АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Арапіна Н.Є.
№22-ц/796/2717/2017 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Лапчевської О.Ф., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Київського міського центру зайнятості - Ярмолицької ОлениАнатоліївни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року Київський міськийого центр зайнятості звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2безпідставно отримані кошти в сумі 32 162 грн. 78коп.

На обґрунтування позову послався на те, що 27.07.2015року ОСОБА_2 звернулася до Центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю та була ознайомлена з умовами отримання зазначеної допомоги.

З 27.07.2015 р.відповідачу був наданий статус безробітної, призначено допомогу по безробіттю та розпочато її виплату.

В результаті обміну інформацією між Державною службою зайнятості та Пенсійним фондом України було виявлено факт надання відповідачем послуг у 2-4 кварталах 2015 р. Інституту підготовки кадрів Державної служби зайнятості України. За результатами розслідування складено акт №108 від 29.02.2016, яким встановлено, що відповідач надавала послуги Інституту підготовки кадрів Державної служби зайнятості (Центральний апарат) з 20.04.2015 згідно наказу №11-ПК від 20.04.2015 та трудового договору №89/2 про виконання науково-педагогічної роботи на умовах погодинної оплати праці від 20.04.2015. В 2 кварталі 2015 відповідач отримала дохід у відповідності до звіту про виконання науково-педагогічної роботи викладачами.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року - відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник Київського міського центру зайнятості - ЯрмолицькаО.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням матеріального та процессуального права.

Вказує на те, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки Аналогічний висновок викладений в постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 22.09.2015 №21-1884а15.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на таке.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних і трудових відносин.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Колегія суддів доходить висновку, що правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 КАС свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 КАС дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертоїстатті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

В випадку, що розглядається, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянки ОСОБА_2 і, на думку колегії суддів, не підпадають під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 КАС.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Крім того, аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.09.2015 року у справі №21-1884а15 та від 22.09.2015 року у справі № 21-2209а15.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Оскільки ухвала постановлена з порушенням процесуальних норм права, така ухвала підлягає до скасування з передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Київського міського центру зайнятості - ЯрмолицькоїОлени Анатоліївни - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року скасувати, питання щодо відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді