У Х В А Л А

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Кадєтової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Смілянської міської ради Черкаської області до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року Смілянська міська рада Черкаської області звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов договору оренди від 25 лютого 2005 року ОСОБА_3 орендує у міської ради присадибну земельну ділянку площею 0,0109 га, розташованої по АДРЕСА_1 проте систематично не сплачує орендну плату. При цьому вказаною земельною ділянкою без належної правової підстави фактично користується ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 продав їй належний йому житловий будинок, що розташований на цій земельній ділянці.

Враховуючи викладене, позивач просив розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між Смілянською міською радою Черкаської області та ОСОБА_3, і зобов'язати ОСОБА_4 повернути цю земельну ділянку.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року, позов Смілянської міської ради Черкаської області задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 повернути Смілянській міській раді Черкаської області земельну ділянку площею 0,0109 га, розташовану по АДРЕСА_2 В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Смілянської міської ради Черкаської області відмовити.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні позову Смілянської міської ради Черкаської області про розірвання договору оренди не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 систематично з жовтня 2015 року не сплачував орендну плату за землю, а ОСОБА_4 користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Апеляційний суд погодився із висновком районного суду, зазначивши при цьому також про те, що ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не набула права користування спірною земельною ділянкою, а тому її користування цією ділянкою є незаконним.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 25 лютого 2005 року між ОСОБА_3 та Смілянською міською радою Черкаської області було укладено договір оренди присадибної земельної ділянки площею 0,0109 га на строк до 01 грудня 2024 року зі сплатою орендної плати у розмірі 0,03 % від нормативної оцінки землі, обчислення якої здійснюється з урахуванням індексу інфляції.

Пред'являючи позов, Смілянська міська рада Черкаської області посилалась на те, що ОСОБА_3 систематично не сплачує орендну плату, при цьому вказаною вище земельною ділянкою без належної правової підстави фактично користується ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 продав їй належний йому житловий будинок, що розташований на цій земельній ділянці.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дав належної правової оцінки рішенню Смілянської міської ради від 29 грудня 2004 року про передачу ОСОБА_3, як власнику житлового будинку, розташованої під ним земельної ділянки в оренду, не врахував того, що ОСОБА_3 у 2006 році відчужив зазначений житловий будинок ОСОБА_4 та не перевірив її тверджень про те, що з часу придбання будинку вона відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України отримала першочергове право на використання цієї земельної ділянки для обслуговування належного їй житлового будинку та добросовісно користувалася орендованою земельною ділянкою.

Отже, суд апеляційної інстанції не вказав на правові підстави витребування земельної ділянки у ОСОБА_4, у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року в частині задоволення позову Смілянської міської ради Черкаської області про витребування земельної ділянки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Кадєтова