Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/2001/14-ц Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Кочетова Л.Г.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1, третя особа: Приватне підприємство "Лакмус", про звернення стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1. Просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 2 837 334,59 грн., яка складається із: 500 000 грн. заборгованості за кредитом, 1 325 438,64 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 18 200 грн. заборгованості за комісією за кредитне обслуговування, 857 632,40 грн. пені та штрафу - 1 000 грн. (фіксованої частини) і 135 063,55 грн. (процентної складової), звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі. Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що 23 вересня 2008 року уклав із Приватним підприємством «Лакмус» кредитний договір № 47-08, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 500 034 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23% річних та терміном повернення до 22 вересня 2009 року. У забезпечення виконання позичальником зобов'язань 23 вересня 2008 року банк уклав із ОСОБА_1 договір іпотеки. Предмет іпотеки - вищезазначена квартира. Позичальник свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим утворилася вищевказана заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року позовну заяву в частині вимог про виселення ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предметі іпотеки), та стягнення пені в розмірі 8 750,45 грн. залишено без розгляду (а.с.132 т.2)

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року позов задоволено у повному обсязі та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що перебіг строку позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами обчислюється окремо по кожному простроченому платежу, однак суд на це уваги не звернув. Окрім того наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором із одночасним зверненням стягнення на предмет іпотеки фактично подвоює суму боргу. Зважаючи на те, що одна і та ж заборгованість не може бути стягнута двічі, то сума боргу в даному позові повинна бути зменшена на суму, яка вже стягнута рішенням суду. Вважає, що штраф і пеня, як санкція за несвоєчасне виконання зобов'язання, не можуть бути стягнуті одночасно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Спрямував письмову заяву про перенесення судового засідання на іншу дату, посилаючись на те, що цього ж дня Броварським міськрайонним судом розглядається справа іншого його клієнта. Оскільки до заяви не долучено доказів на підтвердження обставин, на які послався заявник, то вважається, що представник відповідача не з'явився без поважних причин, а тому відсутні правові підстави для відкладення апеляційною інстанцією судового засідання, тим більше, що дане судове засідання призначалося з урахуванням заяви представника відповідача про його перебування у щорічній відпустці (а.с.155 т.2). Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 23 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та Приватним підприємством «Лакмус» укладений кредитний договір №47-08, за умовами якого Приватному підприємству «Лакмус» надано овердрафтовий кредит із загальним лімітом у сумі 500 000 грн. із кінцевим терміном повернення до 22 вересня 2009 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23% річних та винагороди за кредитне обслуговування в розмірі 0,3% від встановленого ліміту (п.п. А.6, А.10 кредитного договору).

Дата сплати процентів за користування кредитом - «20» число кожного поточного місяця (п.А.8 кредитного договору).

Відповідно до п.А.5 кредитного договору основне зобов'язання забезпечене договорами: іпотеки, застави товару в обороті, поруки (а.с.52 т.1).

Так, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 23 вересня 2008 року укладений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.55-58 т.1).

До винесення судом першої інстанції рішення представником відповідача заявлено про застосування позовної давності (а.с.95-96 т.2).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У пункті 5.7 кредитного договору сторони домовилися, що строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даною угодою встановлюється тривалістю п'ять років.

У матеріалах справи відсутні докази визнання вищевказаного пункту кредитного договору в судовому порядку недійсним, а відтак він є чинним.

Згідно з ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК України).

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У погашення основного зобов'язання позичальник перерахував 01 жовтня 2008 року 396 000 грн. (а.с.208). У фінансування поточної діяльності приватного підприємства за вищевказаним кредитним договором 03 жовтня 2008 року банк поповнив рахунок позичальника на 395 966 грн.

У лютому 2010 року банк пред'явив позов до ОСОБА_3 (поручителя) про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яка складалася із заборгованості за тілом кредиту - 500 000 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 232 146,97 грн., заборгованості за комісією за кредитне обслуговування - 18 200 грн., пені - 68 348,64 грн. та цього ж дня банк пред'явив позов до ОСОБА_4 про стягнення такої ж заборгованості станом на 17 лютого 2010 року.

За таких обставин, за основним зобов'язанням перебіг позовної давності за складовими загальної заборгованості переривався та починався заново як за нещомісячними платежами (тілом кредиту), так і щомісячними платежами (процентами, щомісячною комісією, пенею) та на час звернення банку до суду із даним позовом - 10 липня 2014 року п'ятирічний строк позовної давності по кожній складовій загальної заборгованості не сплинув, а тому доводи апеляційної скарги щодо позовної давності необґрунтовані.

Наявність невиконаних рішень Апеляційного суду Житомирської області від 05 квітня 2011 року та заочного рішення Малинського районного суду Житомирської області від 02 лютого 2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10 травня 2011 року залишено без змін, про стягнення з поручителів на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє банк права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане ОСОБА_1 в іпотеку нерухоме майно, оскільки іпотекодавець відповідає перед іпотекодержателем (банком) за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета іпотеки, а тому доводи апеляційної скарги щодо подвійного стягнення суперечать положенням ст.629, ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку». У матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували твердження того, що вищезазначені судові рішення невиконані.

Поряд з цим колегія суддів апеляційного суду враховує те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003 цс15 та є обов'язковою для всіх судів згідно зі ст. 360-7 ЦПК України.

Умовами кредитного договору сплата пені (п.5.1) та штрафу (п.5.8) передбачені за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, тобто за одне й те саме порушення. За таких обставин колегія суддів апеляційного суду, відповідно до ст.309 ЦПК України, змінює рішення суду першої інстанції, виключаючи із загальної суми заборгованості штраф (його фіксовану та процентну частини), щоб уникнути подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тобто за порушення строків виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, що у свою чергу тягне зміну загальної суми заборгованості за кредитом з 2 828 584,14 грн. на 2 692 520,59 грн.

Рішення суду першої інстанції щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом за складовими: заборгованість за тілом кредиту - 500 000 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 1 325 438,64 грн., заборгованість за комісією за кредитне обслуговування - 18 200 грн. та пеня - 848 881,95 грн. залишається без змін, оскільки відповідна заборгованість підтверджується розрахунком, який не спростований належними та допустимими доказами (а.с.10-14 т.1) та за висновком судової експертизи ринкова вартість квартири становить 797 635 грн., що значно менше доведеної суми заборгованості.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року змінити.

Виключити із загальної суми заборгованості штраф (фіксовану частину) - 1000 грн. та (процентну складову) - 135 063 грн. 55 коп., визначивши загальну суму заборгованості за кредитом - 2 692 520 грн. 59 коп.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: