Справа №639/835/16-ц
Провадження №2/639/149/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, зняття її з реєстраційного обліку, -

Встановив:

22 січня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення, згідно якого визнати ОСОБА_4, 1962 року народження таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 з 2 жовтня 2014 року та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2010 року укладеного між нею та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Дорогій В.А. , зареєстрованого в реєстрі за № 2514, на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Вона здійснила державну реєстрацію свого права власності на вказану квартиру, про що їй було видано витяг № 27563941 від 2 жовтня 2014 року. Однак, порушуючи її права як законного власника квартири, відповідач ОСОБА_4, який є братом продавця ОСОБА_2 продовжує бути зареєстрованим в належній їй квартирі. Позивач зазначила, що реєстрація відповідача у квартирі, заважає їй вільно користуватися, розпоряджатися власністю у вигляді вищевказаної квартири та призводить до безліч інших незручностей. У родинних стосунках вона з відповідачем не перебувають, спільного господарства вони не ведуть, угод про порядок користування даним приміщенням не укладали. Тому вона була вимушена звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

У судове засідання позивач та її представник не з'явились, надали до суду заяви, згідно якої позов підтримали у повному обсязі та просили розглядати справу без їх участі. Також, представник позивача ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності від 18.04.2014 року, просила залучити до матеріалів справи друкований примірник газети «Слобідський край» від 22.12.2016 року, про виклик відповідача ОСОБА_4 у зазначене судове засідання та просила стягнути з відповідача на користь позивача суму оплати за розміщення вищевказаного оголошення у газеті у розмірі 278,40 грн.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечував.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 ч.4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.

Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Дорогій В.А. за реєстровим № 2514, 22 листопада 2010 року позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.3-4).

Позивач здійснила державну реєстрацію свого права власності на вищевказану квартиру, про що їй було видано витяг № 27563941 від 2 жовтня 2014 року

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 17.11.2015 року в спірній квартирі зареєстрований ОСОБА_4, 1962 року народження , брат продавця квартири ОСОБА_2 (а.с.6).

Судом встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами /ст. 58, 59 ЦПК України/ той факт, що відповідач у спірній квартирі не мешкає, самостійно знятися з реєстрації відмовляється .

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «;Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК).

Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в зазначеній вище квартирі, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою.

За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2011 року у справі про усунення перешкод у користуванні власністю вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України).

За таких обставин вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем , підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 114, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, 1962 року народження таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.(п'ятисот п'ятдесяти однієї грн. двадцяти копійок) та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 278 грн. 40 коп. /двісті сімдесят вісім грн. сорок копійок/.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

суддя І.В.Іванова