Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 428/7287/16-ц
Провадження № 22ц/782/59/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Коновалової В.А., Коротенко Є.В.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

24 червня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд, припинити право ОСОБА_2 на аліменти від дня подання позовної заяви до суду, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дружини у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) щомісячно протягом строку інвалідності, на підставі рішення Апеляційного суду Луганської області від 04 грудня 2012 року, посилаючись на те, що на час звернення з даним позовом відповідач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги у відповідності до ч.4 статті 75 СК України, оскільки її доходи перевищують прожитковий мінімум, встановлений Законом.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дружини у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) щомісячно протягом строку інвалідності, стягнених на підставі рішення Апеляційного суду Луганської області від 04 грудня 2012 року. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила суд, скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 січня 2017 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 75,76,79,82 СК України та виходив з того, що оскільки на час розгляду даної справи, щомісячний дохід ОСОБА_2 є вищим від прожиткового мінімуму, встановленого Законом, тому є підстави для задоволення позовних вимог та припинення стягнення аліментів з позивача на користь ОСОБА_2.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам у справі та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 24 квітня 2010 року по 03 травня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_2 з 02 серпня 2008 року є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням безстроково. З цього ж часу відповідачу було призначено пенсію по інвалідності.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.03.2012 року було частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частки від усіх видів заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду з 09.08.2011р. і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні вимог ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів на її утримання відмовлено за необґрунтованістю.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 04.12.2012 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.03.2012 року змінено, скасовано в частині відмови ОСОБА_2 в стягненні з ОСОБА_3 аліментів на утримання дружини в розмірі 15 % від заробітної плати, щомісячно, від дня подання позовної заяви до суду 09 серпня 2011 року до закінчення тривалості строку інвалідності, у цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини в розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) щомісячно від дня подання позовної заяви до суду 09 серпня 2011 року протягом строку інвалідності. В решті рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Згідно мотивувальної частини вказаного рішення Апеляційного суду Луганської області, ОСОБА_2 на час звернення до суду з позовом, потребувала матеріальної допомоги, оскільки її дохід не забезпечував прожиткового мінімуму встановленого ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 21 грудня 2010 року.

Відповідач ОСОБА_2 працює в КУ «Сєвєродонецький міській багатопрофільній лікарні». З 17 лютого 2016 року після виходу з відпустки по догляду за дитиною, отримує заробітну плату розмір якої становить не менше 1600 грн., щомісячно. Розмір пенсії по інвалідності становить 1347 грн.

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 1378 гривень, з 1 травня -1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень, а прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність складає з 1 січня 2016 року -1074 гривні, з 1 травня 1130 гривень, з грудня -1247 гривень.

Відповідно до положень ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч.1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки щомісячний дохід відповідача ОСОБА_2 на час розгляду даної справи змінився, та складає щонайменше 2947 грн. на місяць, що є вищим від прожиткового мінімуму встановленого Законом, тому є підстави для задоволення вимог про припинення аліментів стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Луганської області від 04 грудня 2012 року.

Доводи апеляційної скарги, за своїм змістом і суттю є запереченнями на заявлені позивачем вимоги, які були розглянуті судом першої інстанції та зазначені в оскаржуваному рішенні, зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції процесуального та матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: