Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі КОСТЮК Л.А.

за участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»» і ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування та компенсацію майнової і моральної шкоди, за апеляційною скаргою ТДВ СТ «Домінанта» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 5 вересня 2016 року, -

встановила:

ОСОБА_3-І.Й. 03.12.2015 звернулася до суду із зазначеним позовом до ТДВ СТ «Домінанта» і ОСОБА_1 та просила стягнути на свою користь:

із ТДВ СТ «Домінанта» страхове відшкодування за завдану ОСОБА_1 внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду в розмірі 50000,00 грн;

із ОСОБА_1 124535,01 грн в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, з яких: залишок суми матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, у розмірі 18642,17 грн, витрати на придбання медикаментів на загальну суму 662,84 грн, витрати на очистку одягу від крові після ДТП на суму 230,00 грн, відшкодування шкоди, завданої здоровю в розмірі 25000,00 грн, відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 80000,00 грн.

Заявою від 11.05.2016 позивач уточнив позовні вимоги і остаточно просив стягнути на його користь:

із ТДВ СТ «Домінанта» страхове відшкодування за майнову шкоду, завдану ОСОБА_1 внаслідок скоєння ДТП, в розмірі 26772,21 грн;

із ТДВ СТ «Домінанта» і ОСОБА_1 солідарно 25000,00 грн у рахунок відшкодування шкоди, завданої її здоровю внаслідок ДТП;

із ОСОБА_1 99535,01 грн у якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння ДТП, з яких: залишок суми матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, у розмірі 18642,17 грн, витрати на придбання медикаментів на загальну суму 662,84 грн, витрати на очистку одягу від крові після ДТП в сумі 230,00 грн і компенсація моральної шкоди в розмірі 80000,00 грн.

судові витрати позивач просив покласти на відповідачів.

Уточнений позов мотивувався наступним. 09.12.2014 у м. Ужгороді сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Мерседес Віто», д/н НОМЕР_1, яким у стані алкогольного спяніння керував ОСОБА_1, зіткнувся з автомобілем НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_3-ОСОБА_4 ДТП автомобіль позивача було пошкоджено, позивачу були завдані легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забійних ран голови, інших травм. Винним у ДТП є ОСОБА_1, якого притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП. Цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ СТ «Домінанта».

Відповідно до висновку експертного дослідження судового експерта НДЕКЦ УМВС України в Закарпатській області від 12.02.2015 № 8, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, склала 41671,92 грн, а з урахуванням ремонтної калькуляції від 14.02.2015 № 585 сервісу Автоцентр-Ужгород (Mitsubishi Motors) ринкова вартість ремонту автомобіля станом на 14.02.2015 становить 68991,53 грн. Після ДТП позивач вимушений був здати дублянку до хімчистки для очищення від крові, вартість послуги склала 230,00 грн.

Пошкодженням майна, створенням відповідних незручностей, заподіянням шкоди здоровю, що потягло необхідність докладання значних зусиль для усунення негативних наслідків винних дій відповідача ОСОБА_1, для відновлення звичного ритму життя, хоча повністю повноцінну життєдіяльність не відновлено через завдані тілесні ушкодження, позивачу заподіяно й значної моральної шкоди. Позивач зазнав сильного стресу, негативних переживань, змушений був піти на пластико-хірургічне втручання, лікування спричинило додаткові витрати, лише документально підтверджені витрати на медикаменти склали 662,84 грн. Компенсацію моральної шкоди позивач оцінює у 80000,00 грн.

Позивач звернувся до ТДВ СТ «Домінанта» по страхове відшкодування, яке на час звернення до суду не було сплачене. У подальшому таке відшкодування було 18.12.2015 і 28.01.2016 виплачене в загальній сумі 23228,39 грн.

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України та Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо порядку відшкодування шкоди та виплати страхового відшкодування, межі відповідальності страховика відповідно її лімітів, виходячи з правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, позивач просив задовольнити уточнений позов.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05.09.2016 змінений позов задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_3-І.Й.:

із ТДВ СТ «Домінанта»:

страхове відшкодування за майнову шкоду, завдану ОСОБА_1 внаслідок ДТП, в розмірі 11725,85 грн;

у рахунок відшкодування шкоди, завданої здоровю внаслідок ДТП, 256,84 грн;

у рахунок компенсації моральної шкоди 2500,00 грн;

із ОСОБА_1:

суму франшизи в розмірі 1000,00 грн;

у рахунок компенсації моральної шкоди 47500,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто на користь ОСОБА_3-І.Й. у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору: із ТДВ СТ «Домінанта» 1218,00 грн, з ОСОБА_1 988,00 грн, а також стягнуто з ОСОБА_1 230,00 грн судового збору на користь держави.

Рішення суду оскаржив відповідач ТДВ СТ «Домінанта», вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права, пріоритет у застосуванні яких у спірних правовідносинах мають спеціальні норми Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та на порушення норм процесуального права. Доводи апеляції зводяться до таких.

Задовольняючи предявлену до страхової компанії вимогу про відшкодування майнової шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу, суд не врахував, що відповідно до встановленого порядку при визначенні розміру такої шкоди належало враховувати коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, який у даному випадку має значення «0,61».

Відшкодування податку на додану вартість у складі коштів, що спрямовуються на відшкодування витрат із відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу, може мати місце лише в тому разі, коли такі кошти за ремонт, запчастини тощо сплачуються відповідному субєкту господарювання, який є платником ПДВ, або в разі, якщо потерпілий надасть документи щодо проведення ремонту у платника ПДВ.

Виходячи з цього, а також враховуючи обовязкове зменшення розміру страхового відшкодування на суму франшизи, страховик вірно визначив розмір страхового відшкодування у сумі 22230,75 грн. Страховик самостійно сплатив потерпілому також пеню в розмірі 997,64 грн за затримку виплати страхового відшкодування. Суд повною мірою порядку виплати страхового відшкодування не врахував і безпідставно, внаслідок помилкового тлумачення законодавства стягнув зі страховика кошти без урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.

Суд неправильно вирішив питання про відшкодування моральної шкоди страховиком, позаяк таку шкоду може бути стягнуто в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Тому розмір відшкодування моральної шкоди складе 12,69 грн (256,84 грн х 5%).

Сторона просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнути зі страхової компанії на користь позивача 12,69 грн у рахунок компенсації моральної шкоди, у частині стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої здоровю, в розмірі 256,84 грн залишити рішення суду без змін, а в задоволенні решти предявлених до страхової компанії вимог відмовити, а також вирішити питання про судові витрати.

У письмових запереченнях на апеляцію позивач ОСОБА_3-І.Й., від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_5, вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, який апеляцію страховика вважає необґрунтованою, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого

Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11, ст. 303 ч. 1 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого щодо відповідача ТДВ СТ «Домінанта», у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині вирішення позову стосовно відповідача ОСОБА_1 та в неоскарженій частині і бере до уваги відповідні повязані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо відшкодування шкоди у редакції, чинній на час їх виникнення, а також у відповідній частині законодавством про страхування.

Особа вправі вимагати повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням майна; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач, водночас розмір завданої шкоди доводиться позивачем; за загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку (ст.ст. 11-16, 23, 1166, 1187 ЦК України). Відповідно до ст. 979, ст. 980 ч. 1 п. 3, ст.ст. 999, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 6, 21, Розділу ІІІ України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV), особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); сторони зобовязані належно довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, обовязок доказування предявлених вимог лежить на позивачеві і таке не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60 ЦПК України). Позов може бути задоволено за умови його обґрунтованості та доведеності (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

Встановлено, підтверджується матеріалами справи і ніким не заперечується, що:

09.12.2014 у м. Ужгороді сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Мерседес Віто», д/н НОМЕР_1, яким у стані алкогольного спяніння керував ОСОБА_1, зіткнувся з автомобілем НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_3-І.Й., що призвело до пошкодження автомобіля позивача, обставини ДТП зафіксовані, а вина ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ СТ «Домінанта» (страховий поліс № АІ/0454096 дійсний на період з 31.05.2014 по 30.05.2015 із установленою франшизою в розмірі 1000,00 грн), у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 130 ч. 1 і ст. 124 КУпАП, встановлена постановами Ужгородського міськрайонного суду від 17.03.2015 і від 22.04.2015 відповідно та іншими матеріалами справи (а.с. 9, 10, 134 т. 1 та ін.);

відповідно до Висновку експертного дослідження судового експерта НДЕКЦ УМВС України в Закарпатській області від 12.02.2015 № 8 (а.с. 11-29 т. 1):

вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, становить без урахування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля 41671,92 грн і визначена за формулою: 12842,40 грн (вартість ремонтних робіт) + 6214,74 грн (вартість використаних матеріалів) + 22614,78 грн (вартість замінених деталей, вузлів, агрегатів), ця вартість зафіксована й у ремонтній калькуляції від 12.12.2015 № 2212, в якій також визначено, що вартість ремонту без урахування податку на додану вартість становить 34726,60 грн, розмір ПДВ 6945,32 грн;

величина коефіцієнта фізичного (експлуатаційного) зносу автомобіля 0,61;

вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля, визначена в розмірі 27876,90 грн із застосуванням коефіцієнта (1 0,61) до визначеної у 22614,78 грн вартості замінених деталей, вузлів, агрегатів;

Висновком судово-медичного експерта Ужгородського міжрайонного відділення СМЕ від 02.01.2015 № 1145 зафіксовано, що ОСОБА_3-І.Й. завдані легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя (а.с. 30-32 т. 1);

ОСОБА_3-І.Й. 25.12.2014 повідомила ТДВ СТ «Домінанта» про ДТП, 18.12.2015 страховик виплатив потерпілій страхове відшкодування в розмірі 22230,75 грн, а 27.01.2016 сплатив пеню в розмірі 997,64 грн за затримку виплати страхового відшкодування (а.с. 126, 127, 135-140 т. 1).

Належними доказами щодо розрахунків у звязку з придбанням запасних частин до автомобіля, зі здійсненням його ремонту на станції технічного обслуговування, як і власне щодо факту проведення такого ремонту, доказами щодо обліку відповідних операцій, які фіксуються у документальній формі, є первинні та облікові документи, що повинні складатися під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення: договір про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу; акт передавання-приймання колісного транспортного засобу, його складових частин (систем) для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту (що підписується також власником автомобіля); наряд-замовлення, рахунок-фактура, накладна, квитанція тощо, при цьому, оплата послуг здійснюється замовником як у готівковій, так і безготівковій формах; документами, що підтверджують надання послуги фізичній особі, є акт передавання-приймання КТЗ після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура (ст.ст. 545, 1087 ЦК України, ст. 1 п.п. 1.6., 1.7., 1.24., 1.35., ст.ст. 4, 16, 17, 20, 22, 24, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 1 абз. 3, 5, 11, ст.ст. 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п. 3, 4 Розділу ІІІ, п. 2 Розділу IV, п.п. 1-4, 6, 7 Розділу V Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Мінінфраструктури України від 28.11.2014 № 615 (реєстрація в Мінюсті України від 17.12.2014 за № 1609/26386) (аналогічні вимоги містили й Правила надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затверджені наказом Мінтрансу України від 11.11.2002 р. № 792 (реєстрація в Мінюсті від 17.02.2003 р. за № 122/7443), що діяли до 17.12.2014), інші норми законодавства). Складання документів, зокрема, первинних, у т.ч., оформлення і видача клієнту розрахункових документів у паперовій формі (квитанція, чек тощо), необхідних для оформлення оплати послуг відповідно до визначеного встановленим порядком їх обсягу та порядку оплати, є обовязком особи, яка надає ці послуги, здійснює облік відповідних операцій та несе відповідальність за складання документів.

Позивач не подавав суду доказів, які б вказували на проведення ним ремонту автомобіля на станції технічного обслуговування, оплату встановленим порядком ремонтних робіт, запчастин, вузлів, агрегатів, матеріалів тощо.

Як випливає з матеріалів справи та правової позиції страховика, останній виплатив потерпілій ОСОБА_3-І.Й. страхове відшкодування за спричинену ОСОБА_1 майнову шкоду, повязану з пошкодженням автомобіля, ґрунтуючись на розрахунках, наведених у Висновку експертного дослідження судового експерта НДЕКЦ УМВС України в Закарпатській області від 12.02.2015 № 8. Тож страховик погодився із розрахунками та наданими потерпілою документами. Колегія суддів констатує, що визначаючи на підставі указаного експертного висновку, який сторонами визнається належним і допустимим доказом у спорі, розмір майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, страховик відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Мінюсту України і Фонду держмайна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (реєстрація в Мінюсті України від 24.11.2003 за № 1074/8395) виходячи з характеру і обсягу пошкоджень транспортного засобу врахував як вартість відповідних запасних частин і матеріалів, так і вартість необхідних ремонтно-відновлювальних робіт. Відповідна компенсація була сплачена потерпілій та була прийнята нею у складі страхового відшкодування.

Понад те, потерпіла ОСОБА_3-І.Й., якщо мала для того підстави, не була позбавлена права за наявності належних документів щодо ремонту автомобіля та його оплати подати такі страховику для врахування при визначенні розміру страхового відшкодування, узгодити питання місця проведення ремонту автомобіля та щодо перерахування коштів особі, яка надає послуги з ремонту пошкодженого майна, тощо (ст. 35 п. 35.1. пп. «в», ст. 36 п.п. 36.1., 36.2., 36.4. Закону № 1961-IV). Утім, розпорядившись цивільними правами на свій розсуд, потерпіла у такий спосіб не діяла. Позиція, що може мати наслідком фактичне кількаразове врахування витрат на ремонт автомобіля, є хибною та не ґрунтується на законі.

Вимоги закону вказують на необхідність зменшення суми, що відповідає розміру оціненої шкоди, на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, якщо відшкодування страховиком витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, та на можливість здійснення доплати в розмірі, що не перевищує суми податку, за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту (ст. 36 п. 36.2. Закону № 1961-IV). За встановлених у справі обставин, страховик не мав ані обовязку, ані підстав для сплати потерпілій компенсації в розмірі ПДВ, тому відповідні висновки суду першої інстанції вірні.

ЦК України встановлені правила, відповідно до яких реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 22 ч. 2 п. 1, ст. 1192). Аналогічно регулює це питання і Закон № 1961-IV, який передбачає, зокрема, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 22 п. 22.1., ст. 29). Згідно із вищезгаданою Методикою, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу і розмір матеріального збитку, завданого його пошкодженням, визначаються з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу (його складових), розрахованого за відповідними правилами, що враховують реальний стан і вартість обєкта на момент ДТП, поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості, що вживається в Методиці (п.п. 1.1.-1.4., п. 1.6. абз. 18, 39, 40, 49, п.п. 2.4., 3.9., 4.1., 5.1., 7.1., 7.17., 8.1.-8.3., 8.5. та ін.).

Тобто, відшкодуванню потерпілому підлягають саме реальні збитки (реальна вартість втраченого майна або реальна вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі), а відтак фізичний знос майна враховується при відшкодуванні потерпілому грошовими коштами реальних збитків. Визначений законом порядок відшкодування майнової шкоди і збитків сам по собі не може розглядатися як такий, що порушує цивільні права позивача. У контексті спору слід констатувати, що попри необґрунтованість доводів позивача щодо питання врахування фізичного зносу майна як таких, вони не є й конкретизованими та доведеними по суті щодо обставин, які, якщо відповідне питання ставиться, є предметом доказування (ст. 179 ч. 1 ЦПК України), крім того, за відповідних умов саме особа, відповідальна за шкоду, може мати певні підстави ставити питання про врахування зношеності пошкодженого майна.

Визначаючи належу до стягнення зі страховика на користь потерпілої суму відшкодування за майнову шкоду, завдану пошкодженням транспортного засобу, в розмірі 11495,85 грн, суд першої інстанції виходив різниці між визначеною в ремонтній калькуляції вартості ремонту без урахування ПДВ і розміром виплаченого страхового відшкодування, зменшеного на розмір франшизи (34726,60 грн 22230,75 грн 1000,00 грн = 11495,85 грн). Однак, такий розрахунок не ґрунтується на правилах, установлених законодавством, а також не є коректним по суті, оскільки, по-перше, не враховує визначеного коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, по-друге, є результатом різниці між вартістю ремонту, визначеною до застосування до неї указаного коефіцієнта, і розміром страхового відшкодування щодо майнового збитку, виплаченого із застосуванням зазначеного коефіцієнта.

З урахуванням відповідних вимог законодавства розмір страхового відшкодування у випадку, що розглядається, ґрунтується на таких складових: 12842,40 грн (вартість виконаних робіт) + 6214,74 грн (вартість використаних матеріалів) + ((22614,78 грн (вартість замінених деталей) х (1 - 0,61 = 0,39) = 8819,76 грн) = 27876,90 грн 4646,15 грн (ПДВ) 1000,00 грн (франшиза) = 22230,75 грн.

За таких умов, суд припустився помилки у застосуванні норм матеріального права при визначенні та стягненні зі страховика відповідної суми коштів, а доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, а суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 11 ч. 1, ст. 303 ч. 1 ЦПК України). Тож суд першої інстанції не вправі вирішувати вимоги, які не заявлялися позивачем до відповідача, виходити за межі заявлених вимог, а суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати вимоги, які не були заявлені позивачем і не були щодо відповідача предметом розгляду судом першої інстанції.

Суд стягнув на користь ОСОБА_3-І.Й. із ТДВ СТ «Домінанта» у рахунок компенсації моральної шкоди 2500,00 грн. У цьому звязку апеляційний суд зазначає, що міркування в скарзі стосовно можливості відшкодування моральної шкоди страховиком лише за правилами, передбаченими ст. 26-1 Закону № 1961-IV, в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю, вірні як такі. З урахуванням встановленого в справі, стягнення судом зі страховика у рахунок відшкодування шкоди, завданої здоровю потерпілого внаслідок ДТП, 256,84 грн і меж доводів апеляційної скарги, розмір відшкодування моральної шкоди визначається відповідно до приписів закону у сумі 12,69 грн (256,84 грн х 5%).

Позивач ОСОБА_3-І.Й. предявляла позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди лише до відповідача ОСОБА_1 і, відповідно, не предявляла таку вимогу до відповідача ТДВ СТ «Домінанта».

Місцевий суд стягнув зі страховика відшкодування за майнову шкоду в розмірі 11725,85 грн, тоді як за розрахунком, здійсненим судом, таке відшкодування визначалося в розмірі 11495,85 грн, а 11725,85 грн є сумою відшкодування в розмірі 11495,85 грн і відшкодування в розмірі 230,00 грн витрат на очистку одягу від крові після ДТП, при цьому, вимога про стягнення згаданих 230,00 грн була предявлена до ОСОБА_1 і в її задоволенні було відмовлено, рішення в цій частині не оскаржувалося.

Отже, для стягнення цих сум зі страховика у справі, що розглядається, передбачених законом підстав немає. Ухваливши відповідне рішення щодо ТДВ СТ «Домінанта», суд першої інстанції не дотримався вимог, установлених ст. 11 ч. 1 ЦПК України, а вимогу щодо відшкодування витрат у розмірі 230,00 грн фактично вирішив двічі щодо різних відповідачів. Часткове визнання в апеляційній скарзі вимоги, яка не була предявлена, не має правового значення і не може слугувати законною підставою для стягнення відповідних коштів. Поряд із цим, страховик не позбавлений права ініціативно виплатити потерпілому кошти, повязані із розрахунками за страховим відшкодуванням.

Відтак, на підставі ст. 308, ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 3, 4 ЦПК України слід: апеляційну скаргу ТДВ СТ «Домінанта» задовольнити частково, рішення суду в частині задоволення вимог позову до цього відповідача про стягнення страхового відшкодування за майнову шкоду в розмірі 11725,85 грн і моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн скасувати, у задоволенні цих вимог відмовити; в іншій частині ухвалене по суті спору щодо цього відповідача рішення суду залишити без змін; за результатом вирішення справи щодо цього відповідача рішення суду в частині стягнення з ТДВ СТ «Домінанта» 1218,00 грн судових витрат на користь ОСОБА_3-І.Й. скасувати і з урахуванням часткового задоволення вимог і зустрічного зарахування сплаченого судового збору стягнути у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору з ОСОБА_3-І.Й. на користь ТДВ СТ «Домінанта»» 1173,22 грн.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 308, ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 3, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»» задовольнити частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 5 вересня 2016 року в частині задоволення вимог позову ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»»:

про стягнення страхового відшкодування за майнову шкоду в розмірі 11725,85 грн і моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн скасувати, у задоволенні цих вимог відмовити;

в іншій частині ухвалене по суті спору щодо відповідача ТДВ СТ «Домінанта»» рішення суду залишити без змін.

За результатом вирішення справи щодо відповідача ТДВ СТ «Домінанта»» рішення Ужгородського міськрайонного суду від 5 вересня 2016 року в частині стягнення з ТДВ СТ «Домінанта» 1218,00 грн судових витрат на користь ОСОБА_3-І.Й. скасувати і розподілити судові витрати таким чином: стягнути у рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору з ОСОБА_3-І.Й. на користь ТДВ СТ «Домінанта»» 1173,22 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді