Справа № 740/2194/16-ц Провадження № 22-ц/795/222/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Пантелієнко В. Г. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Скрипки А.А., Тагієва С.Р.,
при секретарі:Покладі Д.В., Халимон Т.Ю.,
за участю:вiдповiдача ОСОБА_6, адвоката Дробязко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_8 у позові про стягнення боргу та задовольнити її позов про визнання договору позики недійсним.

Оскаржуваним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 листопада 2016 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за розпискою та процентів за позикою задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в повернення боргу за договором позики 2500 доларів США та проценти за договором в розмірі 994 долари США 11 центів, а всього 3494 долари США 11 центів, що еквівалентно 90243 грн. 96 коп. Стягнуто 942 грн. 23 коп. судового збору. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 зводяться до того, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню як таке, що ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

ОСОБА_6 зазначає, що у своїй позовній заяві до суду від 13.06.2016 року та у заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_8 просив суд стягнути заборгованість за договором позики грошей у розмірі 2500 доларів США та проценти за користування позикою у розмірі 994,11 доларів США. В ході судового розгляду позивач не надавав розрахунку еквіваленту суми боргу в національній валюті та не просив суд стягнути борг у гривневому еквіваленті. Всупереч вимог ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд у своєму рішенні вийшов за межі позовних вимог. Суд безпідставно сам зробив розрахунок суми, що стягується, у гривнях не пославшись на джерело курсу валют.

Також ОСОБА_6 зазначає, що вона брала у ОСОБА_8 в борг лише 8000 грн. в 2013 році і готова повернути їх з відповідними процентами. ОСОБА_8 під психологічним тиском та погрозами змусив її написати дві розписки про те, що вона начебто 30 листопада 2014 року брала у нього у борг 2500 доларів США. Цей факт підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_9

Вважає, що судом першої інстанції було безпідставно зазначено, що розписки на суми грошей у гривнях, не є предметом вимог позивача в даній цивільній справі, тому відсутні підстави давати їм правову оцінку. Зазначає, що за заявою ОСОБА_8 Ніжинським відділом поліції проводилася перевірка стосовно неповернення нею однієї тисячі доларів США, які вона начебто позичила у нього восени 2014 року. Про 2500 доларів США мова не йшла. Таким чином, на думку ОСОБА_6, наявні у справі письмові докази спростовують позовні вимоги ОСОБА_8 про повернення 2500 доларів США, які він начебто дав їй 30 листопада 2014 року.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення вiдповiдача ОСОБА_6, адвоката Дробязко О.О., яка представляла інтереси позивача ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Статтею ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За замістом ч.3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документу у кредитора свідчить про неповернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В матеріалах справи наявний оригінал розписки ОСОБА_6, датованої 30.11.2014 р., про те, що вона взяла в борг і отримала у ОСОБА_8 2500 (дві з половиною тисячі) доларів США, які зобов'язується повернути 7.12.2014 р. (а.с.44). Проте, кошти нею повернуті не були, що підтверджується наявністю боргового документа у кредитора.

Задовольняючи позов ОСОБА_8, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з розписки вбачається, що передача грошових коштів у сумі 2500 доларів США ОСОБА_8 була здійснена, оскільки ОСОБА_6 в розписці було зазначено "Гроші отримала", тому позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення боргу в розмірі 2500 доларів США та процентів за договором в сумі 994,11 доларів США підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору позики недійсним, суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_6 не надано належних та допустимих доказів того, що зазначені у розписці кошти їй не передавались та при написанні розписки на неї здійснювався психологічний тиск з боку ОСОБА_8

Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_8 не надавав суду розрахунку еквіваленту суми боргу в національній валюті та не просив суд стягнути борг у гривневому еквіваленті, а суд самостійно зробив розрахунок суми, що стягується, у гривнях, не пославшись на джерело курсу валют, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи. Так, на а.с. 42 мається розрахунок розміру заборгованості, доданий ОСОБА_8 до заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог. Розрахунок проведено з застосуванням курсу НБУ станом на 07.09.2016 року. З наданого розрахунку вбачається, що розмір основної суми боргу становить 2500 доларів США, що еквівалентно 67121,16 грн., а розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ дорівнює 994,11 доларів США, що еквівалентно 26690,32 грн. загальна сума заборгованості складає 3494,11 доларів США, що еквівалентно 93811,48 грн. Визначена судом до стягнення загальна сума заборгованості не перевищує розраховану ОСОБА_8 суму, її розмір ОСОБА_6 не спростовано, а ОСОБА_8 не оскаржуються. У разі, якщо в судовому рішенні були допущені описки та арифметичні помилки, відповідно до приписів статті 219 ЦПК України їх виправлення здійснюється судом, який допустив в судовому рішенні такі описки/арифметичні помилки.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладено у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 60 ЦПК України).

Посилання ОСОБА_6 на безгрошовість договору позики як на підставу для визнання такого договору недійсним, а також на те, що розписку вона написала під психологічним тиском з боку ОСОБА_8 не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

До показань свідка ОСОБА_9, яка є матір'ю ОСОБА_6, суд першої інстанції поставився критично, пославшись на те, що про обставини укладення договору позики їй відомо зі слів самої ОСОБА_6 Крім того, відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено письмовим договором позики.

Оскільки позов ОСОБА_8 стосується стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за договором позики, предметом якого є грошові кошти в сумі 2500 доларів США, а інші боргові розписки ОСОБА_6 не є предметом позову, суд першої інстанції обґрунтовано не брав їх до уваги з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 пояснила, що вона не зверталась до поліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_8 щодо написання нею боргової розписки на суму 2500 доларів США.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_8 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: