АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №627/627/16-ц Головуючий суддя І інстанції Вовк Л. В.
Провадження № 22-ц/790/1456/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.17 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів колегії: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 18 лютого 2013 р. по 30 квітня 2016 р. у розмірі 97 148,93 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 26 червня 1999 року по 30 липня 2012 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача на утримання сина до досягнення повноліття, починаючи з 18 лютого 2013 року . Виконавчий лист був звернений позивачем до виконання відділу ДВС Краснокутського РУЮ Харківської області 24 вересня 2013 року. Однак відповідач виплату аліментів починаючи з лютого 2013 року не проводив, аліменти почав сплачувати в листопаді 2013 року. Крім того, аліменти не сплачувалися в січні та лютому 2016 року . Згідно з розрахунком державного виконавця заборгованість по аліментам станом на 01 квітня 2016 року складає 9 904,67 грн. Оскільки вказана заборгованість, виникла з вини відповідача , з посиланням на ч. 1 ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача вказану суму неустойки (пені), яку розрахувала в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення за період з 18 лютого 2013 року по 30 квітня 2016 року.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Погорілівка Корочанського району Білгородської області на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несплачені аліменти за період з 01.01.2016 року по 29.02.2016 року у розмірі 947 (дев'ятсот сорок сім) грн. 35 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 9 грн. 50 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. 00 коп., а всього 1509 ( одна тисяча п'ятсот дев'ять ) грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, уродженки м. Новосибірськ Російської Федерації судовий збір за подання позовної заяви в сумі 971 ( дев'ятсот сімдесят одна ) грн.48 коп., на користь держави.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну та не в повному обсязі виплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 97148,93 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 посилається на ст. 12, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 180, ст. 196 СК України, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14, п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, постанови Верховного Суду України від 11.09.2013 та 01.10.2014, 01.07.2015, 16.12.2015, ст. 27 Конвенції про права дитини

Апелянт вважає проведений судом розрахунок пені з січня по лютий 2016 року в розмірі 947,35 грн. неправильним, зазначає, що загальний розмір неустойки (пені) за даним позовом визначається в розмірі 97148,93 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено, що з 26 червня 1999 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Краснокутського районного суду Харківської області 30 липня 2012 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Краснокутський районний суд Харківської області рішенням від 21 травня 2013 року , зобов'язав ОСОБА_4 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, починаючи з 18 лютого 2013 року і до його повноліття. Рішення суду набрало законної сили 20 серпня 2013 року.

На виконання зазначеного рішення 30 травня 2013 року видано виконавчий лист, на підставі якого 24 вересня 2013 року відділом ДВС Краснокутського РУЮ Харківської області відкрито виконавче провадження.

Станом на 01 квітня 2016 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом в розмірі 9 904,67 грн., яка нарахована державним виконавцем за заявою позивача в період з лютого 2013 року по квітень 2016 року.

З довідки - розрахунку ВДВС Краснокутського РУЮ Харківської області вбачається, що аліменти сплачуються з листопада 2013 року щомісячно, заборгованість по сплаті аліментів почала виплачуватися відповідачем в листопаді 2013 року -789 ,00 грн., а потім з грудня 2013 року по січень 2016 року по 50,00 грн., за лютий 2016 р.- 100 ,00 грн. , березень 2016 року - 50,00 грн.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості та аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Аналогічний висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 1 липня, 25 листопада та 16 грудня 2015 року.

Той факт, що примусове виконання рішень суду покладається на державну виконавчу службу, не звільняє боржника від відповідальності за правилами частини першої ст. 196 СК України, якщо він повідомлений про наявність обов'язкового до виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Згідно змісту правової позиції, викладеній в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася лише з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Оскільки виконавчий лист позивач з травня 2013 року не пред»являла до виконання, виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_4 надійшов на виконання до відділу ДВС Краснокутського РУЮ 24 вересня 2013 року, а по місцю роботи боржника у жовтні 2013 року, рішення суду відповідачем виконується з листопада 2013 року , аліменти сплачуються щомісячно, частково сплачується заборгованість по аліментах , стягнення аліментів проводиться з моменту пред»явлення виконавчого листа до виконання, вини ОСОБА_4 у несплаті аліментів в період з 18 лютого 2013 року по жовтень 2013 року, на думку суду не має, обов»язок по сплаті аліментів у відповідача виник саме з листопада 2013 року.

Тому, суд першої інстанції вважав, позов в частині стягнення неустойки (пені) за період з 18 лютого 2013 року по жовтень 2013 року задоволенню не підлягає.

Однак, за період січень - лютий 2016 року з вини відповідача виникла несплата аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість із аліментів виникла з вини відповідача як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення виходячи з наступного розрахунку:

січень 2016 р.: нарахована сума аліментів 1735,93 гривень х пеня (1%) х 31 день = 538,16 гривень - сума неустойки (пені);

лютий 2016 р.: нарахована сума аліментів 1411,05 гривень х пеня (1%) х 29 днів = 409,19 гривень - сума неустойки (пені);

А всього пеня за спірний період з січня по лютий 2016 р. складає 947, 35 грн.

Правильність визначення заборгованості у передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку, відповідач не оспорював.

Посилання відповідача, що він за вказаний період не сплачував аліменти, оскільки хворів не заслуговують на увагу, оскільки доказів, які б звільняли його від сплати аліментів суду не надав.

ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача вказану суму неустойки (пені), яку розрахувала в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення за період з 18 лютого 2013 року по 30 квітня 2016 року, однак, як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки - розрахунку ВДВС Краснокутського РУЮ Харківської області в березні 2016 року аліменти ОСОБА_4 були сплачені. (а.с.14).

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81 цс13, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, розрахунок пені суду першої інстанції є вірним, стягненню з ОСОБА_4 підлягає пеня за період січня по лютий 2016 р. у розмірі 947, 35 грн.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом повно та всебічно досліджені надані докази, їм надана належна оцінка і, згідно встановленого, ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, тому підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :