АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2937/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/250/К/17 суддя Тихомиров І.В.
Категорія № 27 (І) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника позивача ПАТ «Акцент-Банк» - Бродько Анатолія Івановича,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який під час розгляду справи уточнив (а.с. 61-63) та в обґрунтування позову зазначив, що 15.08.2008 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н (заява позичальника), відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі строком дії до 08/09.

Відповідач особистим підписом в заяві підтвердила свою згоду на те, що вона попередньо була ознайомлена та погодилась з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були їй надані в письмовій формі, отримала повну інформацію про умови кредитування та підписана нею заява про отримання кредиту разом з запропонованими Банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами, складає між банком та відповідачем кредитний договір.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором за період з 07.07.2011 року по 07.04.2014 року виникла заборгованість у розмірі 4896,35 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Акцент-Банк» про захист прав споживачів, в обґрунтування якого зазначила, що 15 серпня 2008 року нею було складено письмову заяву, якою вона виявила бажання оформити на своє ім'я кредит «швидка допомога», відкрити рахунок та отримати кошти. При цьому кредитний договір у формі єдиного документа, вона не підписувала, грошових коштів Банк їй не передавав.

Просила суд визнати недійсним кредитний договір б/н від 15.08.2008 року, складений у формі письмової заяви, якою вона виявила бажання оформити на своє ім'я кредит «швидка допомога» от отримати від ПАТ «Акцент-Банк» грошові кошти в сумі 3000 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Акцент-Банк» про захист прав споживачів - відмовлено.

Судовий збір, сплачений ПАТ «Акцент-Банк» зараховано в рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Акцент-Банк», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 - залишити без змін.

Зокрема, вважає, що висновок суду щодо відсутності доказів укладення кредитного договору є помилковим, оскільки саме на відповідача покладено обов'язок доведення того факту, що він не підписував кредитний договір, а сам факт непроведення судово-почеркознавчої експертизи для ідентифікації підпису позичальника в кредитному договорі, не може бути підставою для відмови в позову про стягнення кредитної заборгованості.

Також зазначає, що судом не перевірено доводи Банку про те, що відповідач 26.08.2008 року та 25.09.2008 року виконував умови оспорюваного ним договору, частково погашаючи заборгованість.

Крім того, звертає увагу, що Банком не пропущена позовна давність, оскільки до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, зобов'язання залишилося невиконаним, то проценти за період з 07.07.2011 року по 07.04.2014 року підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності по кожному платежу.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_3, будучи завчасно належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась і про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів - не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, не переглядається.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт укладення між сторонами кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У спорі, пов'язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Отже, позивач за основним позовом ПАТ «Акцент-Банк» належними та допустимими доказами мав, перш за все, довести факт укладення кредитного договору б/н від 15.08.2008 року між ПАТ «Акцент-Банк»» та ОСОБА_3, наявність у останньої невиконаних зобов'язань за таким договором, і лише після доведення факту порушення його прав, вимагати усунень цих порушень від винної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

На підтвердження обставин та вимог, викладених у позовній заяві, а саме: наявності між ПАТ «Акцент-Банк»» та ОСОБА_3 кредитних зобов'язань за кредитним договором б/н від 15.08.2008 року та непогашеної відповідачем за основаним позовом ОСОБА_3 кредитної заборгованості за цим договором в розмірі 4896,35 грн., ПАТ «Акцент-Банк» до позовної заяви додано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 8-10), копію заяви-позичальника б/н від 15.08.2008 року (а.с. 7, 82-83), розрахунки заборгованості (а.с. 3-6, 64-65).

Згідно з Умовами і Правилами надання банківських послуг, кредитний договір має складатися із письмової Заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Умови та Правила надання банківських послуг, надані позивачем як доказ, підпису відповідача про ознайомлення з ними не містять, а відтак ці Умови не можна вважати належним доказом укладення між сторонами кредитного договору.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.06.2016 року було витребувано в ПАТ «Акцент-Банк» кредитний договір № б/н від 15 серпня 2008 року, укладений між ЗАТ «Акцент-Банк» правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1); копію паспорту наданою ОСОБА_3 при укладанні спірного кредитного договору; кольорову фотографію ОСОБА_3, яка була зроблена ПАТ «Акцент-Банк» 15 серпня 2008 року під час отримання нею кредитної карти по спірному кредитному договору (а.с. 114).

На виконання зазначеної ухвали, суду першої інстанції було надано копію паспорту ОСОБА_3, кольорову фотографію ОСОБА_3, а заява ж позичальника б/н від 15.08.2008 року ПАТ «Акцент-Банк» не було надано з посиланням на те, що оригінал цієї Заяви було «загублено в архівах Банку» (а.с. 121-122), а надана її копія, на думку колегії суддів, не підтверджує факт наявності між сторонами договірних відносин, адже відповідач за основним позовом ОСОБА_3 категорично заперечує сам факт підписання цієї Заяви, у зв'язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не перевірено доводи Банку про те, що відповідач 26.08.2008 року та 25.09.2008 року виконував умови оспорюваного ним договору, частково погашаючи заборгованість.

Крім того, позивачем за основним позовом не доведено належними доказами той факт, що саме відповідач частково 26.08.2008 року по 25.09.2008 року сплатила кошти за кредитом, оскільки відповідач зазначений факт категорично заперечує.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що саме на відповідача покладено обов'язок доведення того факту, що він не підписував кредитний договір, а сам факт непроведення судово-почеркознавчої експертизи для ідентифікації підпису позичальника в кредитному договорі, не може бути підставою для відмови в позову про стягнення кредитної заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки питання щодо належності підпису на Заяві позичальника б/н від 15.08.2008 року ОСОБА_3 чи іншій особі могло б бути вирішене у разі надання оригіналу цієї заяви, а не її копії.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банком не пропущена позовна давність, оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, зобов'язання залишилося невиконаним, то проценти за період з 07.07.2011 року по 07.04.2014 року підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності по кожному платежу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки ПАТ «Акцент-Банк» відмовлено в задоволенні позову з підстав недоведеності факту укладання кредитного договору.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем за основним позовом ПАТ «Акцент-Банк» не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про задоволення основного позову відсутні, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

Л.В. Митрофанова