Справа № 367/4886/16-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/301/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 47 25.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Білоконь О.В., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним,-

встановила :

у червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 24 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №778.

За час шлюбу спільного майна не придбали, дітей від шлюбу немає.

Зазначила, що реєструючи з нею шлюб відповідач не мав наміру створити сім'ю та набути прав та обов'язків подружжя, оскільки після реєстрації шлюбу повідомив їй про наявність значних матеріальних проблем (боргів) та про неможливість отримання кредитів для їх погашення, у зв'язку з чим просив її оформити кредити для виконання своїх грошових зобов'язань перед третіми особами.

Навесні 2012 року, погодившись на його вмовляння, нею було оформлено два кредити, а отримані кошти передані відповідачу.

Більш ніж півроку з дати реєстрації шлюбу вони з відповідачем проживали в її квартирі, однак жодних коштів ні на сімейні витрати, ні на сплату періодичних платежів на погашення кредитів він їй не надавав, посилаючись на необхідність розрахуватись з боргами.

У вересні 2012 року він взагалі перестав проживати у м. Харкові, посилаючись на неможливість знайти роботу.

З вересня 2012 року і до моменту звернення до суду відповідач не виявляв бажання жити разом та вести спільне господарство, відмовлявся дбати про добробут сім'ї і майже за чотири роки з дати від'їзду він тільки кілька разів короткостроково приїжджав до м. Харків з метою вирішення своїх питань.

Просила шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 24 грудня 2011 року актовий запис №778, визнати недійсним з дня його державної реєстрації.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене за неповного з'ясування всіх обставин справи, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суду першої інстанції неодноразово повідомлялося, що як і позивач, так і відповідач, за фахом є юристи з досвідом роботи понад 10 років, що свідчить про те, що фіктивний шлюб, позивач та відповідач цілком усвідомлювали мету і наслідки його укладення.

Апелянт, стверджує, що єдиною метою відповідача при укладенні цього шлюбу було вирішення своїх фінансових складнощів та виїзд за кордон.

Крім того, у апелянта склалися тривалі відносини з іншим чоловіком і у вересні 2016 року вони подорожували до Словачинни, так як мають намір переїхати до цієї країни.

Також, після укладення шлюбу сторони по даній справі проживали окремо і лише час від часу зустрічались.

У 2012 році відповідач через матеріальне становище переїхав до апелянта, адже у останньої є власна трьох кімнатна квартира площею понад 100кв.м. а тому для неї не було проблемою виділити відповідачу одну кімнату для тимчасового проживання.

Сторони, за час спільного проживання не вели спільного господарства, не вирішували спільних побутових питань, не цікавилися особистим життям один одного, харчувались окремо, а також відповідач ніколи не був зареєстрований у квартирі що належить позивачу.

Просила скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб 24 грудня 2011 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається порушення прав чи інтересів позивача, крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження його вимог.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ст.42 Сімейного кодексу України право на звернення до суду позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Згідно ч.2ст.3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Частиною 1ст.14 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

У відповідності до ч.1ст.21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Згідно ст.37 СК України шлюб є право згідним, крім випадків, встановлених частинами першою - третьою статті 39 цього Кодексу, а також якщо він не визнаний недійсним за рішенням суду.

Стаття 38 СК України регламентує, що підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22,24-26 цього Кодексу.

Згідно ч.1ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Як роз'яснено у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст.39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою, особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК).

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2.ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.27 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді