233 № 233/208/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Кліменко І.В.,

особи, які брали участь у справі:

заявниця ОСОБА_1,

представник заявниці ОСОБА_2,

заінтересована особа Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження особи, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, 19 січня 2017 року звернулась до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Донецьк Донецької області - тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, матір'ю якої вона є. У заяві вказано, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у пологовому відділенні Донецького клінічного територіального медичного об'єднання ІНФОРМАЦІЯ_6 народила дитину - дівчинку у зареєстрованому шлюбі з батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, вона не може отримати свідоцтво про народження в органах ДРАЦС. З метою державної реєстрації своєї дитини, просила суд встановити факт народження дочки, дані про дату і місце її народження, та про її батьків.

У судове засідання заявниця та її представник не з'явились, у своїх заявах просили розглядати справу за їх відсутності.

Представник заінтересованої особи - Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Суд, з'ясувавши позицію заявниці, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Статтею 133 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини..

Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Судом встановлено, що заявниця - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - м. Зугрес Донецької області, є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту. ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, який укладений 11 грудня 2015 року, про що складено актовий запис про шлюб № 179 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження - м. Донецьк, є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорту.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у пологовому відділенні Донецького клінічного територіального медичного об'єднання, що розташований за адресою: м. Донецьк Донецької області, пр.Ілліча, б.16, заявниця народила першу дитину - дівчинку, про що одержала медичне свідоцтво про народження дитини № 800/1176 від ІНФОРМАЦІЯ_6, копію якого заявниця долучила до заяви.

22.11.2016 р. у м. Донецьку було зареєстровано народження дитини ОСОБА_4 та видано свідоцтво про народження Пролетарським відділом ЗАГС м. Донецька ГРПМЮДНР При цьому, оскільки документи, що підтверджують факт народження дитини заявниці, видані медичним закладом та відділом ЗАГС на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійними і не створюють правових наслідків.

Судом оглянуто, надані заявницею на підтвердження своїх вимог, копії відомостей пологового будинку про породіллю та новонародженого, протоколу ультразвукового акушерського дослідження, довідки Амбулаторії № 3 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 11 м. Донецька про здоров'я дитини, світлини дитини з батьками.

Документом № 15/18-23-108 від 18 січня 2016 року Костянтинівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області представнику заявниці - ОСОБА_2 відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини з причини пред'явлення документа, що підтверджує народження дитини, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відповідно до клопотання представника заявника про уточнення зави про встановлення факту народження, в якій просить в рішенні суду вказати ім'я дитини суд зазначає, що ім'я дитини може бути вказане батьками безпосередньо під час державної реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо батьки дитини мають різні прізвища: мати - ОСОБА_1, батько - ОСОБА_3, прізвище дитини має вирішуватися за їх спільною згодою. Враховуючи те, що батьки вже намагалися зареєструвати народження дитини у м. Донецьку та присвоїти їй ім'я ОСОБА_4, суд вважає за можливе вказати зазначене ім'я у своєму рішенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило. Отже, суд дійшов висновку, що подані копії документів є належними та допустимими доказами по справі та підтверджують обставини, викладені у заяві.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця у справі , її чоловік та дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження нею дитини жіночої статі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Донецьк Донецької області, Україна, у шлюбі з батьком дитини ОСОБА_3, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_1 свідоцтво про народження її дитини, видане державним органом України.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 6, 15, 208, 212-215, 218, 234-235, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Донецьк Донецької області, Україна, у матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - м. Зугрес Донецької області, Україна, громадянки України, батько дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження - м. Донецьк Донецької області, громадянин України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя