Провадження № 22-ц/773/502/17 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни про захист прав споживача щодо стягнення суми депозиту, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ «Надра» про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту.

Позов мотивувала тим, що 21 січня 2013 року між нею та ПАТ КБ «Надра» був укладений договір №1559924 банківського вкладу (депозит) в банківських металах «Золотий», за яким банк відкрив депозитний рахунок у банківському металі - золоті 999,9 проби загальною вагою 124 гр. або 4,00 унції золота зі сплатою 1, 5% річних на строк 18 місяців від дати вкладу на вкладний рахунок, тобто до 21.09.2014 року.

На виконання умов договору, позивач перерахувала з поточного рахунку № НОМЕР_1 в валюті ХАU на депозитний рахунок № НОМЕР_2 в валюті ХАU в розмірі 3, 99 унції золота, що підтверджується квитанцією №6381 від 21 січня 2013 року.

02 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до банку з вимогою повернути вклад, що відповідачем здійснено не було.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача кошти за договором строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий» від 21 січня 2013 року в сумі 121073, 04 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясуванням судом фактичних обставин справи, просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення її позову.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 21 січня 2013 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений договір № НОМЕР_2 банківського строкового вкладу (депозиту) у банківському металі (золото), за умовами якого вкладник передала, а банк прийняв на вкладний рахунок банківський метал - золото 999,9 проби загальною вагою 124 гр. або 4,00 унції золота на строк дії вкладу 18 місяців від дати надходження вкладу на вкладний рахунок. Відповідно до умов договору на суму вкладу нараховувались 1,5 % річних (а.с.3,4).

Крім того, судом встановлено, що відповідно до пункту 1.3 вищезазначеного договору банк закриває вкладний рахунок після закінчення строку дії договору та повернення вкладнику банківських металів, строк повернення вкладу встановлено пунктом 1.3 договору - 21 вересня 2014 року.

Позивач звернулась 02.12.2016 року до банку з вимогою повернути вклад. Станом на 05 грудня 2016 року депозитний вклад ОСОБА_2 не повернуто та не перераховано коштів еквівалентних сумі вкладу.

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1074 ЦК України передбачає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Судом, при цьому, встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 06.02.2015 № 83 ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 № 113 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до плану врегулювання, з 05.06.2015р.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини.

Згідно пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку.

Тобто вимоги особи виплатити кошти на підставі договору строкового банківського вкладу в банківських металах відноситься до кредиторських вимог, які задовольняються в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Порядок ліквідації банків врегульований розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з частиною 5 статті 45 якого протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку; вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. З урахуванням того, що відомості про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «НАДРА» опубліковано 12 червня 2015 року, граничним строком подачі кредиторських вимог в даному випадку є 13.07.2015 р. (враховуючи приписи п. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Проте у вказаний період 12.06.2015р. -13.07.2016 р. від позивача не було жодної заяви з кредиторськими вимогами до ПАТ «КБ «Надра», а тому вимога позивача не включена в реєстр акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягає і вважається погашеною в силу закону. Так як позивач не скористалась своїм правом та не подала заяву до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» кредиторських вимог про акцептування вкладу в банківських металах у строк, визначений зазначеним законом, вимога позивача щодо повернення вкладу в банківських металах є погашеною та не підлягає задоволенню в ліквідаційній процедурі, оскільки позивач лише 02.12.2016 року звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» із заявою про видачу вкладу за договором № НОМЕР_2 від 21.01.2013 року (а.с. 32 ).

Із правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в своїй Постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15 убачається, що згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Таким чином, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що ПАТ «КБ «Надра» є неплатоспроможним та перебуває в стані ліквідації, чинним законодавством чітко визначено, що задоволення вимог кредиторів банку в такому випадку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку не передбачена.

Доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність рішення суду, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування ухвали колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді