У Х В А Л А

Справа № 126/1933/16-ц

Провадження № 2/126/293/2017

"16" березня 2017 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Гримальською С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

Боржник ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України звернулося до суду з скаргою про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України з тих підстав, що як стверджує, рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року у справі № 126/2474/15-ц частково задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судом першої інстанції визнано незаконним та скасовано наказ Мінагрополітики від 07 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_2; поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді директора державного багатопрофільного підприємства «Урожай» з 7 липня 2015 року. В решті позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора державного багатопрофільного підприємства «Урожай» допущено до негайного виконання. На виконання вищевказаного судового рішення наказом ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України «Про ОСОБА_2В.» від 24 листопада 2015 року № 236-п поновлено ОСОБА_2 на посаді директора державного багатопрофільного підприємства «Урожай», однак в ньому не було зазначено дату поновлення ОСОБА_2 на посаді, оскільки в частині судового рішення, яка допущена Бершадським районним судом Вінницької області до негайного виконання, така була відсутня. 05 січня 2016 року, в порядку статей 5, 11, 12, 75, 76, 89 Закону України «Про виконавче провадження», на адресу Мінагрополітики надійшла вимога державного виконавця від 29 грудня 2015 року № 20.1-131/20 щодо негайного виконання рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року по справі № 126/2474/15-ц, в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора державного багатопрофільного підприємства «Урожай» з 7 липня 2015 року, про що письмово повідомити відділ не пізніше 05.01.2016 року. На виконання зазначеної вимоги наказом ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України «Про внесення змін до наказу Мінагрополітики від 04.11.2015 № 236-п» від 04 січня 2015 року № 1-п було внесено зміни наказу від 04.11.2015 № 236-п «Про ОСОБА_2В.», він був викладений у такій редакції «Поновити ОСОБА_2 на посаді директора Державного багатопрофільного підприємства «Урожай» з 07 липня 2015 року», про що 15 січня 2016 року Мінагрополітики листом (вих. № 37-27-3-10/135) було повідомлено відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України та ОСОБА_2 Однак 15.01.2016 року з мотивів за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця на їхню адресу надійшла постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України ОСОБА_3 про накладення штрафу в розмірі 680.00 грн., а також вимога державного виконавця від 12 січня 2016 року № 20.1-241/20 щодо негайного виконання рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року справі № 126/2474/15-ц. Вважаючи, що при винесенні постанови про накладення штрафу грубо порушено вимоги чинного законодавства, права і інтереси, за відсутності вини, 25.01.2016 року боржник звернувся до окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України ОСОБА_1 юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 12.01.2016 року. Ухвалою окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2016 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 р. закрито провадження у справі та роз'яснено позивачеві, що вирішення спірних правовідносин відноситься до юрисдикції Бершадського районного суду Вінницької області. Оскільки предметом оскарження є постанова про накладення штрафу від 12.01.2016 р., винесена у виконавчому провадженні № 49137586 з примусового виконання виконавчого листа № 126/2747/15-ц, виданого 03.09.2015 року Бершадським районним судом Вінницької області, то така справа має розглядатися судом за правилами цивільного судочинства. Зважаючи на викладене, боржник просить поновити строк для оскарження рішення державного виконавця з дати постановления ухвали Київського апеляційного адміністративного суду, тобто з 12.07.2016 року, оскільки він пропущений з поважних причин, та скасувати постанову від 12 січня 2016 року серії ВП № 49137586 про накладення штрафу в сумі 680.00 грн.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України проти позову заперечує, надав суду письмові заперечення, згідно з якими за приписами ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч.2 ст.384 ЦПК України). Ст. 385 ЦПК України встановлено строк подання скарги до суду: скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Боржником свідомо, завідомо невірно було обрано спосіб судового захисту, за яким він звернувся до суду, що зумовлено намаганням позивача у справі №126/1933/16-ц та одночасно відповідача у справі №126/2474/15-ц (боржника у виконавчому провадженні ВП № 4913758) ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України уникнути відповідальності за невиконання рішення суду. На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України перебуває виконавчий лист №126/2474/15-ц виданий 03.09.2015 Бершадським районним судом Вінницької області, про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді директора Державного багатопрофільного підприємства «Урожай» з 7 липня 2015 року.

26.10.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України ОСОБА_3 розглянуто заяву стягувача ОСОБА_2 про примусове виконання рішення, в результаті чого у відповідності до ст.ст. 17, 19, 21, 25 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №126/2474/15-ц виданого 03.09.2015 Бершадським районним судом Вінницької області, якою встановлено, боржнику негайно виконати рішення суду та надати до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України документи, що підтверджують виконання рішення суду. У зв'язку з тим, що виконавче провадження відкрито за виконавчим документом по рішенню суду, яке підлягає негайному виконанню, строк встановлений частиною другою ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» для самостійно виконати рішення боржнику ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України не надавався. Ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено обов'язковість вимог державного виконавця, зокрема: вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України; державному виконавцю повинні бути безоплатно надані встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень; невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. 03.11.2015 державним виконавцем направлено боржнику вимогу в порядку ст.ст. 5, 11, 12, 75, 76, 89 Закону України «Про виконавче провадження» щодо негайного виконання рішення суду. 18.11.2015 боржником повідомлено відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України про виконання судового рішення. Проте, згідно виконавчого листа №126/2474/15-ц від 03.09.2015 Бершадського районного суду Вінницької області судом вирішено «поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді директора Державного багатопрофільного підприємства Урожай» з 7 липня 2015 року». Враховуючи викладене, рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист №126/2474/15-ц від 03.09.2015 Бершадського районного суду Вінницької області, не виконано. Вимогою державного виконавця від 29.12.2015 зобов'язано боржника негайно виконати рішення суду, на підставі якого Бершадським районним судом Вінницької області видано виконавчий лист №126/2474/15-ц від 03.09.2015, про що повідомити відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України не пізніше 05.01.2016. Відповідно до частини першої ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. В п. 1 ч.2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. П. 13 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право державного виконавця в процесі здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Ч. 2 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. За приписами ч.1 ст. 89 «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. 12.01.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України ОСОБА_3 було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 680 грн., оскільки станом 12.01.2016 будь-якої інформації щодо виконання рішення суду та законних вимог державного виконавця у відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України відсутня. Враховуючи вищевикладене, безумовною підставою для накладення штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин. Також позивачем пропущено процесуальні строки для скарження постанови про накладення штрафу від 12.01.2016 (ВП № 49137586), при цьому будь-яких поважних причин для поновлення строку на оскарження зазначеної постанови у позовній заяві не наведено.

Не виконанням судового рішення (в тому числі, судового рішення, що підлягає негайному виконанню), порушуються не тільки права та інтереси незаконно звільненого працівника, а й Конституційні засади обов'язковості судових рішень та міжнародні зобов'язання взяті на себе державою Україна. Окрім того, в доповненнях до заперечення, виконавча служба стверджує, що Бершадскький районний суд Вінницької області не може здійснювати судовий контроль в порядку розділу 7 ЦПК України по справі №126/1933/16-ц відносно справи №126/2474/15-ц у виконавчому провадженні ВП № 49137586. Просять в задоволенні скарги відмовити.

В судове засідання представник боржника ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України, стягувач ОСОБА_2 чи його представник, представник боржника ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України в судове засідання двічі поспіль не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови державного виконавця, суд дійшов до висновку, що скарга боржника не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз'яснено, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року у справі № 126/2474/15-ц частково задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Судом визнано незаконним та скасовано наказ Мінагрополітики від 07 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_2; поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді директора державного багатопрофільного підприємства «Урожай» з 7 липня 2015 року. В решті позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора державного багатопрофільного підприємства «Урожай» допущено до негайного виконання.

26.10.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України ОСОБА_3 розглянуто заяву стягувача ОСОБА_2 про примусове виконання рішення

Згідно до ст.ст. 17, 19, 21, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №126/2474/15-ц виданого 03.09.2015 р. Бершадським районним судом Вінницької області, якою встановлено боржнику негайно виконати рішення суду та надати до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України документи, що підтверджують виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» строк для добровільного виконання рішення суду боржнику не надавався.

03.11.2015 державним виконавцем направлено боржнику вимогу в порядку ст.ст. 5, 11, 12, 75, 76, 89 Закону України «Про виконавче провадження» щодо негайного виконання рішення суду.

18.11.2015 боржником повідомлено відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України про виконання судового рішення, проте в наказі про поновлення ОСОБА_2 не було вказано з якого часу він поновлений на посаді, тобто фактично рішення суду добровільно не виконане.

Тому вимогою державного виконавця від 29.12.2015 боржника було зобов'язано негайно виконати рішення суду, про що повідомити відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України не пізніше 05.01.2016.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» 12.01.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України ОСОБА_3 було винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 680 грн., оскільки на час винесення постанови будь-яких відомості про виконання рішення суду у виконавчій службі були відсутні.

Тому суд вважає законним і правомірним накладення виконавцем штрафу на боржника за невиконання ним рішення суду.

Відповідно до ст. 385 ч.1 абз. 1 ЦПК України скаргу на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Боржник стверджує і цього ніхто не заперечує, що про постанову державного виконавця він дізнався 15.01.2016 року.

До належного суду боржник звернувся тільки в липні 2016 року, вказавши на причину пропуску строку оскарження рішення державного виконавця звернення до неналежного суду.

Суд вважає, що ця причина не є поважною причиною пропуску строку боржником на оскарження рішення державного виконавця, тому скарга не підлягає задоволенню також і з цих підстав.

На підставі ст.ст. 383, 381 ЦПК України, ст.ст. 17, 19, 21, 25 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. 386, 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 аграрної політики та продовольства України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_1 юстиції України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. І. Гуцол