Справа № 308/5265/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого-судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді, заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/5265/16-ц від 23 листопада 2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2016 року, ухваленим у справі №308/5265/16-ц, позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договорами позики в розмірі 576150 (пятсот сімдесят шість тисяч сто пятдесят) грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5761,50 грн.

12 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/5265/16-ц від 23.11.2016 року, посилаючись на те, що відповідач у судове засідання не зявилась по незалежних від неї причинам. 02.11.2016 року відповідач подала до суду заяву про перенесення судового засідання за станом здоровя, згодом, 23.11.2016 року відповідач подала заяву про перенесення судового засідання у звязку із затримкою її адвоката у відрядженні у м.Львові. Однак, суд не визнав такі причини поважними. У звязку з тим, що відповідач не змогла взяти участь у засіданні безпосередньо або ж через представника, вона відповідно була позбавлена можливості реалізувати надані їй в ст.ст.27, 31 ЦПК України права, зокрема заперечити проти позову, надати докази та інші. Вказує, що позов визнає частково, не погоджується з договором позики, оскільки такий не був складеним нею, а тільки позивачем. Крім того, заявник (відповідач) вказує, що при розгляді даної справи судом було вивчено матеріали справи та надано оцінку доказам, які були подані лише позивачем, таким чином судом не було досліджено дуже суттєві факти необхідні для належного розгляду справи, а така обставина виключає можливість обєктивно встановити дійсні обставини для винесення необґрунтованого судового рішення. В свій час відповідач вважає необхідним надати власну позицію суду, належні докази, надати суду документи щодо обставин справи, а також надати свої заперечення, обґрунтовані нормами чинного законодавства, чого була позбавлена внаслідок порушення її субєктивних прав прийняттям заочного рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подану заяву про перегляд заочного рішення.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

23 листопада 2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалено заочне рішення по справі №308/5265/16-ц, яким позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задоволено.

В судові засідання 03.11.2016 р. та 23.11.2016 р. відповідач ОСОБА_3 не зявилася, про день, час і місце розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Під час розгляду справи судом було дотримано процедуру виклику відповідача в судове засідання, вжито відповідних заходів для повідомлення відповідача про час та місце слухання справи відповідно до ст.ст. 74-77 ЦПК України.

02.11.2016 року відповідач подала до суду заяви про перенесення судового засідання за станом здоровя, 23.11.2016 року відповідач подала заяву про перенесення судового засіданні у звязку із затримкою її адвоката у відрядженні у м.Львові. Разом із тим, відповідач до суду не надала жодного доказу про поважність її відсутності у судовому засіданні. З урахуванням обставин справи, суд визнав причини неявки відповідача у судове засідання, призначене на 23.11.2016 року неповажними.

Крім того, жодного підтвердження про укладення договорів про надання правової допомоги, а також неможливості з поважних причин прибути не надано.

В судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 надано копію повістки на виклик до Львівського апеляційного адміністративного суду на 22.11.2016 року, доказів поважності відсутності у судовому засіданні на 23.11.2016 року не надано.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Внаслідок неналежного здійснення своїх процесуальних прав і виконання обовязків заявником не отримано судову повістку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

З огляду на те, що маючи можливість надати суду свої заперечення та докази, якими вони обґрунтовуються, своїх процесуальних обов'язків, визначених ст.27 та ст.128 ЦПК України відповідач не вчинив.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення не вказано про наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, не зазначені які саме докази. З урахуванням вищенаведеного, приходжу до переконання, що посилання відповідача, як на підставу для скасування заочного рішення суду не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до переконання, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, а також за умови не надання ним інших доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що підлягали б дослідженню в судовому засіданні, а тому підстав для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку не вбачається.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Оскільки відповідно до ст. 232 ЦПК України підставою для скасування заочного рішення є встановлення наявності одночасно двох обставин, зокрема неявка в судове засідання та не повідомлення про причини неявки з поважних причин і наявність доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для скасування заочного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.231, 232, 209, 210 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/5265/16-ц від 23 листопада 2016 року - залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. В цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5