Справа № 349/1357/16-ц
Провадження № 2/349/38/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 січня 2017 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Могили Р.Г.

секретаря судового засідання Матасової Н.М.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) ,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на земельну частку (пай) , що знаходиться на території Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області.

Позов обґрунтовує тим, що в період з 21 травня 1990 року по 28 травня 1997 року працювала продавцем в колгоспі імені ОСОБА_4 армії, який в подальшому було реорганізовано в селянську спілку «Липиця», що знаходилась в с. Нижня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області. В спілці було проведено розпаювання землі та оформлено Державний акт на право колективної власності на землю. До вище зазначеного акта додавався список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, які були співвласниками цієї власності. Її помилково не було внесено у цей список. У вересні 2016 року вона звернулася до сільської ради із заявою про включення в додаткові списки , однак рішенням Нижньолипицької сільської ради від 23 жовтня 2016 року їй відмовлено та рекомендовано з цього приводу звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) на території Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області із земель колишньої селянської спілки «Липиця».

Представник Рогатинської райдержадміністрації головний спеціаліст юридичного відділу ОСОБА_2 заперечував проти позову. Пояснив, що позивач на період розпаювання землі по Нижньолипицькій сільській раді не була членом селянської спілки «Липиця», що в с.Нижня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник Нижньолипицької сільської ради сільський голова ОСОБА_3 позовних вимог не визнав. Пояснив, що з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що ОСОБА_1 не була включена у список пайовиків, який додавався до Державного акта через відсутність законних підстав для включення її у цей список.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із записів в трудовій книжці ОСОБА_1 та архівної довідки вбачається, що в період з 21 травня 1990 року по 28 травня 1997 року працювала продавцем в колгоспі імені ОСОБА_4, який в січні 1993 року був реорганізований в селянську спілку «Липиця» ( а.с.10-11).

З копії Державного акта на право колективної власності на землю та додатку №1 до нього вбачається , що розпаювання землі в селянській спілці «Липиця», с.Нижня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області проводилось в 1999 році. Позивач по справі ОСОБА_1 не була включена у списки пайовиків у період проведення паювання і виготовлення Державного акта на право власності на земельну ділянку ( а.с.22-37).

Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст.14 Конституції України.

За частиною другою статті 5 Земельного кодексу України суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства.

Постановою Верховної Ради України Про форми Державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею від 13.03.1992 року №2201 затверджена форма Державного акта на право колективної власності на землю до якого додається за встановленою формою список громадян-співвласників цієї власності.

Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Внесеним до списку особам, що додається до державного акта на право колективної власності на землю особам видаються сертифікати на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка і проводиться їх реєстрація районною державною адміністрацією.

Тобто, для набуття права на земельну частку (пай), згідно з вказаним указом Президента України необхідна наявність двох обставин: членство у колективному сільськогосподарському підприємстві та внесення до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами та доповненнями), розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. За приписами ст. ст.59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Судом встановлено, що на момент видачі Державного акта на право власності на землю (29 вересня 1999 року) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 вже не працювала у селянській спілці «»Липиця», не була членом селянської спілки, а тому її не було внесено у списки осіб, які мали право на земельну частку (пай), що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю.

За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки не грунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,213-215 ЦПК України,

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) на території Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області із земель колишньої селянської спілки «Липиця», відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Р.Г. Могила