АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Слободянюк С.В.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року позов задоволено. /т. 2 а.с. 96-103/

№ справи 756/11026/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/977/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи. Зазначає, що при укладенні правочинів, за якими відбувся перехід права власності на квартиру від одного законного власника - ОСОБА_11 до інших ОСОБА_13 та ОСОБА_9, повністю дотримані вимоги чинного законодавства, а саме досягнуто згоди з усіх істотних умов правочину; особи, які вчинили правочини, мали право на їх укладення; волевиявлення учасників правочину є вільним і відповідає їх внутрішній волі; правочини вчинені у письмовій формі, підписані сторонами та нотаріально завірені. Всі оригінали документів (паспорти, ідентифікаційної коди, правовстановлюючі документи) необхідні для укладення таких правочинів нотаріусом перевірені та відображені за змістом цих договорів. Крім того, право власності іпотекодавця на спірне майно не оскаржувалось з боку третіх осіб та не було предметом судових позовів, на майно не було звернуто стягнення. Також посилається на те, що під час розгляду справи, на вимогу суду першої інстанції, позивачем для огляду не надано жодного оригіналу правовстановлюючих документів на спірні квартири. Судом безпідставно відхилено клопотання представника апелянта про зупинення провадження по вказаній справі до закінчення кримінального провадження за заявою ОСОБА_8, стосовно шахрайського заволодіння спірними квартирами. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 26.03.2013 року позивачем ОСОБА_8 за договором дарування набута у власність квартира АДРЕСА_1./т.1 а.с.13/

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.09.2013 року ОСОБА_8 є також власником квартири АДРЕСА_2. / т. 1 а.с. 15/

10.06.2014 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_8 укладено шлюб./т. 1 а.с.16/

У червні 2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що належні їй на праві власності квартири без її відома відчужені на користь третіх осіб шляхом продажу з електронних торгів, за даним фактом порушено кримінальне провадження № 0006279. /т. 1 а.с. 100/

Згідно з актом про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 01.10. 2014 року переможцем електронних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_2 визнано ОСОБА_10, яким придбано вказану квартиру за ціною 470 996, 50 грн. Відповідно до акту про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 10 грудня 2014 року переможцем електронних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 визнано також ОСОБА_10, яким придбано вказану квартиру за ціною 524 030, 00 грн. / т. 1 а.с. 88-89, 92-93/

Акти про проведення електронних торгів складені головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Думанською А.Л. в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 757/11940/14, виданого 31.01.2014 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_17 заборгованості за договором позики у сумі 10890500 грн.

06.06.2015 року приватним нотаріусом КМНО Краснодембським O.A. зареєстровані записи про припинення права власності ОСОБА_8 на спірні квартири та здійснено державну реєстрацію права власності на вищенаведені квартири за ОСОБА_10 /т. 1 а.с. 17-28/

09.06.2015 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 укладені договори купівлі- продажу квартири, предметом яких стали квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1, /т. 1 а.с. 137-142/

17.06.2015 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого іпотекодержатель ОСОБА_7 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2, /т. 1 а.с. 125-128/

17.06.2015 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого іпотекодержатель ОСОБА_9 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1, /т. 1 а.с. 157-160/

Станом на час розгляду справи за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_7, а власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_9 т. 2 а.с. 60-64/

Згідно з листом голови Печерського районного суду міста Києва від 10.08. 2015 року за 2011-2015 роки встановлено, що у провадженні суду перебувала одна цивільна справа № 757/20870/14- ц за заявою ОСОБА_8 про видачу судового наказу щодо стягнення з ТДВ «СК «Наста» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Інших цивільних справ, де стороною виступає ОСОБА_8,, у провадженні суду не перебуває. /т.1 а.с. 41/

Цивільна справа № 757/11940/14-ц порушена за позовом ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_19 про відшкодування шкоди. /т. 1 а.с. 97/

Крім того, за інформацією виконавчої служби, протягом 2014 року державними виконавцями відділу заявки про передачу до СЕТАМ нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1 до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України не передавались, відповідно реалізація зазначеного вище майна не проводилась та акти про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна не видавались, /т. 1 а.с. 42/ спірне нерухоме майно не реалізовувалось шляхом проведення електронних торгів та інформація щодо реалізації вказаної нерухомості не вносилась в Систему електронних торгів. /т. 1 а.с. 44/

Відповідно до заяви ОСОБА_10 від 30.11.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лісняк О.Г., ОСОБА_10 підтвердив, що ані він, ані інші особи, від імені або за дорученням ОСОБА_10, не приймали участі у жодних електронних торгах по квартирі АДРЕСА_2, /т. 1 а.с. 185/ Крім того, із заяви представника ОСОБА_10 вбачається, що останній не набував у власність та не відчужував на користь інших осіб також квартиру АДРЕСА_1. /т. 1 а.с. 183-184/

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст. 387 ЦК України про те, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним та ст. 388 ЦК України, якою передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача, оскільки майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) в разі, зокрема, якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Встановивши, що правочини щодо реалізації з електронних торгів арештованого нерухомого майна, а саме; квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1, не вчинялись, ОСОБА_10, який вказаний у актах про проведення електронних торгів як переможець, участі у них не брав, на спірне майно позивача арешт в рамках виконавчого провадження не накладався, з позивача у судовому порядку не стягувалася заборгованість за договором позики, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не є добросовісними набувачами спірних квартир, а тому зазначені вище квартири підлягають витребуванню з незаконного володіння відповідачів на користь позивача.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Задовольняючи віндикаційний позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. В даному випадку, судом першої інстанції не було встановлено обставин обізнаності ОСОБА_7 та ОСОБА_9 щодо наявності перешкод у задоволенні вимог іпотекодержателя.

Не враховано судом першої інстанції висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 року /справа № 6-140цс14/ про те, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України, однак, розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а під час розгляду спорів про витребування майна мають бути встановлені всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

Так, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договори про задоволення вимог іпотекодержателя, за якими права власності на спірні квартири перейшло до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є дійсними, ніким не скасовані, а на момент їх укладення власником спірних квартир був ОСОБА_11, при цьому наявність в його діях волі на передачу спірних квартир у рахунок погашення заборгованості виключає в даному випадку можливість витребування майна на користь ОСОБА_8 Таким чином, власник може вимагати повернення свого майна лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно, без відповідної правової підстави, в разі якщо володілець володіє чужим майном на законних підставах, власник не може витребувати майно з такого володіння шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що у судовому порядку оскаржуються вказані договори, однак остаточного судового рішення по ним не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року -задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року - скасувати, постановивши нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: