Номер провадження: 22-ц/785/2106/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2015р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом виселення, вселення, третя особа Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування, -

ВСТАНОВИЛА:

14 січня 2013р. ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом, якій остаточно уточнив, просила суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою, шляхом виселення ОСОБА_2 та вселення її в квартиру № 2/1 в будинку № 68 по вулиці Магістральній в м. Одесі.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказала, що вона за договором купівлі-продажу від 23 серпня 2012р. є власником квартири № 2/1 в будинку № 68 по вулиці Магістральній в місті Одесі. Позивач ОСОБА_3 стверджувала, що вона не може вселитися у вказану квартиру, оскільки в ній проживають сторонні люди, які не надають їй доступу до квартири, а саме її сусідка ОСОБА_2, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вважає, що відповідач не має підстав для проживання у належній їй квартирі, добровільно залишити спірну квартиру відмовляється, тому вона була вимушена звернутись до суду з вказаним позовом (том 1 а.с.4-5, 19, 46-47).

Справа неодноразово розглядалася судами, та останнім рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2015р. було задоволено позов ОСОБА_3 (том 2 а.с.94-95).

Суд вказав: «Усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою № 2/1 в будинку №68 по вулиці Магістральній в м. Одесі шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири і вселення ОСОБА_3 в квартиру № 2/1 в будинку №68 по вулиці Магістральній в м. Одесі».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07 вересня 2016р. було скасовано ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2015р. про зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду від 05 листопада 2015р. (том 2 а.с.137-138, 199-200).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 05 листопада 2015р. скасувати, ухвалити рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що суд безпідставно задовольнив її позов, та не врахував належним чином усі обставини по справі (том 2 а.с.99-106).

Справу розглянуто у відсутності ОСОБА_3, яка просила розглянути справу у її відсутності і відсутності її представника.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, якій підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2012р. ОСОБА_3 є власником квартири № 2/1 в будинку № 68 по вулиці Магістральній в місті Одесі, що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 30 серпня 2012р. № 35335394.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09 лютого 2007р.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач позбавлена користуватися належній їй на праві власності квартирою, так як в ній проживає відповідач ОСОБА_2

Також з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира належала на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2011р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які за договором купівлі-продажу від 22 травня 2011р. продали вказану квартиру ОСОБА_6, якій в подальшому за договором купівлі-продажу від 23 серпня 2012р. продав вказану квартиру позивачці ОСОБА_3

Посилання апелянта на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2012р. було скасовано заочне рішення Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 від 31 січня 2011р., та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру квартири № 2/1 в будинку № 68 по вулиці Магістральній в м. Одесі, з підстав фактичної відсутності обєкта нерухомого майна у вигляді квартири № 2/1, оскільки обєкт будівництва не введено до експлуатації, з урахуванням наступного.

Дійсно рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2014р. було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6М, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради», Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним і скасування державної реєстрації.

Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2014р. було скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2014р. з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014р. було залишено без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2014р.

При цьому рішення апеляційного суду залишено без змін касаційною інстанцією, на підставі того, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням механізму, передбаченого ч. 2 ст. 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувачам презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і це є підставою для задоволення позову про витребування в нього майна.

Отже, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Квартира № 2/1 в будинку № 68 по вулиці Магістральній в місті Одесі була предметом судового розгляду у справі про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 23 серпня 2012р. недійсним. В межах вказаного судового процесу у визнанні договору купівлі-продажу спірної квартири від 23 серпня 2012р. недійсним відмовлено, примусове вилучення майна у позивача не відбулося, а також не ухвалювалися рішення щодо припинення права власності позивача на підставі ст.346 ЦК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 підтвердив, що ОСОБА_2 не зверталася з належним позовом після того, як ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014р. було залишено без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2014р.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд:: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. звернуто увагу на те, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому обєкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відповідач ОСОБА_2 не надала суду першої та суду апеляційної інстанції відповідні належні та допустимі докази щодо правомірного заняття нею квартири, яка належить позивачці ОСОБА_3

Безпідставним є доводи представника апелянта відносно того, що позивачкою ОСОБА_3 не доведений факт того, що ОСОБА_2 займає належну їй квартиру, оскільки це випливає з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2014р., з рішення апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2014р., з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014р.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2015р. залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий: І.П. Сидоренко

Судді: Т.В. Цюра

ОСОБА_7