Провадження №2з/201/293/2016р.
У Х В А Л А

ПРО ВІДМОВУ У ЗАБЕЗПЕЧЕННІ ПОЗОВУ

16 січня 2017р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

14.12.2016р. в провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.01.2017р. було відкрито провадження по справі.

Одночасно з позовною заявою, представником позивача ОСОБА_1 ( діє на підставі довіреності від 12.01.2016р.) подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої представник позивача посилається на те, що відповідачі не виконують умови кредитного договору, у зв,язку з чим у них наявна заборгованість, що є підставою для забезпечення позову. Крім того, вартість майна, переданого в іпотеку Банку, є значно меншою ніж заборгованість по кредитному договору, а тому заборгованість не забезпечена в повному обсязі. Представник позивача вважав, що відповідач-2 має можливість здійснити відчуження майна, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення. Просив накласти арешт на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення ( магазин непродовольчих товарів) загальною площею 77,4 кв.м., які знаходяться за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Гоголя, 35, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Ознайомившись із заявою представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, вважаю за можливе в її задоволені відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 10, 11 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., у редакції Наказу від 29.09.2016р. № 2832/5, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. Якщо опис і арешт майна (коштів) здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику.

Таким чином, враховуючи, що предметом розгляду даної цивільної справи є стягнення заборгованості, то накладення арешту на майно може привести к порушенню прав відповідача щодо користування та розпорядження належним йому на праві власності майном.

Як вбачається із заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, вона не містить фактів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги, що представником позивача не надано доказів того, що невжиття даних заходів забезпечення позову зможе в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення та не зазначено обґрунтування необхідності обрання саме такого виду забезпечення позову,як накладення арешту, то вважаю за можливе в задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Приймаючи до уваги, що в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено в повному обсязі, то судові витрати по сплаті судового збору не підлягають розподілу.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 10, 11 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., у редакції Наказу від 29.09.2016р. № 2832/5 ст.ст. 151, 152, 210, 293 ЦПК України, суд,

УХВАЛИЛА :

В задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Н.В.Ткаченко