У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шеремет А.М., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Деркач І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Кузнецовського міського суду від 21 лютого 2017 року у справі за скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" (далі ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива"), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; про визнання неправомірними дій державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Кузнецовського міського суду від 21 лютого 2017 року скаргу задоволено частково:

Визнано неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі Відділ ДВС) ОСОБА_3 щодо надіслання стягувану ОСОБА_1 постанови про повернення виконавчого провадження ВП №50188346 від 26.12.2016 року з порушенням строків, встановлених ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження".

В решті вимог скарги відмовлено.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі представник заявника покликався на її незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалось про недодержання державним виконавцем вимог ст.ст. 34, 36, 37, 40, 74 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 34, 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 в редакції №2832/5 від 29.09.2016 року.

Вважав, що виконавчий документ не містить передбачених законом вимог щодо його форми та змісту, а державний виконавець не оформив належним чином постанови, які винесені ним при примусовому виконанні виконавчого документа.

Крім того, не погоджувався з висновками суду про те, що відсутність в оскаржуваній постанові найменування боргу не є підставою для визнання її протиправною, про те, що строк для винесення постанови про повернення виконавчого листа після запровадження тимчасової адміністрації в банку законом не встановлений, про вільний доступ учасників виконавчого провадження до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження, в т.ч. і до Єдиного реєстру боржників. Також вважав, що суперечними є твердження суду про відсутність доказів, які вказували би про незаконність оскаржуваної постанови, та про безпідставність вимог щодо визнання протиправними дій начальника Печерського районного управління юстиції в м. Києві, які полягають у відсутності контролю за примусовим виконанням.

З цих підстав просив ухвалу суду першої інстанції змінити та постановити нову, якою задовольнити скаргу повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника ОСОБА_1, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як правильно встановлено судом, 26 грудня 2016 року державним виконавцем Відділу ДВС винесено постанову, якою закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №565/1042/15-ц, виданого 12.01.2016 року Кузнецовським міським судом Рівненської області, про стягнення з ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" на користь ОСОБА_1 3 537, 20 доларів США, що є еквівалентним 83 188, 41 гривень, та 503, 74 доларів США, що є еквівалентним 11 847, 03 гривень суми трьох процентів річних, припинено чинність арешту майна боржника та повернуто виконавче провадження стягувачеві (27-27, зв.). Підставою для її винесення було віднесення банку згідно з постановою Правління Національного банку України від 23.06.2015 року №408 до категорії неплатоспроможних і прийняття дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення №121 від 23.06.2015 року про запровадження тимчасової адміністрації з 24.06.2015 року та призначення уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувану, якщо запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру, а на підставі ч.3 цієї статті у разі повернення виконавчого документа стягувачеві з цих міркувань арешт з майна знімається.

При цьому обґрунтовано суд послався на відсутність встановлених Законом України "Про виконавче провадження" строків для винесення постанови про повернення виконавчого документа.

Вірним є також і його твердження, що незазначення в оскаржуваній постанові найменування боргу не є підставою для визнання самої постанови неправомірною, адже мотивувальна частина її містить чіткі та конкретні суми заборгованості, які підлягають до стягнення згідно із виконавчим листом №565/1042/15-ц, що виданий Кузнецовським міським судом 12 січня 2016 року.

Інших доказів, які свідчили би про обґрунтованість вимог скарги заявником подано не було.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.ст. 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд правильно відмовив у задоволенні скарги про визнання оскаржуваної постанови неправомірною.

Окрім того, вірним є посилання суду на норми абз. другого ч. 1 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження", за положеннями якого Міністерство юстиції України забезпечує вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження в мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Дана обставина унеможливлює обґрунтованість вимог скарги про визнання протиправними дій державного виконавця щодо ненадання доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Безпідставною встановлено і скаргу щодо визнання дій начальника Відділу ДВС протиправними, які полягають у відсутності контролю за виконавчим провадженням ВП №50188346 та надісланням оскаржуваної постанови з порушенням встановлених законом строків. Так, відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто зазначеними нормами закону не зобовязано начальника Відділу ДВС щоденно безпосередньо контролювати хід виконання усіх виконавчих проваджень більше того, коли оскаржувана постанова є законною, а також стежити за своєчасністю надіслання документів стороні виконавчого провадження.

Щодо скарги про визнання дій державного виконавця протиправними в частині несвоєчасного надіслання копії оскаржуваної постанови, то колегія суддів погоджується з висновками суду про її доведеність та обґрунтованість.

Так, згідно із абз. третім ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Між тим, з відбитка штемпеля поштового відправлення конверта вбачається, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві була надіслана 31 січня 2017 року, тобто більш як через один місяць після її винесення державним виконавцем (а.с. 29).

Повно і правильно зясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні скарги до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав заявник, лише частково, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив скаргу щодо визнання дій державного виконавця неправомірними при несвоєчасному надісланні винесеної постанови про повернення виконавчого провадження стягувачеві, а в іншій частині вірно залишив без задоволення.

Доводи апеляційної скарги про про недодержання державним виконавцем вимог ст.ст. 34, 36, 37, 40, 74 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 34, 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 в редакції №2832/5 від 29.09.2016 року, спростовуються правильністю висновків суду.

Як з необґрунтованими не можна погодитися і з покликаннями ОСОБА_1 на відсутність у виконавчому документі передбачених законом вимог щодо його форми та змісту і неоформленні належним чином державним виконавцем постанов, які винесені ним при примусовому виконанні виконавчого документа.

Не заслуговують на увагу як такі, що не містять під собою правових чи фактичних підстав, і решта доводів автора скарги про відсутність в оскаржуваній постанові найменування боргу, про суперечність тверджень суду, що строк для винесення постанови про повернення виконавчого листа після запровадження тимчасової адміністрації в банку законом не встановлений, про неможливість вільного доступу учасників виконавчого провадження до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження, про наявність доказів, які свідчили би про незаконність оскаржуваної постанови, та про безпідставність вимог щодо визнання протиправними дій начальника Печерського районного управління юстиції в м. Києві, які полягають у відсутності контролю за примусовим виконанням.

Додержання вимог закону при постановленні оскаржуваної ухвали відповідно до положень п. 1 ст. 312 ЦПК України є спонуканням для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Кузнецовського міського суду від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: