АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/782/16-ц Номер провадження 22-ц/786/233/17Головуючий у 1-й інстанції Оксенюк М. М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Прядкіної О.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2016 рокузадоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредиту, яка виникла станом на 27.07.2016 року, а саме заборгованість за кредитом в розмірі 3109,43 грн., заборгованість за процентами в розмірі 2,40 грн., а всього в розмірі 3111,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 398,08 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в стягненні пені, штрафів та комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 3109,43 грн. та заборгованості за процентами в сумі 2,40 грн. сторонами не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для перегляду рішення суду в цій частині.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 20.07.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № PLRZRG46380055, відповідно до умов якого остання отримала кредит на споживчі цілі (на придбання холодильника) в сумі 4387,95 грн., строком на 3 роки до 19.07.2015 року, під 0,12 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на невиконання відповідачем своїх зобов'язань по кредитному договору, у зв'язку з чим просив стягнути заборгованість станом на 27.07.2016 року, яка складається - з заборгованості за кредитом у розмірі 3109,43 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2,40 грн., заборгованості за пенею в розмірі 5780,04 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1180,80 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 214,63 грн., а всього 11 576,30 грн.

Встановивши факт неналежного виконання позичальником умов договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог банку в частині стягнення заборгованості за кредитом та по процентам в сумі 3109,43 грн. та 2,40 грн. відповідно, та відмовив в стягненні інших складових заборгованості, зазначивши, що кредитором застосовано подвійну відповідальність за одне порушення у вигляді пені в розмірі 5780,04 грн. та штрафів, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаними висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено обов'язковість виконання зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Умовами заяви позичальника № PLRZRG46380055 визначено, що ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 4387,95 грн., строком на 36 місяців по 19.07.2015 року під 0,12% річних, зі сплатою щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 131,2 грн.

Ставлячи підпис в заяві позичальника, споживач погодилася з тим, що заява із запропонованими умовами та правилами, тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір.

В подальшому зазначені умови договору в передбаченому законом порядку відповідач не оскаржувала.

З наданих банком розрахунків заборгованості вбачається, що щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту фактично є комісією за користування кредитом та сплачувалася позичальником протягом 1 року користування останнім.

З вересня 2013 року ОСОБА_3 перестала сплачувати вказану винагороду, яка є обов'язковим щомісячним платежем, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 1180,80 грн., яка підлягає стягненню на користь банку.

Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, а саме п. 1.5.20. передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій.

Одночасно, п. 2.4.5.1. умов та правил надання банківських послуг визначено, що в разі несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

В даному випадку умовами та правилами надання банківських послуг передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Вірно встановивши неправомірне застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору, що узгоджується з правовою позицією ВСУ викладеною при розгляді справи №6-2003цс15 від 15.10.2015 року, місцевий суд безпідставно відмовив в застосуванні хоча б одного виду відповідальності за порушення умов кредитного договору, не застосувавши у вигляді неустойки ні пеню, ні штраф, що само по собі нівелює відповідальність у разі порушення боржником свого зобов'язання.

Зазначене свідчать про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення в зазначеній частині та постановлення по справі нового рішення про часткове стягнення з позичальника на користь банку заборгованості по кредитному договору.

Таким чином, з боржника підлягає стягненню на користь банку щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту (комісія) в розмірі 1180,80 грн. та неустойка у вигляді штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 5% (процентна складова) від суми 4292,63 грн., тобто 214,63 грн., що відповідає вимогам п. 1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг.

За вказаних обставин, розмір судового збору у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України також підлягає збільшенню з 398,08 грн. до 500,06 грн.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, штрафів, комісії, а також в частині судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1180,80 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 214,63 грн., а всього стягнути 1895,42 грн., збільшивши розмір судових витрат до 500,65 грн.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.