АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/7227/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Шумейко О.І.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/480/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Синявському Д.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 з якого просила стягнути на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 512965 грн 27 к., вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування вимог зазначає, що за рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, жодного разу з травня 2013 року не сплатив аліменти на користь позивача. Виконавчий лист, виданий Оболонським районним судом м. Києва, перебував на виконанні в ВДВС декількох районів м. Києва, загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів, нарахований державними виконавцями становить 96767,28 грн. Позивачем розраховано суму пені за прострочення сплати аліментів, яка становить 512965,27 грн. за період з травня 2013 року по квітень 2016 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 25409 грн83 к.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнутоз ОСОБА_4 судовий збір у сумі 551 грн 20 к. в дохід держави.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що правова позиція ВСУ на яку посилався суд першої інстанції не відповідає змісту ст.196 СК України, якою встановлено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів.

Позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Оболонськогорайонного суду м. Києва від 11 травня 2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) шомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину починаючи з 13 січня 2012 року і до повноліття кожного з дітей.

На виконання зазначеного судового рішення 13 червня 2012 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні ВДВС Печерського РУЮ м.Києва.

Проте, відповідач не у повному обсязі виконує покладені на нього судовими рішеннями обов'язкищодо сплати аліментів внаслідок чого виникла заборгованість по аліментам.

Відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.

Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Частиною першою статті 196 СК України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов'язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15,від 16 березня 2016 року у справах: №№ 6-2589 цс15,№ 6-300 цс16, від 01червня 2016 у справі № 6-535 цс 16.

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивачки за період з травня 2013 року по квітень 2016 року пеню в розмірі 25409 грн 83 к.

При цьому здійснений судом розрахунок, відображений у судовому рішенні по кожному періоду, належним чином мотивований, відповідає положенням ст.196 СК України та зазначеним правовим позиціям ВСУ, які в силу положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

А тому,колегіє суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що правова позиція ВСУ на яку посилався суд першої інстанції не відповідає змісту ст.196 СК України, якою встановлено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: