Номер провадження: 22-ц/785/804/17
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Сидоренко І.П.

- Таварткіладзе О.М.

при секретарі - Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 (діючого в інтересах ОСОБА_3) на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2016 року,-

встановила:

ОСОБА_3, звернувся до суду із зазначеним позовом та просив визнати ОСОБА_4, неповнолітнього ОСОБА_6 2003р.н,, такими, що втратили право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_2

В обґрунтування вимог посилався на те, що він перебував із ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі, під час якого він, його дружина, донька ОСОБА_4, та неповнолітній син ОСОБА_6. проживали в АДРЕСА_1 яка є його особистою власністю.

В березні 2014р., шлюб між ним та ОСОБА_5, було розірвано.

В квітні 2014р., дружина разом із дітьми залишила місце проживання в квартирі та вселилася в АДРЕСА_3

Відповідачі добровільно залишили місце проживання, перепон в користуванні жилим приміщенням їм ніхто не чинив. На даний час він бажає розпорядитися належною йому на праві власності квартирою, але не може цього здійснити, оскільки його донька ОСОБА_4 та його син ОСОБА_3 продовжують бути зареєстрованими в квартирі по теперішній час. Таким чином, посилаючись на вимоги ст. 405 ЦК України просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_5, яка діє як законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 2003р.н., вимоги позову не визнала та пояснила, що через постійні сварки із колишнім чоловіком вимушена була залишити місце проживання разом із неповнолітнім сином. Крім того, зазначила, що дитина дуже хвора, позбавлення права користування жилим приміщенням порушить житлові права дитини.

Представник ОСОБА_4 також вимоги позову не визнала та пояснила, що відповідачка, яка є донькою позивача, була вимушена залишити зареєстроване місце проживання через сварки, крім того, зазначила, що позивач ОСОБА_3, обіцяв придбати їй окреме житло.

Від третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника з урахуванням прав неповнолітньої дитини на житло (а.с. 36).

В свою чергу ОСОБА_4, пред'явила зустрічний позов та просила зобов'язати ОСОБА_3, не перешкоджати їй в користуванні жилим приміщенням та вселити її в АДРЕСА_1

В обґрунтування вимог посилалася на те, що в березні 2014р., її батько змінив замки на вхідній двері та виставив її особисті речі з квартири, оскільки проживав в квартирі з іншою жінкою. Таким чином, вважала, що оскільки її виселення з квартири відбулося не добровільно внаслідок чого вона була примусово позбавлена житла, а тому має право на вселення в АДРЕСА_2

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задоволений частково.

Визнано ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В частині вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної

скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межax доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином колегія суддів перевіряє законність рішення суду першої інстанції тільки в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.03.2006 року по 05.03.2014 рік, але фактично припинили шлюбні відносини в липні 2013 року, зазначена обставина встановлена рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.03.2014р., (а.с.), а отже в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, на праві особистої приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.6).

ОСОБА_3, та ОСОБА_5, мають від шлюбу двох дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, (а.с. 4) та неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, (а.с. 8), які мають зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 а ОСОБА_5, має зареєстроване місце проживання в кв. № 148 цього ж будинку.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5, разом із донькою ОСОБА_4, та неповнолітнім ОСОБА_6, в квітні 2014 року добровільно залишили зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_8, та ОСОБА_9, (а.с. 63), які є батьками ОСОБА_5, та дідом і бабкою для ОСОБА_4, та неповнолітнього ОСОБА_6 Речі відповідачів в квартирі НОМЕР_1 відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням їм ніхто не чинив.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилався на наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Між тим, статтею 3 СК України визначено, що дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 6 СК України передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не залежно від того з ким із батьків дитина проживає вона є членом сім'ї як батька так і матері, та не залежно від того, чи проживає вона (дитина) за місцем своєї реєстрації чи ні, не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, навіть якщо вона тривалий час не проживає, в даному випадку із батьком, за місцем реєстрації.

Крім того згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

В матеріалах справи відсутні докази того, що рішенням суду було визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 з матір'ю.

При таких даних колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовив позивачу в задоволенні його позовних вимог стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_6 відповідно до чинного законодавства та обставин справи.

Посилання зазначені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Враховуючи все вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 (діючого в інтересах ОСОБА_3) - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.А. Станкевич

І.П. Сидоренко

О.М. Таварткіладзе