Справа № 442/3737/15 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/1526/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 про припинення права власності ОСОБА_5 на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку разом із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину житлового будинку (позначеного на плані літ. «А-1») загальною площею 36,9 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м. разом із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, припинено право власності ОСОБА_5 на 1/2 ідеальну частину житлового будинку разом із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку (позначеного на плані літ. «А-1») загальною площею 36,9 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м. разом із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено грошові кошти у сумі 52420,00 (П'ятдесят дві тисячі чотириста двадцять грн. 00 коп.) гривень, які знаходились на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Львівській області за № НОМЕР_3 в ГУ ДКСУ у Львівській області, МФО 825014, код ЄРДПОУ 26306742, перераховані ОСОБА_3 (квитанція №ПН4176 від 02.06.2015 року) після набрання рішенням законної сили, видати ОСОБА_5 за її зверненням.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 524,21 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач та її представник в судове засідання не з»явились, надіслала на адресу суду заяву, у якій просили відкласти розгляд справи на іншу дату до вирішення у Львівському окружному адміністративному суді справи № 813/1402/16. З таким висновку суду апелянт не погоджується, оскільки через неодноразову зміну юридичної адреси спірного будинку, відповідач у справі був змушений звернутись із позовом до Львівського окружного адміністративного суду для того, щоб встановити, який саме будинок їй належить та частини якого будинку її хочуть позбавити. Результати розгляду цього адміністративного позову безпосередньо впливатимуть на обставини даної цивільної справи, а тому ухвалення оскаржуваного рішення до вирішення спору Львівським окружним адміністративним судом та без участі відповідача перешкодило встановлення всіх обставин справи. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до даних спірних правовідносин положення ДБН В.2.2-15-2005, затверджені наказом Держбуду України від 18 травня 2015 року № 80, оскільки згідно судової практики у спорах про поділ будинку, припинення права власності на частину будинку, визначення ринкової вартості будинку, чи його частини призначається будівельно - технічна експертиза, яка в даному випадку не була проведена. Також, судом першої інстанції залишена поза увагою обставина, що спірне житло не є єдиним місцем для проживання ОСОБА_3, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно НОМЕР_1 від 21.12.2016 року, де зазначено, що ОСОБА_3 також є одноосібним власником квартири за адресою АДРЕСА_2. Крім цього, апелянт зазначає, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно НОМЕР_2 від 17.06.2016 року вбачається, що державна реєстрація ? спільної часткової власності будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 здійснена 15.06.2016 року. Тобто, на момент ухвалення оскаржуваного рішення відповідач не була співвласником спірного будинку, а відтак її право власності не могло бути даним рішенням припинено. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову щодо припинення права власності ОСОБА_5 на частку в житловому будинку, оскільки таке припинення права власності на ? частину спірного будинковолодіння, яке є неподільним, не завдасть істотної шкоди її інтересам, у зв'язку із наявністю у відповідачки іншого житла та попереднім внесенням позивачкою на депозитний рахунок суду вартості частки у будинковолодінні. Припинивши право власності відповідачки на 1/2 частину житлового будинку із господарськими спорудами, суд визнав за позивачкою право власності на частку будинковолодіння.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 365 ЦК України передбачає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Частина 2 ст. 365 ЦК України передбачає, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.06.2013 року у справі №1306/3200/2012, якою між сторонами затверджено мирову угоду, є власниками в рівних по 1/2 ідеальних частках житлового будинку (позначений на плані літ. «А-1») загальною площею 36,9 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м. разом із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок є однокімнатним, житловою площею 14,9 кв.м, а отже фактично є неподільним, як з технічної точки зору, так і в силу вимог пунктів 2.21-2.24 Державних будівельних норм «Житлові будинки. Основні положення» (ДБН В.2.2-15-2005), якими визначається, що одноквартирний (односімейний) житловий будинок і квартиру у багатоквартирному житловому будинку слід проектувати, виходячи з умови їх заселення однією сім'єю та площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв.м., в інших квартирах - не менше 17,0 кв.м., мінімальна площа спальні на одну особу - 10,0 кв.м., на дві - 14,0 кв.м.

Судом першої інстанції також встановлено, що співвласники не перебувають у родинних відносинах, між ними склались неприязні відносини через численні судові спори, у зв'язку з чим спільне володіння та користування житловим будинком є неможливим.

Задовольняючи позов про припинення права власності ОСОБА_5 на ? частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 з виплатою їй вартості цієї частки, суд першої інстанції виходив з того, що таке припинення (п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України) не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки відповідачка в спірному житловому будинку не проживала, у ньому не зареєстрована та не проживає, оскільки фактично зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3, у житловому будинку загальною площею 92,2 кв.м., житловою площею 52,5 кв. м, що належав на праві власності її чоловікові, ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і який ОСОБА_5 успадкувала після його смерті, що що підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими доказами.

Тобто, задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що припинення права власності ОСОБА_5 на ? частку у будинковолодінні по АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди відповідачці, і саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою, прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення, адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у звязку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобовязань перед відповідачем.

Квитанцією № ПН4176 від 02.06.2015 року підтверджується внесення позивачкою на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області 52420.00 грн. вартості ? частки будинковолодіння, виходячи з того, що згідно з висновком про вартість майна, а саме, спірного будинковолодіння, його вартість становить 104840.00 грн., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду,

Таким чином, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд першої прийшов до вірного висновку про підставність позову ОСОБА_3 про припинення права власності ОСОБА_5 на ? частку в будинковолодінні по АДРЕСА_1 та визнання за позивачкою права власності на цю частку, оскільки судом встановлено, що припинення права власності на частку у спірному будинковолодінні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, яка зареєстрована та проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 92,2 кв.м, житловою площею 52,5 кв. м, і яка у спірному житловому будинку ніколи не проживала і ним не користувалася.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом вищезазначених обставин справи, а саме, що припинення права власності ОСОБА_5 на ? частку в будинковолодінні по АДРЕСА_1, завдасть істотної шкоди їй чи членам її сім»ї, що є визначальним при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні на вимогу інших співвласників.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2, спростовується долученою в суді апеляційної інстанції Інформаційною довідкою є державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна від 22.02.2017 року.

Відповідачкою, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_3 на праві власності чи на праві користування іншого житла.

Доводи апелянта щодо розбіжностей нумерації спірного житлового будинку спростовуються рішенням виконавчого комітету Модрицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 09.03.2016 року №10 «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку в с. Модричі», яким надано житловому будинку поштову адресу АДРЕСА_1.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Частина 3 ст. 309 ЦПК України передбачає, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки, враховуючи положення ч.1 ст. 157 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що справа була розглянута у відсутності відповідачки та її представника, що перешкодило з»ясуванню всіх обставин у справі.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.