Справа № 305/215/17
Провадження по справі 2/305/396/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2017 року. Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Тулик І.І.

за участю секретаря - Шемота М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначено, що після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом в 1/2 частині спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_3. При житті ОСОБА_3, 03 червня 2009 року було складено заповіт, яким належний їй житловий будинок АДРЕСА_1, заповіла їй, ОСОБА_1. На день звернення до суду заповіт, складений ОСОБА_3 в її, користь є чинним - ніким не оскаржений та не скасований, підтвердженням чого являється Витяг зі спадкового реєстру заповітів. Інші спадкоємці відсутні, що підтверджується заявою гр. ОСОБА_4, відповідно до якої вона відмовилася від прийняття спадщини ОСОБА_3 на користь позивачки. З метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона як спадкоємець за заповітом звернулася до Рахівської ДНК про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак державним нотаріусом в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцем, тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Однак з цим вона не погоджується, оскільки підтвердженням приналежності вказаного житлового будинку спадкодавцю стверджено договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки. На підставі наведеного просила визнати за нею, ОСОБА_5 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 56,04 кв.м., з надвірними та господарськими спорудами.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні присутня не була, однак її представник ОСОБА_6 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог та задоволення позову.

Представник відповідача виконавчого комітету Ясінянської селищної ради в судове засідання не з"явився. Селищний голова Зелінський Е.Ф. направив суду заяву про розгляд справи без участі представника ради та визнання позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача.

Судом встановлено, що за період перебування в зареєстрованому шлюбі, громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 побудовано житловий будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер громадянин ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 09 березня 1996 року виконкомом Ясінянської селищної ради.

Після його смерті залишилося спадкове майно, яким була ? частина житлового будинку АДРЕСА_1.

Оскільки спадщина за померлим ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 то дані цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Розділу VІІ Спадкове право ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Згідно із положеннями статті 524 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Так, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки

(усиновителі) померлого.

Спадкоємцем майна нині померлого ОСОБА_2 стала його дружина, ОСОБА_3, яка в силу ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном - ? частиною житлового будинку АДРЕСА_1, та ставши таким чином одноосібним власником вказаного житлового будинку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла громадянка ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18.06.2014 року.

Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 з прилеглими до нього надвірними спорудами.

Оскільки спадщина на за померлою ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 то дані цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Книги шостої "Спадкове право" ЦК України (в редакції 2004 року).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

При житті ОСОБА_3, 03 червня 2009 року було складено заповіт, згідно якого вона заповіла позивачу ОСОБА_1, належне їй на праві власності житло, яке знаходиться в АДРЕСА_1.

На день звернення до суду заповіт, складений ОСОБА_3 в користь позивача, ОСОБА_1, є чинним - ніким не оскаржений та не скасований, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №43905352 від 19.05.2016 року.

Стаття 1268 ЦК України проголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлнено, що позивач ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, після смерті ОСОБА_3, що стверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43905494 від 19.05.2016 року.

Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок.

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, спірний будинок побудований у 1967 році.

Також у матеріалах справи наявний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21581373 від 16.01.2009 року.

За таких обставин, суд констатує, що вище зазначений житловий будинок не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва.

Судом встановлено, що спадкоємців, які б мали обов"язкову частку в спадщині не має, оскільки мама позивача, ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини на користь позивачки ОСОБА_1, що стверджується її нотаріально посвідченою заявою.

Таким чином, враховуючи, що позивач по справі є спадкоємцем за заповітом, вона прийняла спадщину, спадкоємців, які б мали обов"язкову частку в спадщині не має, майнового спору з приводу спадкування не існує, відповідачем позов визнано, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилося.

На підставі наведеного, керуючись положеннями ст.ст.10, 58, 59, 60, 83, 88, 209, 212, 213, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою та мешканкою АДРЕСА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 56,04 кв.м.,з надвірними та господарськими спорудами.

Судовий збір в сумі 640 гривень залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до цивільної палати апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Тулик І.І.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: Тулик І.І.