Справа № 761/7788/16-ц Головуючий у І інстанції Болобан В. Г.
Провадження № 22-ц/780/451/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 18.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІПК» про стягнення боргу за договором безвідсоткової цільової позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01.12.2015 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір безвідсоткової цільової позики, за умовами якого він надав відповідачу грошову позику в сумі 100000,00 грн. з кінцевим терміном погашення боргового зобов'язання - 01.02.2016 року. Однак, в порушення умов договору відповідач свої зобов'язання в передбачені строки не виконав, та на вимоги позивача про повернення йому позики в добровільному порядку не реагує. В зв'язку з цим та з урахуванням зміни предмету позову позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину ресторанного комплексу «Дача», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 садове товариство» обслуговуючий кооператив.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою обґрунтовуючи її тим, що 01.12.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір цільової позики, за умовами якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 грошову позику в сумі 100000 гривень з кінцевим терміном погашення боргового зобов'язання - 01.02.2016 року. 02.02.2016 року ОСОБА_2 повернув грошові кошти, що отримав в борг від ОСОБА_3 згідно із договором у повному обсязі, про що ОСОБА_3 написав відповідну розписку. За таких обставин позивач вважає, що свої зобов'язання перед ОСОБА_3 виконав, та з метою захисту своїх прав звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання за ним права власності на ресторанний комплекс «Дача», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 садове товариство» обслуговуючий кооператив.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року в задоволенні основного позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволені зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення яким визнати за ним право власності на ресторанний комплекс «Дача», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 садове товариство» обслуговуючий кооператив, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, що мають істотне значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що дане майно є різним, зазначивши що нібито у договорі безвідсоткової цільової позики вказано, що ресторанний комплекс «Дача» є цілісним майновим комплексом, а у ОСОБА_2 окремі об'єкти власності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені основного позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання перед позивачем ОСОБА_3 виконав про що надав докази, а відтак позовна вимога позивача за первісним позовом ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 1/2 частину майна, належного ОСОБА_2 не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволені зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав чи законних інтересів, які б підлягали судовому захисту, а тому не вбачає необхідності додаткового визнання права власності за власником шляхом винесення судового рішення.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановлено, що 01.12.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір безвідсоткової цільової позики, за умовами якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 грошову позику в сумі 100000,00 грн. (а.с. 4-5).

За умовами п. 5.1 Договору безвідсоткової цільової позики, зазначеної в п. 3.1 даного Договору, суму позики (100000,00 грн.) позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 01 лютого 2016 року.

Згідно із п. 6.1 цього ж Договору по закінченню строку, вказаного в п. 5.1 договору (тобто 01.02.016 року), позичальник зобов'язується протягом одного дня повернути всю суму позики.

Відповідно до умов договору (а саме п. 7.2) передбачена можливість позикодавця в разі порушення строків повернення позики звернутись до суду із позовом про звернення стягнення на 1/2 частину ресторанного комплексу «Дача».

02.02.2016 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100000,00 грн. в якості повернення позики, отриманої ОСОБА_2 від ОСОБА_3 згідно договору безвідсоткової цільової позики від 01.12.2015 року, що підтверджується копією розписки від 02.02.2016 року. Факт повернення суми позики в судовому засіданні підтвердила і представник позивача (а.с. 47).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_2 є власником наступного нерухомого майна: об'єкт нерухомого майна 31 - земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,8072 га; адреса: АДРЕСА_1; об'єкт нерухомого майна 31 - земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,0368 га; об'єкт нерухомого майна 31 - будівля, літня зала загальною площею 197,4 кв. м. за адресою АДРЕСА_1, «Дрімленд» садове товариство, обслуговуючий кооператив, 2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_3; об'єкт нерухомого майна 31 - будівля, ресторан «ДАЧА», загальною площею 697,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2, садове товариство, обслуговуючий кооператив, 1, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_4; об'єкт нерухомого майна 31 - будівля, готель, загальною площею 476,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_2, садове товариство, обслуговуючий кооператив, 3, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_5; об'єкт нерухомого майна 31 - земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,1104 га.; об'єкт нерухомого майна 31 - земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,2896 га.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмовивши у задоволені основного позову, оскільки відповідачем ОСОБА_2 свої зобов'язання перед позивачем ОСОБА_3 виконано в повному обсязі, а тому позовна вимога позивача за первісним позовом ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 1/2 частину майна, належного ОСОБА_2 не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Також колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку відмовивши у задоволені зустрічної позовної заяви, оскільки ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав чи законних інтересів, які б підлягали судовому захисту, а тому не немає необхідності додаткового визнання права власності за власником шляхом винесення судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право власності ОСОБА_2 не порушено, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки позивач за зустрічним позовом не навів в позові в чому саме полягає порушення його прав власності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: