УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсною заяви, відновлення чинності заповіту, зобов'язання вчинити дії, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Мар'янівська сільська рада Васильківського району Київської області, про визнання правочину чинним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсною заяву ОСОБА_7 від 25 червня 2013 року про скасування заповіту та зобов'язати Мар'янівську сільську раду Васильківського району Київської області внести відомості до Спадкового реєстру про відновлення чинності заповіту ОСОБА_7 від 14 грудня 2011 року, складеного та посвідченого секретарем виконавчого комітету Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області Крамаренко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 178 щодо заповідання ОСОБА_7 синові ОСОБА_4 земельної ділянки (пай), яка знаходиться на території Мар'янівської сільської ради розміром 4,9400 га (державний акт серії НОМЕР_1, виданий на підставі розпорядження Васильківської райдержадміністрації від 24 грудня 2004 року № 779).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що його батько ОСОБА_7 своєю заявою від 25 червня 2013 року скасував заповіт від 14 грудня 2011 року, згідно з яким заповідав позивачу земельну ділянку (пай) площею 4,9400 га, розташовану на території Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області.

Посилаючись на те, що посадовими особами сільської ради при прийнятті і реєстрації вказаної заяви не було дотримано вимог ст. 37 Закону України «Про нотаріат», п.п. 5, 6 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, а також при складанні цієї заяви та її посвідченні було відсутнє вільне волевиявлення ОСОБА_7, і вона не відповідала його внутрішній волі, у зв'язку з чим ОСОБА_4 просив задовольнити позов.

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати дійсною заяву ОСОБА_7 від 25 червня 2013 року про скасування заповіту на ім'я ОСОБА_4, посилаючись на те, що ОСОБА_7 вчинив усі належні дії щодо вираження своєї волі про скасування заповіту від 14 грудня 2011 року шляхом подачі до сільської ради заяви від 25 червня 2013 року, яка була ним підписана особисто в присутності голови сільської ради, а посвідчувальний напис про справжність його підпису на заяві не був вчинений з незалежних від нього причин.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 26 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним односторонній правочин, а саме: заяву ОСОБА_7 від 25 червня 2013 року про скасування заповіту на ім'я ОСОБА_4 від 14 грудня 2011 року.

Зобов'язано Мар'янівську сільську раду Васильківського району Київської області внести відомості до Спадкового реєстру про відновлення чинності заповіту ОСОБА_7 від 14 грудня 2011 року, складеного та посвідченого секретарем виконавчого комітету Мар'янівської сільської ради Васильківського району Київської області Крамаренко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 178.

У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання заяви недійсною скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції оскаржувалося в апеляційному порядку та було предметом перегляду апеляційним судом лише в частині вирішення позову ОСОБА_4, а тому в іншій частині судом касаційної інстанції на предмет законності й обґрунтованості також не перевіряється.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення ОСОБА_6 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що при складанні заяви про скасування заповіту ОСОБА_7 не було дотримано вимог щодо його форми та посвідчення.

При новому розгляді справи, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, врахував висновки і мотиви скасування попереднього рішення апеляційного суду, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, а також врахувавши роз'яснення, викладені у п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виходив з того, що під час складання ОСОБА_7 заяви про скасування заповіту було порушено вимоги щодо його форми та посвідчення, а саме п. п. 1.9, 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, оскільки усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструються в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування у порядку, передбаченому ст. 52 Закону України «Про нотаріат» та Правилами ведення нотаріального діловодства, а тому такий правочин є нікчемним і визнання його недійсним в судовому порядку не вимагається.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович