Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/614/16-ц
Номер провадження 2/540/40/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Порохні І.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача-1 ОСОБА_3

представника відповідачів -1-3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління Державної міграційної служби в Полтавській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

на підставі ч.3 ст. 209 ЦПК України в судовому засіданні 29 березня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення, -

в с т а н о в и в :

у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку № 4 по вул. Суворова в с. Михайлівка Машівського району Полтавської області. Відповідачі по справі доводяться йому колишньою дружиною та дітьми, відповідно, зареєстровані в даному будинку, однак з липня 2014 року не проживають у ньому. Їхня реєстрація у будинку перешкоджає йому як власнику у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. У звязку з наведеним позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком по вул. Суворова, 4 в с. Михайлівка Машівського району Полтавської області.

Відповідачі подали заперечення на позовну заяву в якому, посилаючись на норми ст.ст. 64, 65, 71 та 107 ЖК УРСР, ст. 405, 406 ЦК України, просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заперечення мотивоване тим, що вони не мають змоги проживати у вказаному будинку, так як позивач зловживає спиртним напоями, вчиняє сварки і виганяє їх з будинку. Час від часу вони повертаються туди, однак позивач кожного разу змушує їх покинути вказане житло. Фактично примусово, на фоні неприязних стосунків зі сторони позивача, вони змушені були покинути будинок та не проживають там з серпня 2016 року. При цьому позивач не надає їм доступ до житла та забороняє забрати свої особисті речі та майно, набуте за час сумісного проживання однією сімєю (а.с. 60-66).

У судовому засіданні позивач та його представник наполягають на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві та позивач зазначив, що з 07.07.2014 року відповідачі за вказаною адресою не проживають, з будинку він їх не виганяв та перешкод не чинив, комунальні послуги вони не оплачують.

Відповідач-1 проти позову заперечує з тих підстав, що насправді вони проживали у спірному житлі до липня 2015 року, а тому не втратили право користування ним. Сумісне проживання є неможливим, оскільки позивач створює в цьому перешкоди, викликає міліцію.

Представник відповідачів заперечує проти позову з підстав викладених у запереченні та зазначив, що відповідачі проживали у спірному житлі до серпня 2015 року, а тому правових підстав для визнання їх такими, що втратили право користування житлом немає.

Відповідачі-2, 3 та представник третьої особи в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, відповідачі направили заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку по вул. Суворова, 4 в с. Михайлівка Машівського району Полтавської області, що стверджується рішенням Машівського районного суду від 12.08.2015р. витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2015р. № 43177110 (а.с. 6, 68).

Згідно довідки Михайлівської сільської ради № 02-54/254 від 16 квітня 2016р., позивач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, і згідно погосподарської книги № 5 особовий рахунок № 01-0381-1 спільно з ним зареєстровані: не родичка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7).

Як убачається з наданих позивачем актів від 02.04.2015 та 17.11.2017, він дійсно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в домогосподарстві один з 07 липня 2014 року (а.с.8-8а).

В судовому засіданні як позивач так і відповідач-1 зазначили, що між ними існує конфлікт щодо проживання у спірному житлі, при цьому позивач стверджував, що йому неможливі умови спільного проживання створюють сини, а тому він змушений звертатися у правоохоронні органи, а відповідач-1 зазначила, що позивач не дає їй з дітьми проживати у будинку, застосовує фізичну силу та викликає міліцію.

Наявність непорозумінь між сторонами підтверджується висновками Машівського РВ УМВС від 25.04. та 20.08.2015р. за письмовими заявами позивача, згідно яких першого разу між ними виник конфлікт щодо білизни, яка сушилася, а вдруге з приводу образ з боку сина ОСОБА_7 в адресу позивача, і за обома фактами ознак адміністративного та кримінального правопорушення не встановлено (а.с. 162-163).

В судовому засіданні відповідач-1 зазначила, що сини проживали у будинку останній раз з березня по червень 2015 року, а вона з квітня по липень 2015 року.

Хоча з цими обставинами позивач не погоджувався, але вказаний факт підтверджується дослідженими вище висновками Машівського РВ УМВС, з яких вбачається, що сини ОСОБА_8 і ОСОБА_6 у квітні, серпні 2015 року проживали у спірному житлі.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що в судовому засіданні не підтвердився факт не проживання відповідачів у спірному житлі з липня 2014р. та встановлено, що останнім місяцем проживання був серпень 2015 року, в той час позивач звернувся до суду з позовом у квітні 2016 року, тобто до цього часу ще не пройшов річний строк, коли відповідачі перестали проживати у будинку по вул. Суворова, 4 в с. Михайлівка Машівського району, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову з наведених підстав слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати на його користь стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління Державної міграційної служби в Полтавській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 31 березня 2017 року

Суддя: