Справа № 562/2544/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" січня 2017 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Мичці І.М.

при секретарі Аврамчук Н.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області про стягнення сум грошової компенсації за нанесення матеріальної та моральної шкоди суд-,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує, що набув статусу реабілітованого з 23.10.2014 року, згідно рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Шумської районної ради, Тернопільської області по ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Після набуття статусу реабілітованого , як пенсіонер, звернувся до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі з проханням підвищити йому розмір пенсії, з урахуванням надбавок належних до виплати, як реабілітованому згідно ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 р. «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Однак, на дане звернення він отримав відмову від управління Пенсійного фонду від 30.10.2014 р. мотивуючи тим, що вже отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», а відтак відповідне управління Пенсійного фонду рекомендувало оскаржити їхню відмову до суду.

В грудні 2014 року позивач звернувся до Здолбунівського районного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі щодо неправомірності їх дій, з результатом чого було розпочата судова справа № 562/3492/14-а, наслідком розгляду якої стало прийняття рішення суду від 20.04.2015 р., про часткове задоволення позову, а зокрема визнано неправомірні дії управління Пенсійного фонду та зобовязано його призначити підвищення розміру пенсії згідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.072008 р. „Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян.

Управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі оскаржило дану постанову Здолбунівського районного суду до Житомирського апеляційного адміністративного суду, який залишив апеляційну скаргу без задоволення та залишено постанову Здолбунівського районного суду без змін.

При виконанні даної постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду по справі № 562/349/14-а, управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі при підвищенні позивачу розміру пенсії, як реабілітованому діючи завідомо умисно безпідставно провело зміну базового місяця для індексації отримуваної мною пенсії з жовтня 2012 року на жовтень 2014 року, в результаті чого індексація пенсії не проводилась, що потягнуло за собою те, що розмір отримуваної пенсії значно зменшився.

В жовтні 2015 року позивач знову звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі. Постановою Здолбунівського районного суду від 23.02.2016 року по справі № 562/2598/15-а задоволено його позов та визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду щодо перевизначення базового місяця для індексації отримуваної ним пенсії, в тому числі і при підвищенні розміру пенсії як реабілітованому, та зобовязано провести перерахунок пенсії згідно до вимог чинного законодавства України.

Дана постанова Здолбунівського районного суду була оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду, який своєю ухвалою від 28.03.2016 по справі № 562/2598/-15-а повернув скаржнику без розгляду.

В даний час, фактичний перерахунок розміру його пенсії відповідно до Постанови Здолбунівського районного суду від 23.02.2016 р. було здійснено та виплачена доплату лише в травні 2016 р.

Таким чином управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі при розгляді звернень позивача щодо неправомірності їх дій при розрахунках розмірів пенсії примушувало його оформляти позови до судів, що як наслідок призвело до затягування часу виплати відповідної доплати, що на думку позивача нанесло йому, як матеріальні так і моральні збитки в першу чергу, як реабілітованому по ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Позивач вважає, що суть матеріальних збитків полягає в тому, що після виплати йому вищевказаної компенсації в травні 2016 р., яка нарахована за період з жовтня 2014 року по травень 2016 р., дана сума коштів не буде надавати мені можливості провести придбання товарів в тих розмірах, в яких можливо це було здійснити продовж періоду 2014-2015 років, у звязку з високим рівнем інфляції України.

Таким чином, в даному випадку, управлінням Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі, внаслідок неправомірної відмови у виплати позивачу доплати до пенсії, було нанесені матеріальні збитки, які полягають у інфляційних втратах за період з жовтня 2014 р. по травень 2016 р.

Тому позивач вважає , йому нанесені матеріальні збитки в розмірі 712,16 грн. Крім того, за внаслідок протиправних дій управління Пенсійного фонду, позивач стверджує, що йому було нанесено моральну шкоду, оскільки проведення правових заходів щодо оскарження таких дій і рішень, потягло за собою нераціональне витрачання його життєвого часу, спричинило постійний стресовий стан, а також виникнення нервозних захворювань, що в сукупності обумовило необхідність залучання значних душевних та матеріальних ресурсів, які і дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав , просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та надав суду документи,у спростування позиції позивача. У поданих запереченнях просить суд в позові відмовити в цілому.

Заслухавши сторони у справі дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов не може бути задоволено з наступних підстав:

Позивач в своєму позови зазначає , що 23.10.2014 року набув статусу реабілітованого згідно рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Шумської районної ради Тернопільської області. Маючи цей статус не одноразово звертався до Управління Пенсійного фонду в Здолбунівському районні про підвищення пенсії та здіснення перерахунку. Усі зверненян закінчувалися винесенням рішень суду у його користь .Однак вважає, що такі його неодноразові звернення грунтувалися на Законі і повинні були виконуватися Пенсійним Фондом у встановлені Законом терміни, а у зв"язку із зверненнями його до суду, розгляд справ тривав значний проміжок часу в результаті чого позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоду.

В судовому засіданні на переконання суду позивачем не було надано достатньо доказів про завдання йому, як матеріальної так і моральної шкоди за період його звернень , як до суду так і до інших інстанцій при вирішенні його законних інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає не цілком обгрунтованою вимогу позивача, щодо стягнення матеріальної шкоди, а саме інфляційних витрат. Дана частина позову є необгрунтованою і в силу того, що як зазначив позивач він міг би у 2014-2015 роках здійснити певне придбання товарів. Така обставина спростовується фактом призначення ОСОБА_3 доплати до пенсії, яку він отримує у розмірі встановленому Законом -54,4грн. Зокрема факт нанесення відповідачем , позивачу, матеріальної шкоди не підтверджується будь якими доказами.

Зокрема на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" пенсія призначена позивачу включає в себе такі відщкодування пов"язані із подорожчанням споживчих товарів та послуг. Тому вимога позивача в даному випадку на думку суду є безпідставною та неможе бути задоволена судом, як справедлива та підставна.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Однак позивачем не було доведено суду фактів , які мали значення для задоволення вимоги про завдання відповідачем йому моральної шкоди , яка полягала у душевних стражданнях , яких особа зазнала у зв»зку з протиправною поведінкою щодо неї самої, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із втратою майна та станом здоров"я.

Відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України, пункту 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Крім того, згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки судом встановлено, що відповідач діяв правомірно на підставі чинного законодавства України, а також те, що не встановлено факту , як завдання позивачу матеріальної так і моральної шкоди суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст. 10, 11, 60, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 23 ЦК України,Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області про стягнення сум грошової компенсації за нанесення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

С у д д я :