ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1449/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючої-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором , суд

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в особі свого представника Сафір Ф.О. за довіреністю, звернулось до суду позовом ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5

Відповідно до укладеного договору № б/н від 26.08.2005 року ОСОБА_5 26.08.2005 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору, позичальника було зобов'язано щомісячно вносити грошові кошти в рахунок погашення кредиту та повернути всю суму кредиту у визначені строки. Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення та вимагати повного виконання боргових зобов'язань.

У зв»язку з утворенням заборгованості та невиконання зобов»язань відповідачем, з урахуванням уточнень в остаточній редакції від 30.11. 2016 року просить стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість по відсоткам , нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 03.03. 2013 року по 03.03. 2016 року у розмірі 6 286 гривень 75 коп., а також судові витрати у розмірі 1378.00 гри. судовий збір.

Представник позивача, належним чином повідомлений в судове засідання не прибув, про те в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи, при цьому надавши письмові пояснення ( а.с. 75-83) та додаткові пояснення після уточнень до позовних вимог ( а.с.107-109).

Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє за довіреністю від 08.08. 2016 року на підставі договору № 26/16 від 03.06. 2016 року укладеного між Адвокатським об»єднанням « Незалежна Київська адвокатська група « та ОСОБА_5 про надання правової допомоги ( а.с.61; 62) проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначаючи, що в розрахунках наданих позивачем вбачається, що відповідач 21 вересня 2015 року нібито вносив кошти на картковий рахунок у сумі 66, 96 грн. Однак її довіритель не користування даною карткою уже досить тривалий час з 09 липня 2009 року, тобто понад 7 років, йому навіть не відомо де знаходиться дана картка.

Відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін виконання зобов'язання відповідає строку дії картки, який в заяві не визначений. Автоматичне продовження терміну дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом може бутизбільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, згідно з статтею 259 Цивільного кодексу України.

Відтак, право на звернення до суду з позовом у ПАТ КБ «ПриватБанк» закінчився 09 липня 2012 року, проте банк звернувся до суду з позовом лише 04 березня 2016 року, тобто з пропуском позовної давності.

Звертає увагу на те, що умови та правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_5 , та на документі відсутня дата їх затвердження. При цьому, в матеріалах справи відсутні допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці умови розумів ОСОБА_5 , підписуючи заяву позичальника, або що в подальшому такі умови не змінювалися. Також зазначає, що позивачем не було додано до матеріалів справи пам'ятки клієнта та тарифів банку, які є невід'ємними частинами кредитного договору та визначають його умови та порядок погашення кредиту.

При цьому зазначила, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до положень статті 258 ЦК України, а саме що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна заява не містить позовних вимог, щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) за 2016 рік, а тому просить суд застосувати спеціальну позовну давність до позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки (пені, штрафу) у розмірі 500 гривень та 909, 41 гривень.

Вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням письмових пояснень представника позивача та уточнень позовних вимог в остаточній редакції, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом, 26.08.2005 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 було укладено договір № б/н , у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на платіжну картку на суму 2200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком дії до 03/09.( а.с.12).

Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір.

Отже, при укладанні договору сторони керувались положенням ч.І ст.634 ЦК України, який визначає, що договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до пропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 627, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з умовами договору Банком передано Відповідачу кредитну карту зі строком дії до 03/09, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2200,00 грн., в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого Кредиту фізичним особам строки. Згідно з умовами Кредитного договору б/н від 26.08.2005 року Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 4,00 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Стаття 1054 ЦК України визначає поняття Кредитного договору як: за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Виходячи з даної норми закону - кредитний договір є двостороннім та оплатним. де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.

Отже основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, враховуючи що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Згідно з умовами Кредитного договору б/н від 26.08.2005 року Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Згідно з п. п. 3.1.1. та 3.1.3. Правил користування платіжною картою, Умов та правил надання банківських послуг строк дії карти вказується на лицевій стороні карти (рік та місяць). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного на картці. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності на картрахунку грошових коштів для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій.

21.09. 2015 року з рахунку ОСОБА_5 здійснено автоматичне погашення частини кредиту.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідача ОСОБА_5 умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на на 03 березня 2016 р. складає 2895,95 грн.

Згідно умов п.п 5.5.1, 5.5.2 Кредитного договору, при непогашенні кредиту в термін, встановлений п.п. 5.2, 5.3, 5.4 Договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.5.5.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунка до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році.

Відповідно до ст.ст. 629, 525, 612 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з вищенаведеного, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" вважає за необхідне захистити свої правав судовому порядку та стягнути з Боржника ОСОБА_5, на користь Банку суму заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності згідно ст. 257 ЦК України., з 03.03.2013року по 03.03.2016рік за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 03.03. 2016 року , яка складає у розмірі - 6286,75 грн. ( а.с. 103-104).

Отже у березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язався вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правого зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання ( ст.510 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк.

В законодавстві визначають різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст..ст.530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_3 посилалася на те, що термін дії банківської картки, виданої банком на підставі спірного кредитного договору закінчився 03/09. При цьому, представник відповідача не заперечувала, що останнє надходження готівки на картковий рахунок здійснювалось у липні 2009 року, тобто понад 7 років (а.с. 64-65).

Відтак, дія картки закінчилась у березні 2009 року , останній платіж здійснено у липні 2009 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось лише у березні 2016 року, тобто з пропуском загальної позовної давності, установленої ст. 257 ЦК України.

При цьому, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, проте, після закінчення строку дії договору банк видавав боржнику грошові кошти і нову платіжну картку №377511 від 09.03. 2006 року на суму 2 500 гривень ( а.с. 105-106), а позивач наполягає на тому, що боржник своїх зобов'язань за договором від 26 серпня 2005 року не виконав та має заборгованість перед банком.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що останній платіж ОСОБА_5 було здійснено у липні 2009 року ( а.с.9).

Автоматичне погашення банком частини кредиту 21.09. 2015 року з рахунку ОСОБА_5 не свідчить про визнання ним свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності виходячи з наступного.

Підстави переривання строку позовної давності встановлені статтею 264 ЦК України.

Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново ( ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). При цьому слід враховувати, що переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився.

Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

З урахуванням обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника, в даному випадку не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Позивачем не надано судом будь-яких належних доказів, що автоматичне погашення частини кредиту з іншого відкритого рахунку ОСОБА_5 відбулось за його згодою.

Таким чином, бездіяльність ОСОБА_5 стосовно оскарження дій щодо списання коштів поза його волею не може свідчити про визнання ним боргу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із статтями 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для стягнення і судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 15, 16,253,256,257,258, 264, 266, 267, 509,510, 525, 526, 530,610, 611, 612, 627, 629, 631, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором , відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 30 січня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК