АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/756/17 Справа № 201/3782/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Черновськой Г. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Дніпро

19 січня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М..,

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 через представника своїх інтересів ОСОБА_3 16 березня 2016 року звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити певні дії (а. с. 4-6).

У позовній заяві в обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалась на те, що ОСОБА_2 є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: є держателем платіжної картки у гривні № НОМЕР_1 на суму 10 000,00 грн. з базовою процентною ставкою по кредиту у розмірі 2,5% в місяць на залишок заборгованості. З 27 жовтня 2012 року ОСОБА_2 проживала в Російській Федерації в м. Москва та користувалась отриманою від відповідача кредитною карткою. В м. Іваново РФ 12 квітня 2013 року відбулось шість транзакцій з отримання готівкових коштів з зазначеної платіжної картки на загальну суму 57 000,00 рублів, про що ОСОБА_2 стало відомо 28 квітня 2013 року, у зв'язку з чим 29 квітня 2013 року позивач заблокувала вказану картку. У відповіді від 17 травня 2013 року на відповідну заяву ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» відповів, що вина працівників банку у зникненні грошових коштів з кредитної картки позивача відсутня. У юридичному відділі ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачу повідомили, що зняття грошових коштів 12 квітня 2013 року о 00 годин 00 хвилин відбулось шляхом проведення шести транзакцій, що є технічно неможливим, а тому зазначені операції були більш всього технічною помилкою банку та завірили ОСОБА_2, що штрафні санкції нараховуватись не будуть. Проте, у лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, у задоволення якого судом було відмовлено, оскільки позивач (банк) не зміг довести, що 12 квітня 2013 року з картки НОМЕР_1 саме ОСОБА_2 були зняті грошові кошти у розмірі 57 000,00 рублів. Заяви ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про закриття картки були відповідачем проігноровані, у зв'язку з чим ОСОБА_2 просила суд зобов'язати відповідача закрити картковий рахунок кредитної картки № НОМЕР_1 та видати про це відповідну довідку; покласти на відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» закрити картковий рахунок кредитної картки № НОМЕР_1 та видати ОСОБА_2 про це відповідну довідку.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 23-25).

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та просить рішення скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 57-59).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: є держателем платіжної картки у гривні № НОМЕР_1 на суму 10 000,00 грн з базовою процентною ставкою по кредиту у розмірі 2,5% в місяць на залишок заборгованості (а. с. 8-10).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було відмовлено (а. с. 14-15).

Даним судовим рішенням встановлено, а отже, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, що 18.06.2008 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у сумі 10 000,00 грн. з базовою процентною ставкою по кредиту 2,5% в місяць на залишок заборгованості.

На виконання вказаного договору відповідач отримала кредитну картку Голд клуба «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та ПІН-код до неї і здійснювала розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій із використанням платіжної картки.

12.04.2013 року о 00 год. 00 хв. 00 сек. з банкомату, розташованого за адресою: пр. Будівників, 68А в м. Іваново Російської Федерації, були здійснені шість транзакцій про здійснення операцій з отримання готівкових коштів з платіжної картки на загальну суму 57 000 рублів.

27.04.2013 року о 18 год. 34 хв. 22 сек. було здійснено транзакцію на суму 1 250 російських рублів, що підтверджується випискою.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналізуючи наведені норми, суд прийшов до висновку про не встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також позивачем не спростовано та не доведено належними та допустимими доказами твердження допитаного у судовому засіданні спеціаліста ОСОБА_4 про те, що за секунду технічно неможливо з банкомату здійснити шість транзакцій. Така транзакція можливо бути реалізована одним єдиним способом - це використання сліпа, коли здійснюється транзакція карточки шляхом її копіювання, або прокатки на зчитувачу без електронного підпису власника або особою, яка умисно зробила з неї копію. Таку транзакцію можливо здійснити тільки з допомогою спеціального устрою, який підключений до банківської мережі. Особа, яка не має такого устрою і яка володіє оригіналом даної платіжної картки через банкомат не могла здійснити такі транзакції.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність вини ОСОБА_2 для настання цивільно-правової відповідальності, а тому відмовив у задоволенні позову.

Судом 1 інстанції також встановлено, що строк дії картки № НОМЕР_1 закінчився у липні 2014 року і у листопаді 2015 року ОСОБА_2 двічі зверталась на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» про закриття кредитної картки № НОМЕР_1 (а. с. 11-13), проте такі заяви відповідачем не були задоволені.

При ухваленні рішення судом враховано ч. 1 ст. 1075 ЦК України, відповідно до якої, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Також, задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції посилався на п. 20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Національного банку України № 492 12 листопада 2003 року, відповідно до якого поточні рахунки клієнтів банків закриваються, в тому числі, на підставі заяви клієнта, та на пункт 20.6 Інструкції, яким визначено, що якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви.

Аналогічної позиції щодо обов'язку банку закрити рахунок клієнта на підставі його заяви дотримується Верховний суд України, про що зазначено в постанові від 28 листопада 2011 року по справі № 27/11.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності та правомірності позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим вважав за можливе зобов'язати відповідача закрити картковий рахунок кредитної картки № НОМЕР_1 та видати про це відповідну довідку, також суд вирішив питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена Постановою Національного банку України № 492 12 листопада 2003 року, на яку посилався суд в своєму рішенні, регулює порядок відкриття, закриття саме поточних рахунків, а позивачу було відкрито кредитний рахунок, у зв'язку з чим позивачем та судом обрано норму, яка не регулює кредитні правовідносини з виконання кредитного договору б/н від 18.06.2008 року, - не можуть бути підставою для скасування рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 7.1., 7.1.2. ст. 7 Закону України від 05.04.2001 № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно розділу 2 «Терміни та поняття» Умов та правил надання банківських послуг, «картрахунок» - це поточний рахунок, на якому обліковуються операції за платіжними картками.

Таким чином, закон не розмежовує поняття «кредитний рахунок» окремо від поняття «поточний рахунок», оскільки «картрахунок» є поточним рахунком, а тому висновки суду щодо обґрунтованості позовних вимог в частині закриття карткового рахунку з посиланням на Інструкцію зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Посилання апелянта на те, що видача довідки про закриття рахунку можлива лише за відсутності заборгованості за кредитним договором, а позивач не надав суду доказів щодо відсутності такої заборгованості, - необґрунтовані, оскільки факт відсутності заборгованості доведений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року, яким було відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Вказане рішення набрало законної сили. Крім того, самим відповідачем, у відповідності до вимог ст.ст. 10,57-60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів щодо наявності заборгованості позивача перед банком.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: