Справа № 731/517/16-ц Провадження № 22-ц/795/272/2017 Головуючий у I інстанції Моцьор О. В. Доповідач - Мамонова О. Є.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого судді: Мамонової О.Є.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини після розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти, з усіх його доходів, на її утримання на час непрацездатності у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову протягом інвалідності та хвороби.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не відповідають обставинам справи. ОСОБА_2 зазначає, що є інвалідом I групи, частково паралізована, рухається тільки на інвалідному візку, постійно лікується, витрачаючи пенсію на придбання ліків. Заявниця вказує, що пенсія по інвалідності, яка забезпечує їй прожитковий мінімум, не враховує витрат ОСОБА_2 на лікування.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , який просив залишити в силі рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивачку не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч.4 ст.75 СК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1996 року по 20 серпня 2003 року, 05 серпня 2008 року повторно уклали шлюб (а.с.6), який був розірваний рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2011 року (а.с.13).

Від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно довідок Чернігівської обласної медико-соціальної експертної комісії, ОСОБА_2 були встановлені: II група інвалідності у період з 01.06.2006 по 01.07.2008 (а.с.15); I група інвалідності на строк з 16.04.2008 по 01.05.2011, з 20.04.2011 по 01.05.2014, з 30.04.2014 безстроково (а.с.16,17,18).

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно із ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

За положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З довідки Варвинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України № 2184/04 від 16 листопада 2016 року вбачається, що щомісячний розмір пенсії ОСОБА_2 по інвалідності внаслідок загального захворювання у травні-жовтні 2016 року становив 1 348,85 грн. (а.с.10).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить з 1 травня 1130 грн., з 1 грудня 1247 грн.

Із викладеного слідує, що розмір пенсії ОСОБА_2 перевищує визначений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанцій про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , оскільки остання отримує пенсію у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України. Зазначений висновок узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України у справі №6-3066цс15 від 13 квітня 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не працює (а.с.41-44), проживає разом із матір`ю ОСОБА_5 , 1946 року народження (а.с.25). Згідно довідок військового-лікарської комісії №№ 165, 221/I від 01.04.2015, 05.05.2015, сержанту запасу ОСОБА_1 встановлений діагноз: консолідуючі вогнепальні переломи кутоподібної та I плюснової кістки правої ступні (поранення від 08.03.2015) лікованого гіпсовою іммобілізацією з тимчасовим порушенням функції (а.с.37,38).

За інформацією ІНФОРМАЦІЯ_2 №366 від 23.03.2016, сержант запасу ОСОБА_1 направлений до Чернігівської обласної поліклініки для вирішення питання про встановлення інвалідності та визначення відсотку втрати працездатності. Захворювання пов`язано із захистом Батьківщини в зоні проведення АТО (а.с.40).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було прийнято до уваги, що ОСОБА_2 є інвалідом I групи, частково паралізована, рухається тільки на інвалідному візку, постійно лікується, витрачаючи пенсію на придбання ліків, а розмір пенсії на рівні прожиткового мінімуму не враховує її витрат на лікування, апеляційний суд відхиляє, оскільки у розумінні ч.4 ст.75 СК України ОСОБА_2 не є такою, що потребує матеріальної допомоги.

За викладених обставин, рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги є законним, обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.
Головуючий:Судді: