 83 коп. = 55 668 грн 83 коп. + 8 972 грн 26 коп. = 64 641 грн 09 коп.)» викладено в наступній редакції «Відтак, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 85 960 грн 20 коп. (7 міс. х 10 537 грн + 22 дн. х 554 грн 60 коп. = 73 759 грн + 12 201 грн 20 коп. = 85 960 грн 20 коп.) при обчисленні середньої заробітної плати включаються як основна заробітна плата, так і доплати і надбавки, виробничі премії.»

Абзац 4 резолютивної частини рішення «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17 серпня 2015 року до дня винесення судом відповідного рішення в розмірі 64 641 грн 09 коп.» викладено в наступній редакції «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17 серпня 2015 року до дня винесення судом відповідного рішення в розмірі 85 960 грн 20 коп.»

Абзац 7 резолютивної частини рішення «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 686 грн 41 коп.» викладено в наступній редакції «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 899 грн 60 коп.»

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про виправлення описки у рішенні від 12 квітня 2016 року відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 вересня 2016 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 листопада 2016 року, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем належним чином доведено, що він є керівником первинної профспілкової організації ВРУ АТ «УкрСиббанк» у Рівненській області, яка в свою чергу входить до складу Рівненської обласної організації профспілки працівників культури.

Установлено, що в задоволенні подання № 03-91/528 комісії з вивільнення працівників АТ «УкрСиббанк» від 02 червня 2015 року президією Рівненської обласної організації профспілки працівників культури від 13 липня 2015 року відмовлено.

Таким чином, відповідач видав наказ про звільнення позивача без отримання попередньої згоди вищестоящого виборного органу профспілки.

На спростування доводів відповідача про невідповідність установчих та реєстраційних документів первинної профспілкової організації ВРУ АТ «УкрСиббанк» в Рівненській області вимогам Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та Закону України «Про громадські об'єднання» суд зазначив наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» законодавство про профспілки складається з Конституції України, Закону України «Про об'єднання громадян», цього Закону, Кодексу законів про працю України та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Оскільки Закон України «Про об'єднання громадян» від 16 червня 1993 року втратив чинність на підставі Закону України «Про громадські об'єднання», тому суд обґрунтовано вважав безпідставним посилання відповідача на порушення позивачем вимог цього Закону. Суд також врахував, що відповідачем не надано доказів нелегітимності або скасування державної реєстрації первинної профспілкової організації ВРУ АТ «УкрСиббанк».

На підставі наявних у справі доказів суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не в повному обсязі виконано передбачені ст. 49-2 КЗпП України вимоги та не запропоновано позивачу всіх вакантних посад для працевлаштування.

Зокрема, суд виходив із того, що позивачем надано докази на підтвердження того, що відповідачем на підставі наказу від 12 серпня 2015 року № 314-ВК на роботу були прийняті особи, у тому числі на посаду керуючого групою відділень, що, як правильно вважав суд, свідчить про наявність іншої роботи на тому ж підприємстві, установі, організації, про яку позивачу повідомлено не було і на яку прийнято особу, яка не була працівником банку, чим порушено переважне право позивача на залишення на роботі.

У зв'язку з цим суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «УкрСиббанк» від 17 серпня 2015 року № 320-вк про звільнення ОСОБА_3, та поновлення останнього на посаді керуючого групою відділень ВРУ АТ «УкрСиббанк» із 17 серпня 2015 року.

Стягуючи з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17 серпня 2015 року до дня ухвалення судом відповідного рішення, у розмірі 64 641 грн 09 коп., суд обґрунтовано керувався ч. 2 ст. 235 КЗпП України, а також Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

На обґрунтування такого висновку суд зазначив, що в наданій позивачем довідці про заробітну плату відсутня інформація про заробітку плату за останній місяць роботи - липень 2015 року, що передував звільненню. Разом із тим на підставі наданих відповідачем доказів суд установив, що в серпні 2015 року позивач перебував на лікарняному, тому судом для розрахунку середньої заробітної плати приймається інформація про розмір заробітної плати за повні місяці роботи, а саме: травень і червень 2015 року. Суд також врахував, що відповідачем не заперечується і не оспорюється розрахований позивачем розмір середньоденного заробітку.

Установлено, що заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, тобто 38 робочих дні (у травні 2015 року 18 робочих дні, а в червні 2015 року 20 робочих днів) становить 15 905 грн 30 коп. (6 192 грн 87 коп. + 9 712 грн 43 коп. = 15 905 грн 30 коп.), кількість відпрацьованих робочих днів - 39, середньоденна заробітна плата становить 407 грн 83 коп. (15 905 грн 30 коп. : 39 дні = 407 грн 83 коп.).

Середньомісячне число робочих днів становить: 38 : 2 = 19, а середній заробіток за один місяць вимушеного прогулу становить 7 952 грн 69 коп. (407,83 х 19,5 = 7 952 грн 69 коп.).

Із часу звільнення позивача з роботи - 17 серпня 2015 року - до часу ухвалення судом рішення про поновлення його на роботі минуло 7 місяців і 22 робочих днів.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку, що загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 64 641 грн 09 коп. (7 міс. х 7 952 грн 69 коп. + 22 дн. х 407 грн 83 коп. = 55 668 грн 83 коп. + 8 972 грн 26 коп. = 64 641 грн 09 коп.).

На підставі ст. 237-1 КЗпП України та повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 тис. грн. Зокрема, суд вважав, що усупереч вимог КЗпП України відповідач порушив право позивача щодо винесення оспорюваного наказу та звільнення позивача з посади, чим заподіяв йому моральної шкоди, яка виразилася в моральних стражданнях, які полягають у втраті душевного спокою, у зв'язку зі зміною звичного розпорядку життя, між діями відповідача та їх наслідками є прямий зв'язок.

Розглядаючи зазначений позов, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги відповідача та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі відповідача доводи не впливають на правильність висновків судів по суті вирішеного спору, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Постановляючи 15 листопада 2016 року ухвалу про скасування ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року та відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про виправлення описки у рішенні від 12 квітня 2016 року, апеляційний суд правильно керувався наступним.

Відповідно до ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв'язку із використанням несправної техніки.

Не є арифметичними помилками, а отже і не може бути виправлене в порядку, передбаченому коментованою статтею, застосування неправильних методик підрахунку, а так само застосування неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обставин.

Описка - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. В резолютивній частині описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють тексту судового рішення та не призводить до його невірного сприяння: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте, якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то для виправлення арифметичних помилок немає. Після внесення виправлень чи арифметичних помилок текст рішення змінювати не можна, проте у виконавчому листі наводиться формулювання резолютивної частини рішення у тій редакції, яку воно отримало у зв'язку з постановленням відповідної ухвали.

Апеляційний суд обґрунтовано вважав відсутніми підстави для висновку, що судом першої інстанції у рішенні від 12 квітня 2016 року допущено арифметичну помилку чи описку у частині обчислення загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий розмір був визначений внаслідок оцінки усіх доказів у справі.

При цьому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені позивачем доводи щодо наявних, на його думку, у рішенні суду описок, фактично зводяться до того, що суд неправильно здійснив обчислення загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте позивач не оскаржував в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

Також апеляційний суд належно оцінив, що в заяві про виправлення описки позивач посилається на інші вихідні дані щодо його заробітку, ніж ті, якими керувався суд при визначенні розміру його заробітку за час вимушеного прогулу.

У зв'язку з цим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що зі змісту рішення суду першої інстанції не вбачається, що судом допущено описки в тексті рішення у розумінні ст. 219 ЦПК України, крім того, після внесення виправлень текст рішення суду змінився, тому правові підстави для задоволення заяви про виправлення описки відсутні.

Таким чином, зазначені позивачем у касаційній скарзі доводи щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права не підтвердилися матеріалами справи.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційні скарги - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду Рівненської області від 14 вересня і 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко