Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2,ОСОБА_3,

представника відповідача Гай А.І.,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» за участю третьої особи ОСОБА_5 про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» про поновлення на роботі. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2004 року по 18 липня 2016 року позивач перебувала у трудових відносинах з Всеукраїнською благодійною організацією «Український фонд культури». Наказом заступника голови правління Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» ОСОБА_5 від 18 липня 2016 року позивача звільнено з посади завідувача відділом виставок та інформацій Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Із зазначеним наказом позивача було ознайомлено та видано копію, однак не надано дозволу на ознайомлення з документами, які слугували звільненню із займаної посади. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки прогулів вона не вчиняла, а обставини звільнення пов»язує з неприязним особистим ставленням до неї заступника голови правління ОСОБА_5 Просить поновити її на роботі на посаді завідувача відділом виставок та інформацій Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури».

19 вересня 2016 року протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляю самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_5.

Позивач підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що 01 липня 2016 року заяву про надання відпустки з 04 липня 2016 року передала головному бухгалтеру. 04 липня 2016 року о 08 год.30 хв. стало відомо про відсутність наказу про надання відпустки, тому о 10 год. 00 хв. - 10 год.30 хв. прийшла на роботу. Знаходження на роботі може підтвердити письменник ОСОБА_6, який постійно працював разом з нею у кабінеті над книгою в період з 04 по 19 липня 2016 року. У другій половині дня 05 липня 2017 року з листом про проведення виставок дитячих робіт прийшла директор школи творчості ОСОБА_7 08 липня 2016 року складено акт приймання-передачі творів, за яким видано картини художнику ОСОБА_8 Особи, які підписали акти про відсутність на роботі, не є штатними робітниками. У день звільнення третя особа ОСОБА_5, який підписав наказ про звільнення, знаходився на лікарняному. Звільнення не погоджено з профспілковим комітетом через його відсутність в установі.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що позивач прогулів не вчиняла, що підтверджується поясненнями свідків.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги та пояснення позивача.

Представник відповідача Гай А.І. не визнав позовні вимоги. Пояснив, що протягом 10 робочих днів позивач була відсутня на роботі. 07 липня 2016 року складено акт про відсутність позивача на роботі 4,5 та 6 липня 2016 року, позивач відмовилася надати пояснення про причини відсутності, про що було складено акт. 14 липня 2016 року складено акт про відсутність позивача на роботі 8,11,12 та 13 липня 2016 року. 19 липня 2016 року позивача ознайомлено з наказом про звільнення, позивач відмовилася розписатися в оригіналі наказу про звільнення, про що складено акт. Книга свідка ОСОБА_6 була надрукована у 2015 році, що підтверджується датою, зазначеною на сторінці книги. Оскільки голова правління хворіє, наказом передано повноваження заступнику голови ОСОБА_5., в том числі повноваження на звільнення робітників.

Третя особа ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав. Пояснив що позивач з 04 липня 2016 року не вийшла на роботу та не надала будь-яких пояснень щодо причин відсутності. На день підписання наказу про звільнення на лікарняному не перебував.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що складали два акти про прийняття та видачу майна, один із них залишався у позивача, а інший - у свідка. 8 чи 10 липня 2016 року підписав акт передачі картин, не пам»ятає о котрій годині та при яких обставинах. Після складення акту міг забрати картини в інший день.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що з травня 2016 року по 19 липня 2016 року готував книгу «Усе, що знаю про любов» для друку, тому постійно працював в кабінеті позивача. Однак у липні 2016 року не пам»ятає конкретно числа, майже кожен день приходив.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що працює головним бухгалтером. Позивач 04 липня 2016 року передала заяву про надання відпустки та попросила, щоб вона цю заяву забрала. 05 липня 2017 року вона передала заяву керівнику, який зробив зауваження щодо відсутності у неї повноважень на передачу заяви. Вона повідомила позивача, що заява не підписана і наказ про відпустку не виданий, необхідно з»явитися особисто, однак позивач заявила, що вона знаходиться у відпустці. З 04 по 18 липня позивач була відсутня на роботі.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що з 9-00 години 04 липня по 09 годину 05 липня 2016 року чергувала та бачила, що позивач прийшла на роботу 04 липня 2016 року. Також працювала 07, 11, 15, 19 липня 2016 року, позивач також в ці дні приходила на роботу. 07 липня 2016 року приходив письменник ОСОБА_6, презентація його книги »Все про любов» відбулася 19 липня 2016 року.

Після надання на огляд журналу чергувань свідок ОСОБА_10 пояснила, що працювала з 09 години 03 липня 2016 року по 09 годину 04 липня 2016 року, о 09 год. 10 хв. пішла додому та в цей день бачила, що позивач прийшла на роботу. Також працювала з 11 по 12 липня, з 15 по 16 липня, з 19 по 20 липня 2016 року.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що працювала 08,12 та 16 липня 2016 року, що підтверджується її підписом в журналі чергувань, та в ці дні бачила позивача на роботі. У серпні 2016 року вона була звільнена, оскільки відмовилася поставити підпис про ознайомлення з розпорядженням про недопуск позивача на роботу.

Після надання на огляд журналу чергувань свідок ОСОБА_11 пояснила, що з 15 червня 2016 року знаходилася у відпустці, вийшла на чергування 16 чи 20 липня 2016 року.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він працював 08, 10, 14, 18 липня 2016 року, але решта днів також знаходився у фонді, виконуючи реставраційні роботи разом з ОСОБА_13 Позивач 4, 5 та 6 липня була відсутня на роботі. 07 липня 2017 року прийшла перед обідом на роботу та була запрошена для пояснення причин відсутності, але причини відсутності не пояснила. 8, 11 12, 13 знову не була на роботі. 19 липня 2017 року позивачу надано наказ про звільнення для ознайомлення. Оскільки позивач відмовилася поставити підпис про ознайомлення, про що було складено акт.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що наприкінці червня 2016 року свідок ОСОБА_12 показав йому позивача та пояснив, що вона працює у фонді. Він працював 30 червня, 02, 04, 07, 12, 16, 20,22 липня 2016 року, але позивача на роботі не було в липні місяці. 12 липня 2016 року про позивача питав письменник ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що з 12 до 14 години 05 липня 2016 року приходила до позивача з листом про проведення виставки дитячих робіт. Про цю зустріч домовилася 01 липня 2016 року, про відпустку з 04 липня 2016 року позивач не повідомляла. Після звільнення позивача не зверталася до Фонду з приводу проведення цієї виставки.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

11 червня 2004 року наказом голови правління Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» № 7 ОСОБА_1 зараховано на посаду завідуючої відділом благодійних заходів та інформації з 15 червня 2004 року (а.с.98).

18 липня 2016 року наказом заступника Голови правління Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» ОСОБА_5 позивача звільнено з посади завідувача відділом виставок та інформацій Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» за прогули без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.90).

Згідно акта від 19 липня 2016 року позивач відмовилася розписатися про ознайомлення з наказом про звільнення (а.с.87).

Підставою для поновлення на роботі позивачем зазначено, що подала три заяви на ім»я голови правління Українського фонду культури ОСОБА_14, т.в.о голови правління Українського фонду культури Гая А.І. про надання відпустки з 04 липня 2016 року, прогулів вона не вчиняла, а обставини звільнення пов»язує з неприязним особистим ставленням до неї заступника голови правління ОСОБА_5 Позивач також стверджувала, що після повідомлення свідком ОСОБА_9 про відмову керівництва надати відпустку, в цей же день - 04 липня 2016 року о 10-00 - 10-30 год. прийшла на роботу.

На підтвердження цих обставин позивач посилається на пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_7, акт приймання- передачі творів.

У статті 21 КЗпП України встановлено, що працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на кількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Пунктом 4 ст.40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно п.24 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП , суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Представник відповідача підтвердив, що позивачем подано три заяви про надання відпустки з 04 липня 2016 року, які датовані 29 червня 2016 року на ім»я голови правління Українського фонду культури ОСОБА_14 (а.с. 110), 30 червня 2016 року на ім»я т.в.о голови правління Українського фонду культури Гая А.І. (а.с. 111) та без зазначення дати на ім»я т.в.о голови правління Українського фонду Культури Гая А.І. (а.с. 112), які вона передала через свідка ОСОБА_9

Допитана свідок ОСОБА_9 пояснила, що позивач 04 липня 2016 року попросила забрати заяви про надання відпустки. 05 липня 2017 року свідок передала заяви керівнику, який зробив зауваження щодо відсутності у неї повноважень на передачу заяви, про що вона повідомила позивача. Однак позивач не з»явилася на роботу та сказала, що вона знаходиться у відпустці.

Згідно листа Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» позивачу повідомлено, що заяви про відпустки не були подані керівнику і відповідно не підписані, наказ про відпустку відсутній (а.с.89).

Вiдповiдно до норм чинних законодавчих актiв i положень, колективних договорiв, положень про відпустки та графiкiв вiдпусток для оформлення щорiчної та iнших видiв вiдпустки, що надається працiвникам, видається наказ (розпорядження) роботодавця про надання вiдпустки, який має Типову форму, затверджену наказом Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 5 грудня 2008 року № 489.

Судом встановлено, що заяви про надання відпустки належним чином не зареєстровані та не містять резолюції Голови правління Українського фонду культури ОСОБА_15 (а.с.100) або в.о. Голови правління Українського фонду культури Гая А.І.(а.с.58) про надання відпустки, наказ про надання відпустки відсутній.

Представник відповідача заперечував проти тверджень позивача про знаходження на роботі в період з 4 по 19 липня 2016 року та пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_7

На підтвердження заперечень представником відповідача надано наказ Голови правління Українського фонду культури ОСОБА_15 про встановлення такого графіка роботи для штатних працівників Українського фонду культури на 2016 рік: початок робочого дня - з 9-00 год., обідня перерва - з 13-00 д 14-00 год., закінчення робочого дня - о 18-00 год. (а.с.124), акт про факт порушення трудової дисципліни від 07 липня 2016 року завідувачем відділу виставок та інформацій Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» ОСОБА_1, яка 04, 05 та 06 липня 2016 року була відсутня на робочому місці (а.с.84), акт про факт порушення трудової дисципліни від 14 липня 2016 року завідувачем відділу виставок та інформацій Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» ОСОБА_1, яка 11, 12 та 13 липня 2016 року була відсутня на робочому місці (а.с.86), розрахунково-платіжну відомість № НЗП-000007 за липень 2016 року, в якій зазначено, що завідуюча відділу виставок та інформацій Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» ОСОБА_1 відпрацювала один день (а.с. 182), довідку, що табелювання виходів на роботу чотирьох передбачених штатним розписом у 2016 році працівників Українського Фонду культури, у тому числі завідуючої відділу виставок та інформацій Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» ОСОБА_1 не здійснювалося (а.с.176).

На підтвердження заперечень представника відповідача допитані свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 пояснили про відсутність позивача на роботі 4, 5, 6 ,7, 8, 11, 12, 13, 14, 18 липня 2016 року, відмову позивача пояснити причини відсутності на роботі, ознайомлення позивача 19 липня 2016 року з наказом про звільнення, відмову позивача поставити підпис про ознайомлення.

Судом також оглянуто оригінал журналу чергувань, в якому допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13 ставили підпис, зазначивши дату, час початку та закінчення чергування, та встановлено, що з 09 години 03 липня 2016 року по 09 годину 04 липня 2016 року, з 11 по 12 липня, з 15 по 16 липня, з 19 по 20 липня 2016 року чергувала свідок ОСОБА_10 , 04, 07, 12, 16, 20, 22 липня 2016 року - свідок ОСОБА_13, 08, 10, 14, 18 липня 2016 року - свідок ОСОБА_12 (а.с. 178).

Судом встановлено, що пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 узгоджуються з інформацією, яка міститься в журналі чергувань щодо часу початку та закінчення чергування.

Пояснення свідка ОСОБА_11 про те, що вона працювала 08,12,16 липня 2016 року, спростовуються записами журналу чергувань, та поясненнями допитаних свідків ОСОБА_12, що він працював, зокрема, 08 липня 2016 року, та свідка ОСОБА_13, що він працював, зокрема, 12 та 16 липня 2016 року.

Пояснення свідка ОСОБА_10, що позивач прийшла на роботу 04 липня 2016 року, спростовуються записом в журналі чергувань, в якому свідок поставила підпис про закінчення роботи 04 липня 2016 року о 09-00 год. та поясненнями свідка ОСОБА_13, який після неї почав працювати, про відсутність позивача в цей день на роботі, актом від 07 липня 2016 року про відсутність позивача на роботі 04, 05, 06 липня 2016 року.

Викликають сумніви пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, виходячи з такого.

Так, свідок ОСОБА_6 поясняв, що в період з 04 по 19 липня 2017 року працював в кабінеті позивача над книгою, однак на сторінках книги «Усе, що знаю про любов» зазначено рік випуску - 2015, книжкове видавництво «Українські пропілеї», зареєстроване авторське право письменника та видавниче право (а.с.218-223).

Свідок ОСОБА_8 не уточнив час підписання акту та обставини, при яких були отримані роботи, зазначив, що 08 чи 10 липня 2016 року підписав акт передачі картин (а.с.127), хоча міг забрати картини в будь-який день після підписання акту.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що 01 липня 2016 року домовилася про зустріч з позивачем з приводу проведення виставки дитячих робіт 05 липня 2016 року, хоча позивачем було подано три заяви про надання відпустки з 04 липня 2016 року, які датовані 29 червня 2016 року на ім»я голови правління Українського фонду культури ОСОБА_14, 30 червня 2016 року на ім»я т.в.о голови правління Українського фонду культури Гая А.І., без зазначення дати на ім»я т.в.о голови правління Українського фонду Культури Гая А.І., 04 липня 2016 року позивач не вийшла на роботу. Після звільнення позивача будь-яких документів, підтверджуючих погодження між позивачем та свідком проведення виставки дитячих робіт, в кабінеті не виявлено (а.с. 214) та свідок ОСОБА_7 не зверталася до керівництва Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» з приводу організації та проведення зазначеної виставки.

Тому суд ставиться до пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 критично.

Також пояснення зазначених свідків спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, актами про відсутність позивача на роботі, журналом чергувань.

Твердження позивача про незаконність підписаних актів про відсутність на роботі, робітниками, що не знаходяться у штаті установи, не ґрунтуються на законі.

29 квітня 2016 року наказом № 02/04-к Українського фонду культури в.о. Голови правління УФК призначено ОСОБА_5 з 04 травня 2016 року (а.с.101).

Судом не встановлено знаходження ОСОБА_5 на лікарняному в день підписання наказу про звільнення позивача.

Так, згідно листків непрацездатності ОСОБА_5 знаходився на лікуванні з 10 по 30 травня 2016 року та з 31 травня по 02 липня 2016 року (а.с.120,121).

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника.

Відповідно до ч.1 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівників від роботи у зв'язку з тимчасовою працездатністю або перебування його у відпустці. Частиною 2 вказаної статті цього Кодексу встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до вимог, передбачених п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст.41, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Згідно акту про відмову надання пояснень щодо порушення трудової дисципліни від 07 липня 2016 року завідувач відділу виставок та інформацій Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» ОСОБА_1 відмовилася надавати пояснення про причини відсутності на робочому місці 04, 05 та 06 липня 2016 року (а.с.85).

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

На підтвердження сумлінності виконання трудових відносин позивачем надано: копію посвідчення № 4563 від 27 червня 2012 року про присвоєння почесного звання «Заслужений працівник культури України (а.с.37), копію грамоти від 11 квітня 2005 року (а.с.38), копію грамоти від 11 квітня 2002 року (а.с.39), копію диплому про присудження літературно-мистецької премії (а.с. 40-41).

З урахуванням предмету та підстав спору судом не встановлена невідповідність застосованого дисциплінарного стягнення зазначеним обставинам.

Статтею 233 КПпЗ України передбачена можливість працівника звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у справах про звільнення-в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частин 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно із п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена та діє на підприємстві і членом якої є працівник.

Пунктом 18 зазначеної постанови передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" містить роз»яснення про розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1.

Згідно ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Судом встановлено відсутність профспілкового організації у Всеукраїнській благодійній організації «Український фонд культури».

Встановлені обставини свідчать про звільнення позивача з дотриманням норм діючого трудового законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору у зв'язку з пред'явленням вимог про поновлення на роботі.

Керуючись ст. 21, п.4 ст. 40, 43-1, ст.ст. 147, 147-1, 148, 149, 233, 235 КЗпП України, п.п. 15,18, 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", ст.ст. 3, 10, 15, 60, 79, 197, 209, 210, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Всеукраїнської благодійної організації «Український фонд культури» за участю третьої особи ОСОБА_5 про поновлення на роботі відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 03 квітня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є. Арапіна