Справа № 464/7248/16-ц
пр.№ 2/464/232/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2017 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сихівського районного відділу Державної міграційної служби України у м.Львові про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача ОСОБА_2, 08.09.1980р.н., такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою № 55 по вул.Освицька, 7 у м.Львові; зобовязати Сихівський районний відділ Державної міграційної служби України у м.Львові примусово зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: м.Львів, вул.Освицька, 7/55. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 29.12.2003р., посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_3, що також підтверджується витягом № 2486659 від 31.12.2003р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно ЛОДК БТІ та ЕО. У вказаному житлі зареєстровані він, як власник, двоє його дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також його колишня дружина відповідачка ОСОБА_2, шлюб з якою розірвано 08.11.2013р. Відповідачка разом з дітьми виїхала з квартири 12.08.2015р. та не проживає у вказаній квартирі до даного часу. Вивезла з квартири, допоки він перебував на роботі, всі меблі, усю побутову техніку, її особисті речі в квартирі відсутні. Постійна відсутність відповідачки у спірній квартирі також підтверджується складеними уповноваженими працівниками ЖБК № 252 актами від 16.12.2015р., 20.04.2016р. та 18.08.2016р. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період її відсутності не існує, а тому вважає, що така втратила право користування квартирою 55 по вул.Освицька, 7 у м.Львові, на підставі чого просить винести відповідне судове рішення.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча у відповідності ст.76 ЦПК України належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи (в т.ч. шляхом публікації оголошення у пресі згідно ч.9 ст.74 ЦПК), а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідачки, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.401, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 29.12.2003р., посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_3, що також підтверджується витягом № 2486659 від 31.12.2003р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно ЛОДК БТІ та ЕО.

Як вбачається з будинкової книги та виданої Житлово-будівельним кооперативом № 252 довідки з місця проживання про склад сімї і прописки № 9 від 19.05.2016р., в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані четверо осіб: ОСОБА_1, як власник (позивач), ОСОБА_2, як дружина власника (відповідачка) та їхні спільні діти ОСОБА_4, 13.06.2000р.н. та ОСОБА_5, 03.05.2008р.н.

Також встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08.11.2013р. було розірвано. ОСОБА_8, згідно вказаних позивачем обставин, відповідачка, після розірвання їхнього шлюбу продовжували проживати у спірній квартирі, а вже 12.08.2015р. добровільно покинув житлове приміщення, без відома позивача вивезла з квартири всі меблі, побутову техніку та відповідно свої особисті речі.

Як стверджується актами від 16.12.2015р., 20.04.2016р. та 18.08.2016р., складеними мешканцями будинку № 7 по вул.Овицька та затвердженого головою ЖБК-252 ОСОБА_8, відповідачка ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 12.08.2015р. (понад рік), особистих речей в квартирі немає (вивезено).

Вказані обставини також підтвердженні показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які в судовому засіданні ствердили, що відповідачка ОСОБА_2 виселилась з квартири позивача понад півтора роки тому і з того часу до такої жодного разу не навідувалась, а місце перебування останньої на даний час їм невідоме.

Право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Будь-які правочини, на підставі яких відповідачка була би наділена правом на користування спірною квартирою (найм, оренда, позичка, тощо) не вчинялись. Передбачених чинним законодавством підстав для збереження за відповідачкою спірного жилого приміщення судом не встановлено.

Таким чином, суд повно, всебічно та обєктивно оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що відповідач, не проживаючи у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, втратила право на користування нею з підстав ч.2 ст.405 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

В частині вимог про зобовязання Сихівського районного відділу Державної міграційної служби України у м.Львові примусово зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: м.Львів, вул.Освицька, 7/55 слід відмовити з огляду на те, що відповідно до ст.7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, відтак, питання про зняття особи з реєстрації виникає в процесі виконання такого рішення суду, оскільки орган, який здійснює реєстрацію місця проживання та зняття з реєстрації при наявності такого рішення зобовязаний зняти особу з реєстрації і лише у випадку відмови в цьому може виникнути спір. З огляду на викладене така вимога заявлена позивачем передчасно та на даний час відсутні підстави для її задоволення.

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки в користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 520 грн., що підтверджені відповідним платіжними дорученням.

На підставі ст.ст.401, 405 ЦК України та керуючись ст.ст.1, 10-11, 58-60, 74-76, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2, 08.09.1980р.н., такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою № 55 по вул.Освицька, 7 у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 520 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача про перегляд заочного рішення, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана позивачем до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: