Провадження №2/748/16/17
Єдиний унікальний № 748/2437/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Хоменко Л.В.

секретаря Грибановської В.В.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Територіальної громади м. Чернігова в особі

ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_6

представника ОСОБА_5 районної державної адміністрації ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судув м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_8 територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області в особі ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області до ОСОБА_3, Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, нотаріуса Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особи Територіальна громада м. Чернігова в особі ОСОБА_5 міської ради, Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду ОСОБА_5 міської ради, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 територіальної громади в особі ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, третя особа ОСОБА_5 районна державна адміністрація про поновлення строку для звернення до суду з позовом та визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 25 грудня 2012 року про прийняття на баланс житлового будинку з надвірними будівлями,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 територіальна громада Чернігівського району Чернігівської області в особі ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області звернулась до суду з позовом, у якому просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток в житловому будинку № 14 по вул. Попудренка в с.Завод Чернігівського району Чернігівської області, виданого 25 червня 2014 року державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 на імя ОСОБА_3 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_12, померлого 19 грудня 2013 року, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора нотаріуса Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 як спеціального субєкта на реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 14022206 від 25 червня 2014 року на 5/6 часток житлового будинку, обєкта житлової нерухомості в с.Завод по вул. Попудренка, 14 Чернігівського району Чернігівської області за ОСОБА_3, а також витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області в особі ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області житловий будинок № 14 по вул. Попудренка в с.Завод Чернігівського району Чернігівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі акту прийому передачі від 10 жовтня 2012 року ОСОБА_12 передав на баланс сільської ради житловий будинок в с.Завод по вул. Попудренка,14 Чернігівського району Чернігівської області, що перебував у його приватній власності і взяв на себе зобовязання відселитись з даного житлового будинку в порядку переселення із зони добровільного гарантованого відселення, а отже є таким, що втратив право власності на цей житловий будинок, який перейшов у комунальну власність територіальної громади, таким чином даний житловий будинок не міг бути успадкований і перебуває у незаконному володінні відповідача ОСОБА_3, який змінив замки у дверях житлового будинку та не допускає представника сільської ради до даного будинку, а тому на підставі ст.ст. 387 ЦК України він підлягає витребуванню у відповідача у судовому порядку. Таким чином і рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на зазначений житловий будинок в силу вимрг ст. 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає скасуванню у судовому порядку.

17 жовтня 2016 року до початку судового розгляду відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 подав зустрічний позов, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить поновити строк звернення до суду із зустрічним позовом, визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 25 грудня 2012 року про прийняття на баланс сільською радою даного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Вимоги обґрунтовував тим, що після смерті батька успадкував спірний будинок. Не зважаючи на отримання житла - квартири у м.Чернігові його батько продовжував користуватись зазначеним будинком. Про порушення свого права позивач дізнався з позову ОСОБА_8 територіальної громади. Вважає, що акт прийому передачі у комунальну власність нерухомого майна від 10 жовтня 2012 року та рішення ОСОБА_8 сільської ради від 25 грудня 2012 року про прийняття на баланс сільською радою зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами, суперечать актам цивільного законодавства, які регулюють спірні відносини, не відповідають формі, встановленій законом, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а саме переходу права власності на житловий будинок від ОСОБА_12 до ОСОБА_8 сільської ради.

У судовому засіданні представники позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Вважали, що з дати підписання акта передачі спірного будинку у сільської ради виникло право власності на нерухоме майно, а отже перехід цього будинку у спадщину до відповідача є безпідставним, оскільки померлому на день смерті не належав. Вважали, що зустрічна заява заявлена безпідставно, оскільки право на оскарження цього рішення належить особі, права якої порушені, ОСОБА_3 не був стороною цих правовідносин. Крім того, вважали, що спадкоємець має право на успадкування компенсації за втрачене майно, а не успадкування такого майно.

Допитана у якості свідка ОСОБА_8 сільський голова ОСОБА_1 показала суду, що для отримання ОСОБА_12 квартири у м. Чернігові необхідно було надати довідку про передачу на баланс сільської ради його будинку. Тому сільською радою було складено акт про передачу будинку, який на той час належав ОСОБА_12, у звязку з тим, що документи оформляли поспіхом та до цього будинок належав дітям ОСОБА_12Й, у акті допущено помилки, які в подальшому не були виправлені. Однак, на виконання цього акта прийому передачі будинку ОСОБА_12 отримав квартиру у м. Чернігові, а сільською радою було прийнято рішення про передачу будинку на баланс. На той час у сільській раді не було коштів на оформлення права власності на цей будинок згідно вимог законодавства. У грудні 2012 року ОСОБА_12 звернувся до сільської ради із заявою про передачу йому цього будинку в оренду. Після його смерті із заявами про надання в оренду будинку звернулись його діти. Дозвіл на оренду сільська рада надала ОСОБА_11 У серпні 2014 року відповідач повідомив сільську раду про отримання права власності на цей будинок. ОСОБА_3 свідомо оформив спадщину на підставі дублікатів правовстановлюючих документів на будинок, оригінали цих документів знаходяться у сільській раді.

Відповідач за первісним позовом та його представник позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_8 сільська рада не набула права власності на вказане майно у встановленому законом порядку, спадкодавець за життя не відмовився від права приватної власності, не отримав компенсації, а отже відсутні взагалі правові підстави для прийняття спірного житлового будинку на баланс сільської ради. Зустріний позов підтримали та просили його задовольнити. Вважали, що ОСОБА_12Й квартиру отримав як інвалід І групи, а з черги як переселенець був знятий, щоб уникнути подвійного забезпечення житлом. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що не знав про передачу будинку на баланс сільської ради. Через похилий вік він супроводжував батька при оформленні всіх документів, однак це не означає, що він був обізнаний у передачі будинку сільській раді. Заяву про надання будинку в оренду він писав, оскільки на той час ще не знав, що будинок за документами належить батьку. Для оформлення спадщини він отримав дублікати правоустановлюючих документів на будинок.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 державна нотаріальна контора та нотаріус Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 не забезпечили явку свого представника у судове засідання, надавши заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, щодо вирішення позовних вимог поклались на розсуд суду.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у судове засідання не зявились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник третьої особи ОСОБА_5 районної державної адміністрації ОСОБА_7 вважав, що для задоволення зустрічного позову не має законних підстав.

Представник третьої особи ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_6 позовні вимоги за первісним позовом підтримала, вважала, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю. Зазначила, що ОСОБА_12 був поставлений на облік для отримання житла як переселенець з радіоактивно забрудненої території, одночасно він мав пільгу як інвалід війни І групи. При отриманні ОСОБА_12 квартири у м. Чернігові, сільська рада набула права власності на житловий будинок, але внаслідок бездіяльності належним чином не здійснила державну реєстрацію. ОСОБА_12 у свою чергу не звернувся за компенсацію за втрачене житло.

Представник третьої особи Управління по обліку та розподілу жилої площі виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_13 суду показала, що ОСОБА_12 17 червня 1997 року був зарахований до позачергового списку на отримання житла як переселенець з радіоактивно забрудненої зони згідно з направленням на переселення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації та був включений до окремого списку інвалідів Великої Вітчизняної війни 1-ої групи. Однокімнатну квартиру у м.Чернігові ОСОБА_12 отримав на виконання державної програми щодо забезпечення інвалідів Великої Вітчизняної війни. Ордер на житло ОСОБА_12 виданий на підставі довідки про здачу раніше займаного житла на баланс сільської ради. Кошти на отримання житла інвалідів І групи виділялись за державною цільовою програмою.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідка, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Відповідно до розділу 3 Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи (додаток № 1 до постанови КМ УРСР від 23 липня 1991 року № 106) с. Завод Чернігівського району Чернігівської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме ст.ст.4, 32 гарантується право громадян, що проживають у зоні гарантованого добровільного відселення на переселення та самостійне переселення у місцевості, які не віднесені до категорій зон радіоактивно забруднених територій у відповідності до порядку, що визначається відповідно Кабінетом Міністрів України з отриманням компенсацій, передбачених законом.

На виконання статті 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Постановою Кабінету Міністрів № 706 від 16 грудня 1992 року було затверджено Порядок відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (далі Порядок).

ОСОБА_12 перебував на квартирному обліку у позачерговому списку переселенців із радіоактивно забрудненої зони згідно з направленням на переселення ОСОБА_5 обласної державної адміністрації від 18 лютого 1997 року серії ЧН № 1164 та одночасно був включений до окремого списку інвалідів Великої Вітчизняної війни 1-ї групи, які потребували поліпшення житлових умов.

8 жовтня 2012 року між ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 укладено договір дарування житлового будинку, згідно з яким останній отримав від дарувальників по 1/2 частці житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: Чернігівська область Чернігівський район с. Завод, вул.. Попудренка, 14 та став власником житлового будинку з надвірними будівлями в цілому.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 17 вересня 2012 року № 224 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2011 року № 437 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у Державному бюджеті для забезпечення житлом інвалідів Великої Вітчизняної війни І групи, які протягом тривалого строку перебувають на черзі на отримання житла» вирішено виділити житло і видати ордер ОСОБА_12 на однокімнатну квартиру у м. Чернігові по вул.. Незалежності, 12/77 зі зняттям з квартирного обліку, як такого, що перебував на черзі у списку переселенців із радіоактивно забрудненої зони інвалідів Великої Вітчизняної війни 1-ї групи з 17 червня 1997 року за №1.

10 жовтня 2012 року за участю ОСОБА_12 та представників ОСОБА_8 сільської ради складено акт, згідно з яким ОСОБА_12 у звязку з переселенням з радіоактивно забрудненої зони здав на баланс сільської ради житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: Чернігівська область Чернігівський район с.Завод, вул.. Попудренка, 14.

Відповідно до п.11 Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 706 від 16 грудня 1992 року передбачено, що громадяни, які переселяються з радіоактивно забруднених територій за направленнями обласних державних адміністрацій, одержують ордери на вселення в надані їм житлові приміщення після подання районній державній адміністрації, виконкому міської (міста обласного підпорядкування) Ради народних депутатів довідки з попереднього місця проживання про здачу раніше займаного житлового приміщення, що мало місце і в даному випадку, 10 жовтня 2012 року ОСОБА_8 сільська рада видала ОСОБА_12 довідку, що будинок за актом прийому-передачі від 10 жовтня 2012 року був зданий на баланс сільської ради.

Рішенням ОСОБА_8 сільської ради від 25 грудня 2012 року затверджено акт прийому-передачі у комунальну власність ОСОБА_8 територіальної громади житлового будинку з надвірними спорудами за вищевказаною адресою та прийнято вказане нерухоме майно на баланс ОСОБА_8 сільської ради.

Відповідно до ч.2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом, ст. 329 ЦК України.

У ст. 1 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» визначено, що передача у державну або комунальну власність об'єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад.

Цивільний кодекс України не регулює правовідносини передачі об'єктів нерухомого майна з приватної у комунальну власність.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», у редакції, чинній на час складання акта прийому-передачі, передача об'єктів оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Отже, спеціальним законом визнано акт приймання-передачі належною підставою виникнення переходу права власності. Заборона на законодавчому рівні відсутня.

Частина 1 ст. 182 ЦК України визначає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Разом з тим законодавець у нормативно-правових актах не встановлює строку для державної реєстрації переходу права власності.

Крім того, процедуру відселення із території, яка зазнала радіоактивного забруднення, та передачі нерухомого майна регулюють спеціальні нормативно-правові акти: постанова Кабінету Міністрів України від 16 грудня 1992 року № 706 «Про порядок відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС»; постанова Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року № 1243 «Про затвердження порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення із радіоактивно забрудненої території».

Відповідно до п. 12 Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС житлові будинки, що належали громадянам, які переселились на нове місце проживання, на праві приватної власності, після виплати їм компенсації зараховуються на баланс районних державних адміністрацій, виконкомів міських (міст обласного підпорядкування) Рад народних депутатів або відповідних підприємств, установ, організацій.

У п. 6 Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно передбачено, що у разі відселення або самостійного переселення із радіоактивно забрудненої території втрачене нерухоме майно передається переселенцем відповідному органу самоврядування місця відселення (сільській, селищній, міській раді) у разі, зокрема, забезпечення його житловим приміщенням у місці переселення - відповідно до Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 1992 року № 706.

Таким чином, передача переселенцем нерухомого майна сільській раді не пов'язана з отриманням ним компенсації, а пов'язана виключно із забезпеченням переселенця житловим приміщенням у місці відселення.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 травня 2016 року суд касаційної інстанції дійшов до висновку, що передача переселенцем нерухомого майна сільській раді не пов'язана з отриманням ним компенсації, а пов'язана виключно з забезпеченням переселенця житловим приміщенням у місці відселення, та що спеціальним законом акт приймання - передачі у даному випадку визнано належною підставою виникнення переходу права власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Таким чином, разом з використанням переселенцем права на переселення та передачею ним втраченого нерухомого майна відповідному органу місцевого самоврядування місця відселення, у попереднього власника припиняється право власності на нерухоме майно та виникає право на отримання грошової компенсації.

Крім того, спадкоємці громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право на грошову компенсацію за втрачене спадкодавцем нерухоме майно, якщо така компенсація була нарахована, але не отримана переселенцем, відповідно до норм ЦК України (п. 5 Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення із радіоактивно забрудненої території).

Отже, спадкоємці успадковують право на грошову компенсацію за втрачене спадкодавцем нерухоме майно, а не право на нерухоме майно, оскільки у переселенця припинилось право власності на майно.

Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою, 19 грудня 2013 року ОСОБА_12 помер, після його смерті із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись звернулися: ОСОБА_11 та ОСОБА_3 ОСОБА_10 подав заяву про відмову від обовязкової частки у спадщині. ОСОБА_11 на час розгляду справи не отримала свідоцтва про право на обовязкову долю у спадщині(т. а.с.132-155)

25 червня 2014 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 21 травня 2012 року на 5/6 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Чернігівська область Чернігівський район с. Завод, вул.. Попудренка, 14.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З наведеного вище вбачається, що житловий будинок № 14 по вул. Попудренка с. Завод Чернігівського району Чернігівської області не входив до складу спадщини після смерті ОСОБА_12, а отже ОСОБА_3 не мав право на його спадкування.

Відповідно до ст 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 статті 203 ЦК України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Зміст свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток в житловому будинку №. 14 по вул. Попудренка в с. Завод Чернігівського району Чернігівської області від 25 червня 2014 року, виданого державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_3, як спадкоємця майна померлого 19 грудня 2013 року ОСОБА_12, суперечить статті 1218 ЦК України, п. 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» від 03.03.1998 року, в редакції закону від 13 червня 2012 року, абз. 1, 3 пн. 2 «Порядку виплати компенсації № 1243», оскільки житловий будинок, в силу положень зазначених нормативних актів, померлому станом на день його смерті на праві власності не належав.

Таким чином, на підставі вищезазначених норм матеріального права свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_3 на 5/6 часток в житловому будинку № 14 по вул. Попудренка в с. Завод Чернігівського району Чернігівської області від 25 червня 2014 року підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Оскільки, з наведених вище підстав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток в житловому будинку № 14 по вул. Попудренка в с. Завод Чернігівського району Чернігівської області від 25 червня 2014 року підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, то в силу статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення державного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на житловий будинок № 14 по вул. Попудренка в с. Завод Чернігівського району Чернігівської області (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14022206 від 25.06.2014) підлягає скасуванню в судовому порядку.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3, то рішення ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 25 грудня 2012 року про затвердження акта прийому передачі у комунальну власність ОСОБА_8 територіальної громади спірного житлового будинку, яке оскаржується відповідачем за зустрічним позовом жодним чином не порушує його прав та обов'язків, оскільки як встановлено на підставі досліджених та проаналізованих судом доказів, зазначений житловий будинок на момент смерті ОСОБА_12 не належав, а тому не міг бути успадкований із зазначених вище підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» від 03 березня 1998 року в редакції закону від 13 червня 2012 року, з дати підписання акту прийому-передачіу ОСОБА_8 територіальної громади, в особі ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, виникло право власності на обєкт нерухомого майна, а у попередньою власника ОСОБА_12 право власності припинилось.

Частиною першою статті третьої ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки, судом встановлено, що рішення ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 25 грудня 2012 року не суперечить актам цивільного законодавства та жодним чином не порушує прав ОСОБА_3, то відсутні підстави для задовлення його зустрічного позову.

Крім того, ОСОБА_3 було відомо про те, що спірне нерухоме майно було передано на баланс ОСОБА_8 сільської ради, оскільки саме він допомагав батьку у зборі документів для відселення та отримання ордеру, а потім приватизації квартири АДРЕСА_1, чого не заперечував у судовому засіданні. А також з метою реалізації права на отримання батьком квартири в м. Чернігові подарував батьку належну йому ? частину спірного домоволодіння.

Оригінали правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок зберігаються в ОСОБА_8 сільській раді Чернігівського району Чернігівської області та були досліджені судом у судовому засіданні.

Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 отримав на підставі дублікатів документів, чого також не заперечував у судовому засіданні.

Обізнаність ОСОБА_3 підтверджується і його заявою від 08 січня 2014 року до Пакульскої сільської ради про надання йому в оренду спірного будинку у зв'язку з тим, що він є спадкоємець за заповітом і має право на отримання компенсації за спірний будинок (т.1 а.с. 17).

Зазначені обставини підтвердила і, допитана у якості свідка, Пакулький сільський голова ОСОБА_1

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У запереченні на зустрічний позов позивачем за первісним позовом була зроблена відповідна заява. ( т.3 а.с. 34)

З 10 жовтня 2012 року та з 25 грудня 2012 року по 17 жовтня 2016 року( день звернення до суду із зустрічним позовом) минуло більше трьох років, що також є підставою для постановлення судового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не навів жодної підстави для поновлення строку на звернення до суду з зустрічним позовом, яка б заслуговувала на увагу, тому суд не знаходить підстав для поновлення йому строку звернення до суду, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмомити ще й з цієї підстави.

Стаття 387 ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 незаконно заволодів спірним нерухомим майном, змінив замки у дверях житлового будинку, у зв'язку з чим сільська рада не має доступу до житлового будинку, тому на підставі статей 387 ЦК України спірне нерухоме майно підлягає витребуванню у відповідача.

На підставі викладеного, проаналізувавши матеріали справи та доводи сторін, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

В силу вимог ст.88 ЦПК України, враховуючи задоволення первісного позову з повному обсязі з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної та касаційної інстанції в сумі 4 329 грн. 40 коп. ( т.1 а.с. 1-5, т.2 а.с. 29, т.2 а.с. 103, т.3 а.с. 200). При такому розподілі судових витрат суд враховує, що саме за ініціативою ОСОБА_3 були вчинені дії по оформленню спадщини на спірний будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст. 1301 Цивільного кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_8 територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області в особі ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за первісним позовом задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток житлового будинку № 14 по вул.Попудренка в с.Завод Чернігівського району Чернігівської області, виданого 25 червня 2014 року державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_12, померлого 19 грудня 2013 року.

Скасувати рішення державного реєстратора нотаріуса Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 про державну реєстрацію права власності на 5/6 частин житлового будинку № 14 по вул. Попудренка в с.Завод Чернігівського району Чернігівської області за ОСОБА_3.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області в особі ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області житловий будинок № 14 по вул.Попудренка в с.Завод Чернігівського району Чернігівської області.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області в особі ОСОБА_8 сільської ради Чернігівського району Чернігівської області 4 329 грн. 40 коп. в рахунок сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ОСОБА_14