Справа № 638/5998/16-ц
Провадження № 2/638/1243/17
РІШЕННЯ

ІMEHEM УКРАЇНИ

15 березня 2017 р. Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі

головуючого судді Омельченко К.О.

при секретарі Помазан М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, у якій зазначає, що 13.10.2004 року ним було придбано вищезазначене майно. Хоча даний будинок і був придбаний за час шлюбу із відповідачем, однак за особисті кошти позивача, які були ним отримані після відчуження іншого нерухомого майна, що належало позивачу на праві приватної власності.

В судове засідання позивач не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, причину неявки не повідомила, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

За клопотанням позивача та у відповідності зі ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19 січня 2001 року зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2013 року по справі № 628/2231/13-ц.

Під час шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2004 року ОСОБА_1 продав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належала йому на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 жовтня 2004 року. Відповідно до цього договору купівлі-продажу квартира АДРЕСА_2, належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 20.05.1996 року та нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 11.07.2000 року, зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 23.08.2000 року та договору про встановлення розміру часток та купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 від 19.09.2000 року, зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 21.09.2000 року. Продаж цієї квартири вчинено за суму 270 000, 00 (двісті сімдесят тисяч) гривень, що еквівалентно 50 000,00 (пятдесят тисяч) доларів США.

Також, того ж дня, 13 жовтня 2004 року, позивачем було придбано у власність жилий будинок № 93-А (девяносто три А) з надвірними будівлями, що розташований в м. Харкові, вул. Дербентська.

Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Згідно з п. 1 укладеного договору гр. ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_1 прийняв у власність жилий будинок № 93-А (девяносто три А) з надвірними будівлями, що розташований в м. Харкові, вул. Дербентська. На земельній ділянці розміром 668 кв.м. розташований жилий будинок літ. «А-1», цегляний, житловою площею 54,2 кв. м. з надвірними будівлями: сарай літ. «З» льох літ. «Г», вбиральня літ. «В», гараж літ. «Ж», літня кухня літ. «Д», огорожа № 1,3,5, замощення № 1, колодязь № 4, навіс літ. «К,Л».

Відповідно до п. 2 укладеного договору купівлі-продажу продаж майна було вчинено за 172 800 (сто сімдесят дві тисячі вісімсот) гривень, які були одержані продавцем від позивача у повному обсязі ще до підписання договору.

Вищезазначене свідчить про те, що передумовою для купівлі спірного майна став саме факт продажу квартири, яка належала позивачу на праві приватної власності та була набута ним у власність ще до укладення шлюбу, а також те, що кошти отримані від реалізації цього майна були направлені на придбання іншого нерухомого майна, а саме будинку № 93-А (девяносто три А) з надвірними будівлями, що розташований в м. Харкові, вул. Дербентська.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до пункту 24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу;набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно з положеннями ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що відчуження квартири № 16, що розташована в м. Харкові, вул. Костомарівська, буд. № 18, яка належала позивачу на праві приватної власності відбулося в один день з придбанням ОСОБА_1 будинку № 93-А (девяносто три А) з надвірними будівлями, що розташований в м. Харкові, вул. Дербентська.

Згідно з умовами наявних у матеріалах справи договорів купівлі-продажу нерухомого майна, коштів, які були отримані від реалізації квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала позивачу на праві приватної власності, було достатньо для купівлі будинку № 93-А (девяносто три А) з надвірними будівлями, що розташований в м. Харкові, вул. Дербентська.

Вищезазначене свідчить про те, що спірне майно було придбане за особисті кошти позивача, а тому, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши, той факт, що житловий будинок № 93-А по вул. Дербентській у м. Харкові був придбаний за особисті кошти ОСОБА_1, які були отримані ним від продажу квартири № 16, що розташована у м. Харкові по вул. Костомарівській, буд. 18, що документально підтверджено договорами купівлі-продажу від 13.10.2004 року, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст. 57 Сімейного кодексу України, п. 24Постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок літ. «А-1», цегляний, житловою площею 54,2 кв. м. з надвірними будівлями: сарай літ. «З» льох літ. «Г», вбиральня літ. «В», гараж літ. «Ж», літня кухня літ. «Д», огорожа № 1,3,5, замощення № 1, колодязь № 4, навіс літ. «К,Л», який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Дербентська, буд. № 93-А.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць прийняти до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя