Провадження № 2/127/366/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області:

в складі головуючого судді: Гриневича В.С.

при секретарі: Олійник І.Ю.

за участю:

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу №127/13148/16-ц за позовом ОСОБА_5 до Державного нотаріуса Другої Вінницької державної нотаріально контори ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про визнання одностороннього правочину дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про визнання одностороннього правочину дійсним, в якому просила визнати заяву ОСОБА_6 від 17 грудня 2015 року про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті 24 вересня 2015 року ОСОБА_7 дійсною.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 24.09.2015 року помер її брат ОСОБА_7, після смерті якого залишилось спадкове майно. Спадкоємцем за заповітом був ОСОБА_6, батько ОСОБА_4, який після смерті брата позивача займався оформленням необхідних документів. 21.10.2015 року ОСОБА_6 написав до Другої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 17.12.2015 року ОСОБА_6, в межах шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, надіслав поштою до Другої вінницької державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Однак справжність підпису на даній заяві не було засвідчено нотаріально. На думку позивача, фактично ОСОБА_6 вчинив дії спрямовані на відмову від прийняття спадщини за заповітом, але в силу незалежних від нього причин на зміг посвідчити заяву нотаріально, оскільки 29.12.2015 року ОСОБА_6 помер. Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцем за заповітом є його дочка ОСОБА_4

Позивач є спадкоємцем другої черги за законом, оскільки є сестрою померлого ОСОБА_7 Позивач, в межах шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, надіслала поштою до Другої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак немає можливості в нотаріальному порядку оформити спадщину, оскільки нотаріус вважає заяву ОСОБА_6 від 17.12.2015 року про відмову від прийняття спадщини нікчемною. 25.03.2016 року державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 винесла постанову про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та з посиланням на положення статей 3, 4, 8, 11, 15, 16, 202, 203, 205, 209, 215, 216, 219, 220, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1262, 1268-1270, 1273 Цивільного кодексу України позивач звернулася до суду з вищенаведеними позовними вимогами.

В ході розгляду справи, за клопотанням представника позивача, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 3 серпня 2016 року залучено до участі у справі №127/13148/16-ц, як співвідповідача ОСОБА_4, виключивши її зі складу третіх осіб. (т, 1, а.с. 152)

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із зазначених у позові підстав та додатково суду пояснили, що померлий ОСОБА_7 не оформляв заповіт на свою сестру ОСОБА_5, оскільки вона являється громадянином іншої країни Ізраїлю, а оформлення правочинів, в тому числі заповіту на нерезидента України, потребує сплати додаткових платежів, що померлий ОСОБА_7 вважав недоцільним. Таким чином, оскільки позивач є спадкоємцем за законом, однак не має можливості оформити свої спадкові права, що порушує її права, представники позивача просили позов задовольнити, при цьому зазначили, що в разі задоволення позову, судові витрати залишити за позивачем, оскільки на їх думку в обставинах, що склалися вини відповідачів немає.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог та пояснила, що працює державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори, до її обов'язків входить вчинення нотаріальних дій. 21.10.2015 року до неї звернувся ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 Вона встановила його особу, перевіривши паспорт, він був в нормальному стані, нормально спілкувався. ОСОБА_6 пояснив, що його товариш склав на нього заповіт. 29.12.2015 р. на адресу Другої вінницької державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_6 від 17.12.2015 р., в якій він зазначав, що відмовляється від спадщини за заповітом, складеним ОСОБА_7, та просив вказаний заповіт переоформити на рідну сестру ОСОБА_7 ОСОБА_5. На даній заяві містився підпис заявника ОСОБА_6, однак справжність підпису на даній заяві не було засвідчено нотаріально. Дана заява в той же день була зареєстрована в журналі реєстрації вхідних документів. 29.12.2015 р. на адресу ОСОБА_6 було направлено лист за її підписом, в якому вказано, що його заяву прийнято та висловлено прохання зявитися до Другої вінницької державної нотаріальної контори для подачі заяви про відмову від спадщини. Також повідомлено, що для прийняття спадщини іншими спадкоємцями їм необхідно подати до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини на протязі шести місяців після смерті ОСОБА_7 Однак до нотаріальної контори ОСОБА_6 не зявився, згодом їй стало відомо, що він помер. Відповідач ОСОБА_8 також зазначила, що нотаріальні дії вчиняла відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та вважає нотаріуса неналежним відповідачем у даній справі, у звязку з чим просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 у запереченнях на позовну заяву (т. 1, а.с. 164-168) та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася та просила у задоволенні позову відмовити, зазначаючи, про те, що оскільки заява її батька про відмову від прийняття спадщини не оформлена нотаріально, остання відповідно є нікчемною та не створює жодних юридичних наслідків. Крім того, в судових засіданнях ОСОБА_4 зазначала, що правочин, вчинений її батьком, щодо відмови від прийняття спадщини не відповідав справжній його волі, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених таким правочином, оскільки був вчинений під тиском. В той же час, в судових засіданнях відповідач зазначала про те, що її батько ОСОБА_6 не міг написати заяву про відмову від прийняття спадщини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2016 року у справі №127/13148/16-ц було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої ставилося ряд питань, зокрема щодо того чи виконано рукописний текст та підпис у заяві ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про відмову від спадщини від 17.12.2015 року, прийнятої Другою Вінницькою Державною нотаріальною конторою 29.12.2015 року за вх. №1041/02-14 самим ОСОБА_6 чи іншою особою, та чи виконано такий рукописний текст та підпис під впливом збиваючих факторів, у звязку з чим провадження у справі зупинялося. (т. 1, а.с. 192-195)

У звязку з надходженням 20.12.2016р. висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої та технічної експертизи від 15.12.2016р. №2820/2821/16-21, ухвалою суду від 21 грудня 2016 року провадження у справі відновлено та продовжено судовий розгляд. (т. 2, а.с. 31-42)

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні експертами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було надано усні пояснення свого висновку, які повністю підтвердили наданий висновок.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення позову, з огляду на таке.

У відповідності до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Із оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №293/2015 початої 21.10.2015 р. в Другій вінницькій державній нотаріальній конторі встановлено, що ОСОБА_7 помер 24.09.2015 р. в м. Вінниці (повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №8 від 21.10.2015 р.). (т. 1, а.с. 87-89).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на все його майно.

За життя ОСОБА_7 було складено заповіт.

Як вбачається із заповіту ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори 03.01.2013р., зареєстрованого в реєстрі за №3-3, ОСОБА_7 все своє майно заповів ОСОБА_6. (т. 1, а.с. 104).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №41866423 від 21.10.2015р. в реєстрі зареєстровано заповіт ОСОБА_7 посвідчений 03.01.2013 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори за №3-3, який є чинним. З ОСОБА_10 про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41868590 від 21.10.2015 р. вбачається, що зареєстровано спадкову справу до майна померлого 24.09.2015 р. ОСОБА_7 за №293/2015. (т. 1, а.с. 85, 86 на звороті).

ОСОБА_6, як спадкоємець за заповітом, 21.10.2015 р. подав заяву до Другої вінницької державної нотаріальної контори про прийняття спадкового майна після смерті ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 79).

Згідно з положеннями частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої, пятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

29.12.2015р., в межах шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, на адресу Другої вінницької державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_6 від 17.12.2015 р., в якій він зазначав, що відмовляється від заповіту на спадщину, складеного ОСОБА_7, та просив вказаний заповіт переоформити на рідну сестру ОСОБА_7 ОСОБА_5. (т. 1, а.с. 12, 80, 147).

На даній заяві містився підпис заявника ОСОБА_6, оригінал заяви, який міститься в спадковій справі, оглянуто судом в судовому засіданні, а її засвідчена копія долучена до матеріалів справи. (т. 1, а.с. 12, 147).

З викопіювання із журналу реєстрації вхідних документів Другої вінницької державної нотаріальної контори вбачається, що заява ОСОБА_6 про відмову від спадщини надійшла до нотаріальної контори 29.12.2015 р. та зареєстрована за вх. №1041/02-14. (т. 1, а.с. 76).

29.12.2015 р. на адресу ОСОБА_6 було направлено лист вих. №2071/01-16 за підписом державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_3, в якому вказано, що його заяву прийнято та висловлено прохання зявитися до Другої вінницької державної нотаріальної контори для подачі заяви про відмову від спадщини. Також повідомлено, що для прийняття спадщини іншими спадкоємцями їм необхідно подати до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини на протязі шести місяців після смерті ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 103).

З викопіювання із журналу реєстрації вихідних документів Другої вінницької державної нотаріальної контори вбачається, що відповідь на заяву ОСОБА_6 про відмову від спадщини було надіслано на адресу ОСОБА_6 29.12.2015 р. та зареєстровано за вих. № 2071/01-16. (т., а.с. 75).

Із оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №63/2016 початої 02.03.2016 р. в Другій вінницькій державній нотаріальній конторі встановлено, що ОСОБА_6 помер 29 грудня 2015 року в м. Вінниці (повторне свідоцтво про смерть серії І-АМ № 330484 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 29.02.2016 р.). (т. 1, а.с. 67, 126).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на все його майно.

За життя ОСОБА_6 було складено заповіт.

Як вбачається із заповіту ОСОБА_6, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 21.06.2005р., зареєстрованого в реєстрі за №3-688, ОСОБА_6 все своє майно заповів своїй дочці ОСОБА_4. (т. 1, а.с. 130 на звороті).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №43138110 від 02.03.2016р. в реєстрі зареєстровано заповіт ОСОБА_6 посвідчений 21.06.2005р. державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за №3-688, який є чинним. З ОСОБА_10 про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43138742 від 02.03.2016р. вбачається, що зареєстровано спадкову справу до майна померлого 29.12.2015р. ОСОБА_6 за №63/2016. (т. 1, а.с. 124 на звороті, 125 на звороті).

Дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_4, як спадкоємець за заповітом, 02.03.2016р. подала заяву до Другої вінницької державної нотаріальної контори про прийняття спадкового майна після смерті ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 123, 126 на звороті, 127, 128).

Відповідно до статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Із наданих сторонами доказів, зокрема із їх переписки між собою (т. 1, а.с. 14, 15, 17, 156, 172) та пояснень представників позивача та відповідача ОСОБА_4 вбачається, що сам зміст заяви про відмову від спадщини та її правові наслідки ОСОБА_6 усвідомлював. Мотивом його відмови від спадщини на користь позивача було те, що позивач була сестрою померлого ОСОБА_7 та мала право на спадщину, однак враховуючи те, що вона проживає в Ізраїлі, не мала можливості займатися оформленням спадщини.

Дана обставина підтверджується також тим, що ОСОБА_6, відмовляючись від спадщини, просив вказаний заповіт переоформити на рідну сестру ОСОБА_7 ОСОБА_5.

Із висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи від 15.12.2016 року №2820/2821/16-21 вбачається, що підписи від імені ОСОБА_6 у заяві ОСОБА_6 про відмову від спадщини від 17.12.2015 р., у заяві ОСОБА_6 про прийняття спадщини від 21.10.2015 р. виконані рукописним способом, кульковими ручками, без застосування попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підпис у заяві ОСОБА_6 про відмову від спадщини від 17.12.2015 р. виконаний самим ОСОБА_6 Рукописні тексти у заяві ОСОБА_6 про відмову від спадщини від 17.12.2015 р., у листі ОСОБА_6 до ОСОБА_5 (а.с. 156), у заяві ОСОБА_6 про прийняття спадщини від 21.10.2015 р. та у його заповіті від 21.06.2005р. виконані однією і тією ж особою. У рукописному тексті та підписі у заяві ОСОБА_6 про відмову від спадщини від 17.12.2015 р. наявні діагностичні ознаки, характер та локалізація яких свідчить про деяку незвичайність письма на момент їхнього виконання, тобто про вплив на процес письма збиваючих факторів природного характеру, найбільш ймовірно повязаних з віковими змінами організму та можливо хворобливим станом виконавця. (т. 2, а.с. 32-41).

Відповідач ОСОБА_4 не надала до суду доказів того, що на момент написання заяви про відмову від прийняття спадщини стан її батька ОСОБА_6 був психічно важким або таким, з якого можливо б було зробити висновок, що він цілком або частково не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Клопотання про проведення судово психологічно-психіатричної експертизи з цього приводу відповідачем ОСОБА_4 не заявлялося та така експертиза не проводилась.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що її батько ОСОБА_6 був доволі похилого віку та хворів не являється достатньою підставою для висновку, що при підписанні заяви про відмову від спадщини ОСОБА_6 помилявся стосовно правових наслідків такої відмови.

Враховуючи викладене, суд вважає, що висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи від 15.12.2016 року №2820/2821/16-21 є обґрунтованим, повним та ясним і відповідає вимогам статті 147 ЦПК України.

При цьому суд враховує положення частини шостої та сьомої статті 147 ЦПК України і оцінює даний висновок за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу та вважає, що підстав для незгоди суду з висновком експертів немає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 заяву про відмову від прийняття спадщини, яку він скріпив своїм підписом, надіслав до нотаріальної контори в строк, що визначений цивільним законодавством, усвідомлюючи природу і наслідки цієї заяви та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного так й психічного.

Суд зазначає, що 29.12.2015 р. на адресу ОСОБА_6 було направлено лист вих. №2071/01-16 за підписом державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_3, в якому вказано, що його заяву прийнято та висловлено прохання зявитися до Другої вінницької державної нотаріальної контори для подачі заяви про відмову від спадщини. Також повідомлено, що для прийняття спадщини іншими спадкоємцями їм необхідно подати до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини на протязі шести місяців після смерті ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 103).

Статтею 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, які нотаріальні дії вчиняються нотаріусами.

Відповідно до _ік. 3.3-3.5, 3.10-3.13 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин): 3.3. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. 3.4. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. 3.5. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. 3.10. Приймаючи від спадкоємців заяву про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття, нотаріус зобовязаний розяснити спадкоємцям їх право на відкликання такої заяви протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України. 3.11. Заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. Усі наступні заяви (додаткові, від інших спадкоємців, кредиторів) також реєструються у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. На всіх заявах зазначаються дата і час їх надходження та номер спадкової справи. 3.12. До заяви про відкликання поданої заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття застосовуються такі самі правила реєстрації. 3.13. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач _ік орська Л.А., при надходженні на адресу Другої вінницької державної нотаріальної контори 29.12.2015 р. заяви ОСОБА_6 від 17.12.2015 р. про відмову від спадщини діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про нотаріат» з дотриманням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Сторонами також не надано доказів того, що державним нотаріусом були допущені будь-які порушення Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які діяли на момент написання ОСОБА_6 відмови від спадщини. Також не надано суду будь-яких документів по оскарженню дій нотаріуса.

В судовому засіданні також встановлено, що 16.03.2016р., в межах шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, до Другої вінницької державної нотаріальної контори надійшла заява від 23.02.2016 р. сестри померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_5, яка є позивачем у даній справі, про прийняття спадкового майна після смерті брата ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 81 на звороті).

Позивач, як сестра померлого, належить до другої черги спадкоємців за законом. (т. 1, а.с. 18-21, 90-95, т. 2, а.с. 54-56).

У частині першій статті 1274 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Отже, у разі відмови від прийняття спадщини усіма спадкоємцями за заповітом право на спадкування отримують спадкоємці за законом почергово.

Однак, як вбачається з постанови державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 від 25.03.2016 року за №524/02-31, ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на все майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7 померлого 24.09.2015 р., у звязку з наявністю заповіту на імя ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 27-28).

У відповідності до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог частини першої, другої та третьої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

До є односторонніх правочинів, спрямованих на відмову від прийняття спадщини, належить дія спадкоємця на відмову від прийняття спадщини.

Статтею 219 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 вчинив дії спрямовані на відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7, які відповідали його справжній волі.

Однак, ОСОБА_6, з незалежних від нього причин, не мав можливості в повній мірі реалізувати своє право на відмову від спадщини у встановлений законодавством спосіб, тобто нотаріально посвідчити заяву від 17.12.2015 р. про відмову від прийняття спадщини, оскільки 29.12.2015 року він помер.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. ОСОБА_9 та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 20 ЦК України встановлено правило диспозитивності при здійсненні права на захист, статтею 11 ЦПК України надано особам, які беруть участь у справі, можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, розпоряджаючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, звернулася до суду із даним позовом до державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та до ОСОБА_4.

З розяснень, які містяться в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» слідує, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

На підставі викладеного, з урахуванням вище наведених норм законодавства та отриманих у справі доказів, показів допитаних у судовому засіданні сторін та судових експертів, суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог та визнання дійсною заяви ОСОБА_6 від 17.12.2015 р. про відмову від прийняття спадщини.

В частині позовних вимог до державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки вона є неналежним відповідачем у справі.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку представників позивача, які просили судові витрати залишити за позивачем та вважає за необхідне що судові витрати слід залишити без відшкодування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 147, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати дійсною заяву ОСОБА_6 від 17 грудня 2015 року про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті 24 вересня 2015 року ОСОБА_7.

В частині позовних вимог до Державного нотаріуса Другої Вінницької державної нотаріально контори ОСОБА_3 року - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: