Справа № 572/394/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Слободянюка Б.К.

при секретарі - Кудіній А.Р.

відповідача ОСОБА_1М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни цивільну справу за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 14263грн. 02коп. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 28 грудня 2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 6225грн. 39 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця, тобто, відповідач повинен був надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованим ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Посилається на те, що відповідно до п.1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи на невиконані зобовязання перед банком. Вказує, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображатися у розрахунку заборгованості за договором, в звязку з чим виникла вказана заборгованість, яка складається з наступного: 4693 грн. 33 коп. заборгованості за кредитом; 2439 грн. 97 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5256 грн. 44 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 1873 грн. 28 коп. штраф.

В судове засідання представник позивача будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи не прибув, проте згідно письмового клопотання зазначив, що розгляд справи можливий за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Крім того, подав суду письмові пояснення в яких посилається на те, що позичальник є вільним в укладенні даного договору, а підписуючи його він погодився з усіма умовами передбаченими ним. Вказує, що пеня та штраф є різновидом штрафних санкцій, а не окремими видами відповідальності, а принцип свободи договору дає право банку передбачати в кредитних договорах відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобовязання у вигляді штрафу, і за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення у виконання у вигляді пені. При укладенні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника у вигляді другого примірника договору. .

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, про що подала письмові заперечення в обґрунтування яких в судовому засіданні посилалася на те, вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, вважає, що в позивача відсутнє право на звернення до суду в звязку з закінченням строків позовної давності. Вказує, що згідно наданого позивачем розрахунку сальдо простроченої заборгованості виникло 30 квітня 2013 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права і як наслідок розпочався відлік позовної давності, який мав би закінчитись 30 квітня 2016 року, а позовна заява подана 10 лютого 2017 року. Крім того, не погоджується з розрахунком боргу, який вважає необґрунтованим, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності. ОСОБА_1 вказала, що вона не ознайомлювалася з Умовами та правилами, а також те, що вона їх не отримувала.

Дослідивши письмові пояснення представника позивача, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 28 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 з метою створення сприятливих умов для виконання обовязків по кредитному договору № SAMDNS593 від 24 квітня 2007 року та № ROCORK16980179 від 04 листопада 2006 року було укладено дану угоду.

Згідно доказів доданих до матеріалів справи не вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладався договір № SAMDNS593 від 24 квітня 2007 року та те, що вона отримувала кошти згідно вказаного кредитного договору.

В Постанові від 11.03.2015р.№ 6-16цс15 ВСУ дійшов до висновку, що документи, які містять істотні для договору умови, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі документи не містять підпису позичальника. ВСУ також дійшов до висновку, що відсутність підпису позичальника безпосередньо під такими документами не дозволяє підтвердити належними та допустимими доказами, які конкретно істотні умови, що містяться в таких документах, розумів позичальник підписуючи договір або заяву-анкету.

Згідно правових висновків ВСУ в постанові від 11.03.2015р. у справі № 6-16цс15, ознайомлення з будь-яким документом має бути підтверджене підписом особи. Крім цього, коли мова іде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов'язки, наслідки невиконання зобов'язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо.

Разом з тим, з долучених до матеріалів справи Умов та правил не вбачається, що ОСОБА_1 з ними ознайомлювалася та отримувала їх, оскільки відсутній її підпис, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

За даних обставин, вказані Умови не є складовою частиною укладеного договору, а їх положення не є обов'язковими для сторони відповідача та не можуть бути взяті до уваги при вирішенні справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення судових витрат на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні первісного позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.1,2,3, 10, 11, 57,58,59, 60, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 207, 208, 638, 1050, 1054, 1055, 1056 ЦК України, постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»,-

В И Р І Ш И В :

У позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: .