Єдиний унікальний номер 226/1214/16-ц Номер провадження 22-ц/775/193/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2017 року. Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Будулуци М.С., Канурної О.Д.,

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення заробітної плати,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 листопада 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Димитровського міського суду від 30 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення заробітної плати - відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 і оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Вважає рішення суду необґрунтованим та безпідставним. Суд не сприяв розгляду справи, не звернув уваги на докази, які містяться в матеріалах справи. Суд не посилався на докази у своїх висновках. Відповідачем надано декілька довідок про доходи позивача. Позивачем було заявлено спірний період з березня 2015 року по вересень 2015 року, але судом розглянуто період з грудня 2013 року по травень 2015 року.

В засідання апеляційного суду позивач та його представник не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином - телефонограмами і судовими повістками. До суду надійшло рекомендоване повідомлення про отримання представником ОСОБА_1- ОСОБА_2 судової повістки про виклик на 7 лютого 2017 року.

Відповідно до частини 5 статті 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в засідання апеляційного суду сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність позивача і його представника.

Представник відповідача Пишна В.Г просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, і, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законів.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське», працюючи в якості машиніста гірничовиймальних машин у період з 21 травня 2001 року до 3 травня 2015 року, після чого був звільнений за статтею 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Звертаючись в суд з позовом про стягнення заробітної плати, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що з нього незаконно утримано 6767.81 грн. в якості аліментів, що було визначено за рішенням суду і державним виконавцем.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь утриману заробітну плату (переплату за аліментами).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що такі позовні вимоги не ґрунтуються на законі.

Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виконання рішення суду про стягнення аліментів покладається на органи державної виконавчої служби за місцем проживання, перебування або роботи боржника.

Порядок стягнення аліментів визначається Законом України «Про виконавче провадження» (діючим на момент подачі позову), Інструкцією з організації примусового виконання рішень зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р.за № 489/20802, Сімейним Кодексом України, та іншими нормативними актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому ст. 195 СК України, а саме виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Красноармійського управління юстиції Колесник О.В перебувало виконавче провадження № 41340064 про примусове виконання виконавчого листа № 2-1710/1998, виданого 2 квітня 2013 року Димитровським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини.

24 грудня 2013 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1

З 23 грудня 2013 року до часу звільнення ОСОБА_1 з ПАТ «ШУ «Покровське» - 3 травня 2015 року здійснювалось примусове стягнення аліментів з заробітної плати позивача на користь стягувача аліментів у розмірі, що визначений рішенням суду. (а.с. 16, 32, 50).

Суд перевірив доводи позивача про порушення утримань з його заробітної плати, що могли бути допущені відповідачем по справі, і зробив переконливий висновок про те, що такі доводи нічим не підтверджені. В суді не доведений факт наявності заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем. Тому у суду першої інстанції не було підстав для стягнення з відповідача на користь позивача будь якої суми.

Все доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і правильно визнані судом безпідставними. Вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Тому рішення суду є законним і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. 303-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: