Провадження № 22-ц/773/311/17 Категорія: 20 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар - Галицька І.П.,

з участю пр-ків позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

пр-ка відповідача - Собковського С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брук-Сервіс-Луцьк» про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Брук-Сервіс-Луцьк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 28 грудня 2016 року позов у даній справі задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брук-Сервіс-Луцьк» на користь ОСОБА_4 борг у сумі 1076875 грн. 42 коп., індекс інфляції у розмірі 626956 грн. 87 коп., 3% річних у розмірі 42750 грн. 48 коп. та 6090 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представники позивача апеляційну скаргу заперечили та просять її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 17 червня 2011 року між ТзОВ «УА Брук», як постачальником та ТзОВ «Брук-Сервіс-Луцьк», як замовником укладено договір постачання №21, згідно якого постачальник і замовник домовилися про встановлення прямих довготермінових господарських відносин на поставку постачальником товару для господарської діяльності замовника у кількості та за цінами, вказаними у накладних та інших документах /п.1.1/. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 16 червня 2014 року /п.10.1/ (т.1 а.с.7).

Право вимоги по вказаному договору ТзОВ «УА Брук» передало ОСОБА_4 відповідно до умов укладеного між ними договору про відступлення права вимоги від 01 жовтня 2015 року (том.1 а.с.6).

За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Покликання апелянта на ту обставину, що позивачу не перейшло право вимоги за договором № 21 від 17.06.2011 року, оскільки цим договором визначено, що сума договору складає 1500000 грн. /п.5.1/, а відповідачем ще Товариству згідно банківських виписок було сплачено 2694704,48 грн., що перевищує суму договору, у зв'язку із чим договір є виконаним - не заслуговують на увагу із таких підстав.

Умовами договору поставки № 21 передбачено не одноразову поставку, а довготермінові господарські відносини на поставку постачальником товару для господарської діяльності замовника у кількості та за цінами, вказаними у накладних та інших документах /п.1.1/.

Про те, що це лише одноразова вартість поставленого товару не повинна перевищувати 1500000 грн. стверджується і п.5.5 договору, а також діями самого відповідача, який, як сам стверджує, загалом сплатив кошти у розмірі, що значно перевищує суму, визначену у п.5.1.

Також відповідач частково визнав позов, що стверджується поданим суду розрахунком (т.2 а.с.48) і відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України зазначена обставина не підлягає доказуванню.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК).

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором визначено, що замовник оплачує постачальнику вартість товару за цінами, зазначеними в накладних /п.5.2/, датою оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на р/р постачальника /п.5.6/, термін оплати не пізніше 16 червня 2014 року /п.5.8/.

Враховуючи надані позивачем у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України належні та допустимі письмові докази щодо поставки відповідачу товару, який ним не оплачено, з урахуванням визнаних відповідачем несплачених сум за договором поставки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення позову і стягнення заборгованості у визначених ним розмірах.

Покликання апелянта на те, що договір поставки № 21 є неукладеним, так як перший його аркуш сторонами не підписаний - не заслуговують на увагу, оскільки із зазначених підстав відповідачем не оспорювався, а навпаки, ним же частково виконувався.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Брук-Сервіс-Луцьк» відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді