Справа № 415/215/17
Провадження № 2/415/450/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Краснокутської М.О.,

за участі секретаря Гуртової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду в інтересах ОСОБА_2 з позовною заявою до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує наступне. ОСОБА_2 працював у ВП Шахта «ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» на посаді гірника з ремонту гірничих виробок 4 розряду дільниці ВШТ-1, що підтверджується трудовою книжкою серії АТ-VІІІ № 1646596. 18.10.2016 року, відповідно до наказу № 939к від 18.10.2016 року, він був звільнений на підставі п.3 ст.38 КЗпП України - у звязку з невиконанням адміністрацією шахти законодавства про працю та умов Колективного договору. До звільнення з роботи відповідач мав заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати, у звязку з чим з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість з заробітної плати в сумі 15326,78 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 272 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. за рішенням Лисичанський міський суд Луганської області від 09.09.2016 року, яке набрало законної сили. При звільненні повний розрахунок з позивачем не був проведений, заборгованість становить 21500,00 грн. і на цей час не погашена у повному обсязі. Вказує, що його середньоденний заробіток складає 279,38 грн., та наводить розрахунок, виходячи з кількості календарних днів за весь час затримки розрахунку за період з 19.10.2016 року (наступний день після звільнення) по 10.01.2017 року (день звернення з позовною заявою), відповідно до якого кількість календарних днів складає 84, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку відповідач, на його думку, повинен сплатити на його користь, складає 23467,92 грн. Просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23467,92 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним, причини не явки суду не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав письмову заяву, де зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, надала письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно з копією трудової книжки серії АТ-VІII № 1646596, ОСОБА_2 на підставі наказу № 163к від 10.04.2009 року прийнятий учнем підземного гірноробочого 1р. з повним робочим днем під землею. 18.10.2016 року на підставі наказу № 939к від 18.10.2016 року ОСОБА_2 звільнений за п.3 ст.38 КЗпП України - у звязку з невиконанням адміністрацією шахти законодавства про працю та умов Колективного договору (а.с.10).

Відповідно до копії довідки № 64 від 20.01.2017 року, виданої ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля», сума заборгованості з заробітної плати ОСОБА_2 складає 1678,98 грн., заборгованість компенсації за затримку виплати заробітної плати - 312,00 грн. (а.с.23).

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 10.04.2009 року по 18.10.2016 року, на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено повного розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати.

Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з довідкою № 66 від 20.01.2017 р., виданої ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля», середньоденний заробіток ОСОБА_2 складає 279,27 грн. (а.с.22).

Суд вважає вказану довідку належним та допустимим доказом та бере її до уваги.

Виходячи з розміру середньоденного заробітку ОСОБА_2, та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем його звільнення - з 19.10.20016 року - по день ухвалення рішення 26.01.2017 року, яка складає:

-жовтень 2016 року 9 днів,

-листопад 2016 року 22 дня,

-грудень 2016 року 22 дня,

-січень 2017 року 17 днів,

а всього 70 днів, загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 складає 19548,90 грн. (70 днів х 279, 27 грн.).

Суд не бере до уваги розрахунок заборгованості, наведений у позовній заяві, відповідно до якого сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні належна позивачеві, на його думку, складає 23 467,92 грн., оскільки такий розрахунок здійснений, виходячи з кількості календарних, а не робочих днів, як те передбачено п.8 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте вважає, що вони підлягають частковому задоволенню на суму 19548,90 грн., відповідно до наведеного судом розрахунку, який здійснено, виходячи з розміру середньоденного заробітку ОСОБА_2 та кількості робочих днів за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України ст. 43 Конституції України, ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), ст.ст. 116, 117 КЗпП України, абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, Законом України «Про судовий збір», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19 548 (девятнадцять тисяч пятсот сорок вісім) грн. 90 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640( шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.О.КРАСНОКУТСЬКА