Справа № 697/51/17
№ пров. 2/697/154/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

в складі:

головуючого судді Хорошун О.В.,

з участю с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Каневі Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності посилаючись на те, що 22 жовтня 1994 року він уклав шлюб з відповідачем який рішенням Канівського міськрайонного суду від 19.12.2016р. розірвано. Він є власником квартири АДРЕСА_1. Право власності на квартиру було набуте шляхом приватизації частини квартири, спадкування та купівлі-продажу, а тому дана квартира є його приватною власністю, яка набута до шлюбу. В період шлюбу ним було придбано частку в квартирі за договором купівлі-продажу в розмірі 1/25 частини квартири, а тому вважає, що лише дана частина квартири є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу. Крім того позивач та відповідач не є членами однієї сімї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, оскільки шлюб між ними розірвано. Як було зазначено вище, він як позивач володіє часткою в спільній з відповідачем квартирі, яка складає більш ніж 90 відсотків від вартості цього майна, тобто частка якого становить 17/18 від всієї вартості квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_2. Відповідач має право на 1/18 частину квартири, яка складає менш ніж 1 відсоток від вартості квартири .За таких обставин, частка відповідача у праві спільної власності на квартиру є не значною, розмір частки відповідача як співвласника квартири, не дає можливості виділити її в натурі приміщення (кімнату) для володіння та користування, оскільки становить менший розмір ніж площа будь-якого із приміщень квартири. З наведених вище обставин випливає, що квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_3, не можливо ні поділити в натурі між співвласниками, ні виділити частку у спільному майні одному із співвласників, ні встановити порядок користування між співвласниками, оскільки частка відповідача є незначною. Просить винести рішення, яким визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ? частці від 1/9 частки квартири АДРЕСА_4, яка набута в період шлюбу та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_4 в цілому. . Припинити право спільної власності за ОСОБА_3 на 1/18 частку в квартирі АДРЕСА_4.

До початку судового зсідання позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці від 2/10 частки квартири АДРЕСА_4, яка набута в період шлюбу. Припинити право спільної часткової власності за ОСОБА_3 на 1/10 частку в квартирі АДРЕСА_5. Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 в цілому.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву в якій позов підтримав, просив справу слухати у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позов визнала.

Суд вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про їх права та взаємовідносини.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи,вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_7, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.11.2012 року на 2/10 частини кварти № 53 по вул. Шевченка, 23 в м. Каневі, посвідченим державним нотаріусом ОСОБА_4; договором купівлі-продажу від 19.01.2010 року укладеним між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про продаж останньому 2/10 частини квартири АДРЕСА_8, посвідченим державним нотаріусом ОСОБА_4; технічним паспортом на квартиру № 53 по вул., Шевченка, 23 в м. Каневі Черкаської області, реєстровий номер 44/2740. (а.с.34-42)

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Судом встановлено, що 2/10 частини квартири АДРЕСА_8 були придбані позивачем згідно договору-купівлі продажу від 19.01.2010 року в період перебування позивача та відповідача у шлюбі, а тому суд приходить до висновку, що 2/10 частини вказаної квартири є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Статтею 68 СК України передбачено, здійснення права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу, зокрема, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

У відповідності до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1. частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2. річ є неподільною;

3. спільне володіння і користування майна є неможливим;

4. таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 володіє часткою в спільній з відповідачем квартирі, яка складає більш ніж 90 відсотків від вартості цього майна, тобто частка якого становить 9/10 від всієї вартості квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 має право на 1/10 частину квартири.

За таких обставинах, частка відповідача у праві спільної власності на квартиру є не значною, оскільки на неї припадає не більше, ніж 1 % від вартості квартири, а отже, розмір частки відповідача як співвласника квартири, не дає можливості навіть виділити в натурі приміщення (кімнату) для володіння та користування, оскільки становить менший розмір ніж площа будь-якого із приміщень квартири.

З наведених вище обставин випливає, що квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_3, не можливо ні поділити в натурі між співвласниками, ні виділити часту у спільному майні одному із співвласників, ні встановити порядок користування між співвласниками, оскільки частка відповідача є незначною.

У відповідності до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Тому, квартира як річ за звичай є подільною річчю, однак враховуючи те, що в даному випадку частка співвласника квартири ОСОБА_3, є незначною, тобто становить менший розмір ніж площа будь-якого із приміщення квартири, розподіл квартири натурі відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 1/10 та 9/10 з технічної точки зору не можливий, а тому квартира як річ за наявності такого розміру часток співвласників є річчю неподільною.

Судом встановлено, що позивач та відповідач не є членами однієї сімї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, в той час як між сторонами залишились лише віддалені звязки, в звязку з розірванням шлюбу.

При винесенні рішення суд також враховує те, що частка відповідача у квартирі, яка знаходиться в АДРЕСА_3, є незначною, не можливий ні її поділ в натурі між співвласниками, ні виділ частки у спільному майні співвласникам, ні встановлення порядку її користування між співвласниками, більш того вартість частки відповідача є незначною, а тому припинення за рішенням суду прав відповідача на частку у спільному майні, яким є вказана вище квартира не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім'ї.

Суд також враховує положення до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позовних вимог суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідач позов визнає повністю, про що свідчить подана нею заява (а.с. 46)

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки частка, що належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування є неможливим, припинення права власності з виплатою компенсації не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

На підставі ст. 365 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 58- 61, 174,197, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці від 2/10 частки квартири АДРЕСА_9, яка набута в період шлюбу.

Припинити право спільної часткової власності за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на 1/10 частку в квартирі АДРЕСА_10.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_11 в цілому.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання до Канівського міськрайонного суду Черкаської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий О . В . Хорошун