Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 384/697/16-ц

№пр. 2/384/25/2017

25 січня 2017 року смт. Вільшанка

Вільшанський районний суд

Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді Сорокіної О.О.,

з участю секретаря судового засідання Сачка О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Вільшанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 13 травня 2016 року помер ОСОБА_3, якому належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області по вул. Гагаріна, 2. Зазначає, що позивач є спадкоємцем за заповітом, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. У звязку з наведеним, просить визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області по Гагаріна, 2, після смерті ОСОБА_3, який помер 13 травня 2016 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутність представника Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області, позов визнає, не заперечує проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії заповіту, посвідченого 05 січня 2016 року приватним нотаріусом Вільшанського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_4, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів ОСОБА_2.

ОСОБА_3 помер 13 травня 2016 року в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №226710, виданого 17 травня 2016 року Вільшанським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.8).

Відповідно до копії спадкової справи та наданих інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 46335351 та (заповіти/спадкові договори) № 46335368 від 28 грудня 2016 року, після смерті ОСОБА_3, який помер 13 травня 2016 року у приватного нотаріуса Вільшанського районного нотаріального округу, ОСОБА_4 заведена спадкова справа за № 45/2016 від 23 серпня 2016 року на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є спадкоємцем за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Вільшанського районного нотаріального округу ОСОБА_4, 05 січня 2016 року за реєстровим № 1.

08 грудня 2016 року за реєстром № 737 приватним нотаріусом Вільшанського районного нотаріального округу ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :02:000:0298 площею 4,1940 га, яка розташована на території Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області.

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Вільшанського районного нотаріального округу ОСОБА_4, від 08 грудня 2016 року, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області по вул. Гагаріна, 2, що залишився після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 13 травня 2016 року, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с.31).

Відповідно до архівної довідки Ульяновського КМБТІ за № 166 виданої 18.11.2016 року, право власності на домоволодіння за №2 по вул. Гагаріна в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області не зареєстровано (а.с.16).

Згідно технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння) розташований по вул. Прифермська, 2, в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, виготовленого Ульяновським КМБТІ, зазначений будинок побудований у 1977 році (а.с.9-12).

Відповідно до копій погосподарських книг Вільшанської сільської ради народних депутатів за період з 1977 року по 1979 рік, за період з 1980 року по 1981 рік, особистий рахунок № 207, за період з 1983 року по 1985 рік, особистий рахунок № 207, за період з 1986 року по 1989 рік, особистий рахунок №207, згідно яких ОСОБА_3 значиться власником житлового будинку, розташованого в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області по вул. Прифермська, 2 (а.с.18-30).

Згідно з довідкою Сектору регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Вільшанської районної державної адміністрації від 11 січня 2017 року за № 01-1/1/1, вулицю Прифермська у 1987 році перейменовано у вулицю Гагаріна. Житловий будинок, належний ОСОБА_3 знаходиться по вул. Гагаріна, 2, в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У частині першій статті 1223 ЦК України зазначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов'язкової реєстрації таких прав.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 13 червня 2012 року за наслідками розгляду справи за №6-54цс12).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року (надалі Інструкція), реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у погосподарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності.

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Житлові будинки, побудовані до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка була відведена для такого будівництва та у сукупності з висновком про технічний стан і погодження з відповідними службами судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючий документ.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності житлового будинку певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обовязковим. Виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Враховуючи вище наведене суд вважає, що право власності спадкодавця на спірний будинок встановлено матеріалами справи, підтверджено технічним паспортом від 24 грудня 1997 року та записами в погосподарських книгах.

За таких підстав, вимога позивача про визнання права власності в порядку спадкування майна ОСОБА_3, який помер 13 травня 2016 року, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Гагаріна, 2 в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, підлягає задоволенню, оскільки захистити невизнане право позивача іншим способом ніж в судовому порядку неможливо. А тому суд приходить до висновку, що є усі достатні підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, відповідно до ст. 1218 ЦК України, оскільки він є спадкоємцем за заповітом та звернувся із заявою про прийняття спадщини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, вул. Гагаріна, 2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер 13 травня 2016 року в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Вільшанський районний суд Кіровоградської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Сорокіна