Єдиний унікальний номер (справа №) 216/4647/16-ц
Номер провадження у суді 2/216/501/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Павленко О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь суму боргу за договором позики в сумі 6000 доларів США у гривневому еквіваленті 155536,99 грн. та витрати на сплату судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, за якими позивач перебував у довірливих відносинах з відповідачем, який був його товаришем та 11.11.2013 позичив йому гроші для його особистих потреб в сумі 6000 доларів США, що підтверджується розпискою. Строки повернення суми боргу встановлено розпискою тривалістю в два роки, тобто до 11.11.2015. Крім того, розпискою встановлений порядок розрахунку за розпискою: з 15.10.2013 по 15.10.2014 виплачуються відсотки, кожен місяць в сумі 1476,00 грн., що складає 180 доларів США, а в період з 15.10.2014 по 15.10.2015 сплачується тіло кредиту в розмірі 4100,00 грн. або 500 доларів США та відсотки 1476,00 грн. або 180 доларів США щомісячно. Також, розпискою передбачено валюту розрахунків долари США. Відповідач не повертає суму боргу у добровільному порядку та ухиляється від зустрічі з позивачем, тому він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги позовної заяви підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення та надав письмові заперечення (а.с. 32-34), які обгрунтовував тим, що на той час він з колишньою дружиною припинили фактичні шлюбні відносини і вирішили розірвати шлюб, поділивши спільно нажите майно. На сімейній раді вони домовилися, що йому залишається бізнес, а дружині він повинен сплатити 6000 доларів США, а так як у наявності він не мав такої суми, було вирішено, що на протязі 2013-2015 він має виплатити колишній дружині її частку у сумісній власності подружжя з процентами, які передбачені законом. І тільки після виплати всієї суми, вони через органи РАЦС належним чином оформлять розірвання шлюбу. Остаточний розрахунок мав місце в листопаді 2015 року. Проте, дружина захворіла і тільки 11.05.2016 вони розірвали шлюб. З позивачем вони товаришували, вели документи по бізнесу, тому він не звернув уваги на зникнення з папки документів: аркуша з текстом, який він написав колишній дружині 11.11.2013 та її особистого підпису про отримання кінцевого розрахунку за належну їй частку спільної сумісної власності. Також, твердження позивача, що розписка написана ним власноруч не може вважатися як доказ позовних вимог, так як даний текст не містить назви «розписка», в тексті не вказана особа на користь якої писався сам текст, крім того вбачається, що він «прийняв борг», а не «беру в борг» зазначену суму позову. Даний текст ним був підписаний на невеликому клаптику паперу, а не на аркуші формату А4. Крім того, до його тексту додали ще частину аркуша з іншим текстом, на якому не має його особистого підпису.

У звязку з вищевикладеним, відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні вимог позовної заяви, у звязку з необґрунтованістю позову.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав думку відповідача, просив відмовити в задоволенні вимог позовної заяви.

Вислухавши позивача, відповідача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з розписки від 11.11.2013 (а.с. 38) відповідач ОСОБА_3 прийняв в борг грошові кошти в сумі 6000 доларів США строком на 2 роки під 3 % в перерахунку на гривню, при цьому зазначено, що з 15.10.2013 по 15.10.2014 повинні бути сплачені проценти кожного місяця в сумі 1476,00 грн. (180 доларів США) без тіла кредиту. А також, з 15.10.2014 по 15.10.2015 сплачується тіло кредиту в розмірі 4100,00 грн. (500 доларів США) та проценти 1476,00 грн. (180 доларів США) кожного місяця. Всі розрахунки в доларах США. Крім того, вбачається підпис особи, що погодилась на вищевказані умови.

В судовому засіданні твердження позивача ОСОБА_1 про те, що зазначену вище розписку було власноруч написано відповідачем ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження, зокрема поясненнями самого відповідача та поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_4, будучи допитаний в судовому засіданні, пояснив, що 11.11.2013 він був присутній при бесіді ОСОБА_1 з чоловіком, який знаходиться в залі суду в якості відповідача по даній справі. Під час розмови він дізнався, що чоловік просить у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 6 000 доларів США. Також, в його присутності відбулася передача вказаної суми грошей ОСОБА_3, а саме: 6000 доларів США, номіналом по 100 доларів США. На що останній власноруч, без будь-яких претензій, написав розписку, підписав її та зобовязався повернути борг. Після чого, ОСОБА_3 перерахував гроші, поклав їх у внутрішній карман куртки, повідомивши, щоб інші умови розписки ОСОБА_1 дописував сам, оскільки найголовніше ним вже було відображено на папері. Також свідок повідомив, що ним був прочитаний текст розписки та поставлений особистий підпис, яким він засвідчив факт передачі боргу в сумі 6000 доларів США.

Свідок ОСОБА_5, будучи допитаний в судовому засіданні, пояснив, що 11.11.2013 його покликав ОСОБА_1 для засвідчення передачі грошових коштів у борг. В його присутності та присутності ще одного свідка, чоловік, який зовнішньо схожий на ОСОБА_3 взяв у борг 6000 доларів США, номіналом по 100 доларів США та пообіцяв повернути борг. Після чого останній особисто написав розписку, при цьому, чоловік був в адекватному стані, ніхто на нього на здійснював тиск, не змушував його писати та ставити свій підпис. Після чого ОСОБА_3 пішов, повідомивши, щоб дописували розписку без його участі. Свій підпис у вказаній розписці про засвідчення факту передачі грошових коштів у борг свідок поставив через декілька днів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другоюстатті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Наявність розписки (чи іншого боргового документа) у боржника підтверджує виконання ним своїх обов'язків. Відповідно ж наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов'язку, в тому числі і щодо повернення боргу.

Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач своїх зобов'язань за розпискою не виконав, грошових коштів отриманих у борг за цією розпискою у строк та в порядку, що в них встановлені позивачу не повернув, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Одночасно з цим, свідок ОСОБА_6 будучи допитана в судовому засіданні за клопотанням відповідача, пояснила, що вона є колишньою дружиною відповідача. 11.11.2013 ОСОБА_3 саме для неї була написана розписка про отримання грошових коштів в сумі 6000 доларів США у борг. Причиною тому стала та обставина, що між ними відносини погіршилися і вони вирішили розірвати шлюб. Проте, вона не надавала свою згоду на це, оскільки хотіла отримати належну їй частку у нажитому в шлюбі майні в грошовому еквіваленті. На той час грошей у ОСОБА_3 не було, тому він запропонував написати вказану вище розписку та повертати гроші частинами. Після написання розписки відповідач залишив її у себе. Також, свідок ОСОБА_6 пояснила, що з 2014 року вони з чоловіком почали сваритися та хотіли розірвати шлюб. Всю суму боргу відповідач повернув їй в гривневому еквіваленті в листопаді 2015 року та лише 11 травня 2016 року вони офіційно оформили розлучення, оскільки свідок хворіла та не мала змоги займатися питанням розірвання шлюбу. При цьому, пояснити яку саме суму грошових коштів ОСОБА_3 їй повернув в гривнях, свідок не змогла, оскільки не рахувала їх, при цьому борг повертався не тільки їй особисто, а ще й іншим особам.

При цьому, суд критично ставиться до наданих показів свідка ОСОБА_6, оскільки в своїх поясненнях вона плуталась, не змогла надати чітку відповідь на питання коли, в яких розмірах їй повертався борг відповідачем, зазначила, що фактично гроші передавались не тільки їй особисто, а й іншим особам. Крім того, вона з ОСОБА_3 мала намір розірвати шлюб у 2014 році, фактично розірвали його в 2015 році, проте розписку, начебто на її імя, за для врегулювання спору щодо поділу майна подружжя, було написано відповідачем 11 листопада 2013 року, яку останній начебто зберігав у себе вдома.

Судом показання свідка ОСОБА_6 до уваги не беруться, оскільки вони є нелогічними, суперечливими та хибними, а також відомості наведені свідком не знайшли свого підтвердження іншими доказами.

Стосовно доводів відповідача про те, що розписка виконувалась ним на іншому аркуші паперу та що надана позивачем розписка була виконана шляхом монтажу, судом звертається увага на те, що на оригіналі розписки міститься відтиск написаного тексту, виконаного кульковою ручкою, а сам відповідач у судовому засіданні не оспорював факту написання ним розписки та не ставив під сумнів належність йому почерку та підпису, тому зазначені доводи відповідача сприймаються судом як спроба уникнення цивільно-правової відповідальності за невиконання зобовязання.

Згідно ст. 88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 625, 1049 ЦК України, ст. ст. 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії АЕ 413905, ідентифікаційний код НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (паспорт серії АЕ 274339, ідентифікаційний код НОМЕР_2), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, суму боргу за договором позики в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, що еквівалентно 155536 (ста пятдесяти пяти тисячам пятистам тридцяти шести) гривням 99 копійкам.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії АЕ 413905, ідентифікаційний код НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (паспорт серії АЕ 274339, ідентифікаційний код НОМЕР_2), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1555 (одна тисяча пятсот пятдесят пять) гривень 37 копійок.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а у разі відсутності особи яка має право на апеляційне оскарження, протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Кузнецов