Справа № 127/1194/17
Провадження № 2/127/1890/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу, який в процесі судового розгляду зменшив, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30.11.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 1 000 доларів США. На виконання даного договору позивачем була надана у розпорядження відповідача зазначена грошова сума, на підтвердження чого відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 30.11.2006 року, в якій відповідач визнає факт позики.

Також, 05.11.2006 року року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 2 000 доларів США. На виконання даного договору позивачем була надана у розпорядження відповідача зазначена грошова сума, на підтвердження чого відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 05.11.2006 року, в якій відповідач визнає факт позики.

04.10.2010 року відповідачем було повернуто позивачу частину боргу, а також відповідачем була складена, підписана і надана позивачу розписка від 04.10.2010 року, зі змісту якої вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договорами позики станом на 04.10.2010 року складає 12 500,00 грн.

В послідуючому, 12.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 1 150 доларів США та 3 000 грн. На виконання даного договору позивачем була надана у розпорядження відповідача зазначена грошова сума, на підтвердження чого відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 12.12.2013 року, в якій відповідач визнає факт позики та бере на себе зобовязання повернути позивачу дану грошову суму до 01.04.2014 року.

13.08.2015 року відповідачем було повернуто позивачу частину боргу, а також відповідачем була складена, підписана і надана позивачу розписка від 13.08.2015 року, зі змісту якої вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договорами позики станом на 13.08.2015 року складає 1 850 дол. США, що на думку позивача еквівалентно 42 791 грн. (1 850 дол. США х 23,13 грн. = 42 791 грн.)

А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 42 000 грн. 00 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 30.11.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 1 000 доларів США. На виконання даного договору позивачем була надана у розпорядження відповідача зазначена грошова сума, на підтвердження чого відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 30.11.2006 року, в якій відповідач визнає факт позики.

Також, 05.11.2006 року року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 2 000 доларів США. На виконання даного договору позивачем була надана у розпорядження відповідача зазначена грошова сума, на підтвердження чого відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 05.11.2006 року, в якій відповідач визнає факт позики.

04.10.2010 року відповідачем було повернуто позивачу частину боргу, а також відповідачем була складена, підписана і надана позивачу розписка від 04.10.2010 року, зі змісту якої вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договорами позики станом на 04.10.2010 року складає 12 500,00 грн.

В послідуючому, 12.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 1 150 доларів США та 3 000 грн. На виконання даного договору позивачем була надана у розпорядження відповідача зазначена грошова сума, на підтвердження чого відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 12.12.2013 року, в якій відповідач визнає факт позики та бере на себе зобовязання повернути позивачу дану грошову суму до 01.04.2014 року.

13.08.2015 року відповідачем було повернуто позивачу частину боргу, а також відповідачем була складена, підписана і надана позивачу розписка від 13.08.2015 року, зі змісту якої вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договорами позики станом на 13.08.2015 року складає 1 850 дол. США.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмету предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У відповідності до приписів ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Положеннями ч.2 ст.214 ЦПК України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про укладення договорів позики між сторонами та передачу суми позики у відповідних розмірах.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч.1 ст.625 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, детально дослідивши розрахунок заборгованості за договором позики суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 42 000 грн., як на тому наполягав позивач і не заперечував відповідач.

Окрім того, в силу ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача 640,00 грн. судового збору в дохід держави, від сплати якого звільнений позивач на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.525, 526, 530, 599, 610, 612, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.10, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, заборгованість за договором позики у розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: