АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6000/16-ц Номер провадження 22-ц/786/652/17Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Бондаревської С.М., Дряниці Ю.В.

при секретарі Ткаченко Т.І.

за участі позивача ОСОБА_2, представника відповідача Демченка О.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та поновлення на роботі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ «Укргазвидобування» в особі Філії Управління з переробки газу та газового конденсату, в якому, посилаючись на те, що 26.07.2016 року він був звільнений з роботи за п.1 ст.40КЗпП України, але відповідач не провів з ним всі належні виплати, просив суд стягнути з відповідача доплату за суміщення професій (посад) в сумі 250000 гривень, оплату праці у підвищеному розмірі за роботу у святкові дні в сумі 25000 гривень, оплату праці у підвищеному розмірі за роботу понаднормово в сумі 15000 гривень, витрати на відрядження в сумі 10000 гривень, 40000 гривень середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені починаючи з дня звільнення по час фактичного розрахунку.

17.01.2017 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд зобов'язати відповідача прийняти рішення про прийняття його на роботу в службу безпеки підприємства на будь-яку посаду, у зв'язку з чим провести звільнення іншого працівника у відповідності до ст.7 КЗпП України, через порушення встановлених правил прийняття на роботу та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до наданого розрахунку в сумі 70 096,70 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення доплати за суміщення професій (посад)-250000 грн., оплати праці у святкові дні 25000 грн., доплати за роботу у надурочний час 15000 грн., витрати на відрядження-10000 грн., допомоги у розмірі 3-х кратної середньомісячної заробітної плати в сумі 40394,28 гривень за заявою позивача залишені без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» в особі Філії Управління з переробки газу та газового конденсату на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 8784,27 грн. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням в частині стягнутого розміру середнього заробітку, позивач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення місцевого суду скасувати в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині в сумі 70 096, 70 грн., виходячи з наданого ним уточненого розрахунку, згідно якого відповідач має сплатити за затримку розрахунку при звільненні за період з дня звільнення з 27.07.2016 р. по день проведення повного розрахунку 14.12.2016 р. за 99 робочих днів (790 робочих годин) затримки, виходячи з середньогодинної заробітної плати 88,73 грн.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював в ПАТ «Укргазвидобування» в особі Філії Управління з переробки газу та газового конденсату з 20.10.2003 року на посаді начальника відділу безпеки, з 25.09.2009 року по 14.05.2010 року заступником начальника відділу безпеки, а потім начальником відділу безпеки в Філії Управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ «Укргазовидобування».

Відповідно до Наказу №269-к від 26.07.2016 року був звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 42).

Після звільнення позивача 26.07.2016 року, відповідач не провів з ним повний розрахунок, а саме не здійснив виплату допомоги, яка передбачена п.7 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується приписом №16-09-195/1161-974 від 18.11.2016 року Управління держпраці у Полтавській області (а.с.24-26, 48-55).

На виконання даного припису, 14.12.2016 року відповідач сплатив позивачу вказану допомогу в розмірі 32602,50 грн. (а.с. 56).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не здійснив виплату позивачу допомоги у відповідності до ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від дня звільнення позивача 26.07.2016 року по день повного розрахунку з ним 14.12.2016 року пройшло 99 робочих днів. Тому зобов'язаний сплатити позивачу 8784,27 грн. за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, яка складає 88,73 гривень.

Крім цього, суд встановив, що при звільненні позивача дотримано вимоги чинного законодавства, та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині прийняття позивача на роботу та проведення звільнення прийнятого на його посаду працівника.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середньоденного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунки у строки, зазначені уст.116 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції вірно встановив, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства. Після звільнення позивача 26.07.2016 р. відповідач не провів з ним повний розрахунок, а саме не здійснив виплату допомоги, передбаченої п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яку виплатив лише 14.12.2016 р.

З огляду на те, що з часу звільнення по день фактичного розрахунку пройшло 99 робочих днів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розміром суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнутої судом першої інстанції з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції виходив з того, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_2 згідно довідки (а.с. 163) складає 88,73 грн. Разом з тим, у вказаній довідці зазначено розмір середньогодинної заробітної плати, яку суд першої інстанції прийняв за середньоденну.

В ході апеляційного розгляду відповідачем надана довідка № 315 від 01.07.2016 р. (а.с. 230), згідно якої середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_2 становить 710,66 грн., яка обрахована у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та сумнівів у колегії суддів не викликає.

Отже, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати позивача 710,66 грн. помноженої на 99 днів затримки розрахунку при звільненні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 70355,34 грн.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судових витрат, з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з відповідача на користь позивача 70355,34 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилання відповідача на необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи принцип співмірності, до уваги колегії суддів не приймаються, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (правові позиції, висловлені ВСУ у постанові від 03.07.2013 р. при розгляді справи № 6-60цс13, від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14).

З огляду на те, що між сторонами відсутній спір про розмір допомоги, що не була виплачена позивачу при звільненні, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку після його звільнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою ст. 88 ЦПК України передбачено, щостороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Приймаючи до уваги те, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції, яка задоволена частково, та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яка задоволена повністю, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1477,46 грн. судового збору, який складається з 703,55 грн. судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви відповідно до положень п. 1.1. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», та 773,90 грн. судового збору, що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги на підставі положень п. 1.6. ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» в редакції від 01.01.2017 р.

Керуючись ст.ст. 303, п.п.3, 4, ч.1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та судових витрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ПАТ «Укргазвидобування» в особі Філії Управління з переробки газу та газового конденсату на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 70355, 34 грн. (сімдесят тисяч триста п'ятдесят п'ять гривень 34 копійки).

Стягнути з ПАТ «Укргазвидобування» в особі Філії Управління з переробки газу та газового конденсату в дохід держави судовий збір в сумі 703,55 грн. за подання позовної заяви до суду першої інстанції та 773,90 грн. судового збору в дохід держави за подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя /підпис/ О.В.Чумак

Судді: /підпис/ С.М.Бондаревська

/підпис/ Ю.В.Дряниця

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області О.В.Чумак