Ухвала

іменем україни

03 березня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, треті особи: служба у справ дітей Сумської міської ради, Сумська місцева прокуратура, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Сумське міське об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новомістенська 10а», ОСОБА_6, про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який в процесі розгляду уточнив та просив встановити факт проживання його разом з матір'ю ОСОБА_4 станом на 20 березня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1 та визнати недійсним іпотечний договір від 20 березня 2007 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 16 березня 2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7, на суму 110 000 доларів США, 20 березня 2017 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4

Позивач зазначав, що іпотечний договір було укладено без дозволу органу опіки та піклування, тобто з порушенням майнових прав дитини ОСОБА_2, який на час укладення договору був малолітнім та проживав разом з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного судуСумської області від 26 січня 2017 року, позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 разом з матір'ю ОСОБА_4 станом на 20 березня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1. У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог і ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити його позовні в цій частині, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 не мав і не має права власності на спірну квартиру, а лише набув право користування цією квартирою як член сім'ї власника відповідно дост. 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставинине викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справіза позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, треті особи: служба у справ дітей Сумської міської ради, Сумська місцева прокуратура, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Сумське міське об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новомістенська 10а», ОСОБА_6, про визнання договору іпотеки недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова