Справа №490/7017/16-ц 19.01.2017 19.01.2017 19.01.2017
Провадження №22-ц/784/57/17
Категорія 20 Головуючий у суді першої інстанції: Гуденко О.А. Суддя-доповідач апеляційного суду: Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання: Лівшенко О.С.,

за участю: представника відповідача ТОВ «НІС» - Буряченко Т.М., представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2016 року ухваленого за позовом

ОСОБА_8

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Науковий інститут селекції» ( далі - ТОВ «НІС»),

ОСОБА_4,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

ОСОБА_9,

ОСОБА_10,

ОСОБА_11

про визнання договорів недійсними,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги

ОСОБА_6

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Науковий інститут селекції»,

ОСОБА_4,

про визнання договорів недійсними

у с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_8 звернувся з позовом до ТОВ «НІС» , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання договорів недійсними.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що він є одним із співавторів наступних сортів рослин :ІНФОРМАЦІЯ_1, номер заявки 12015001 (свідоцтво про авторство НОМЕР_3); ІНФОРМАЦІЯ_2, номер заявки 10017076 (свідоцтво про авторство НОМЕР_1); ІНФОРМАЦІЯ_3, номер заявки 10017077 (свідоцтво про авторство НОМЕР_2).

Власником майнових прав інтелектуальної власності на поширення сорту та володільцем патентів на вищевказані сорти рослин є ТОВ «НІС».

10 вересня 2015 року за Договором № 18 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_2 за свідоцтвом НОМЕР_4 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_6, Договором № 17 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_3 за свідоцтвом НОМЕР_5 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_7, Договором № 19 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_1 за свідоцтвом НОМЕР_8 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_9 укладеними між ТОВ «НІС» в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_4 виключні майнові права інтелектуальної власності на вищевказані сорти рослин були передані ОСОБА_4

Проте, при укладенні вищевказаних договорів з боку директора ТОВ «НІС» ОСОБА_9 були порушені норми чинного законодавства України, зокрема ч. 4 ст. 51 Закону Украйни «Про охорону прав на сорти рослин», щодо попереднього повідомлення авторів сорту про намір відчужити виключні майнові права інтелектуальної власності та їх переважне право стати володільцем майнових прав.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсними договори, укладені 10 вересня 2015 року за № 18 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_2 за свідоцтвом НОМЕР_4 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_6; за № 17 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_3 за свідоцтвом НОМЕР_5 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_7; за № 19 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_1 за свідоцтвом НОМЕР_8 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_9 - між ТОВ «Науковий інститут селекції» (далі - є ТОВ «НІС»), в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_4, за якими виключні майнові права інтелектуальної власності на вищевказані сорти рослин були передані ОСОБА_4

У липні 2016 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ТОВ «НІС», ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_6 зазначав , що він є також одним із співавторів таких сортів рослин: ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про авторство НОМЕР_1) та ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про авторство НОМЕР_2).

Посилаючись на ті самі обставини, а саме те, що його як співавтора сортів рослин, про намір відчужити виключні майнові права інтелектуальної власності на ці сорти рослин ніхто не повідомляв та відчуження відбулось без його згоди, чим з боку відповідачів грубо порушено переважне право, як автору сорту, ОСОБА_6 просив визнати недійсними договори, укладені 10 вересня 2015 року за № 18 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_2 за свідоцтвом НОМЕР_4 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_6; за № 17 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_3 за свідоцтвом НОМЕР_5 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_7 між ТОВ «Науковий інститут селекції» (далі - є ТОВ «НІС»), в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_4

Ухвалою суду позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2016 року позови ОСОБА_8 та ОСОБА_6 задоволені. Визнано недійсними Договір від 10 вересня 2015 року № 17 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_2 за свідоцтвом НОМЕР_4 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_6, Договір від 10 вересня 2015 року № 18 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_3 за свідоцтвом НОМЕР_5 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_7 та Договір від 10 вересня 2015 року № 19 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_1 за свідоцтвом НОМЕР_8 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_9, які укладені між ТОВ «НІС» та ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що позивачі, як співавтори сортів рослин, протягом встановленого законом строку не скористались своїм переважним правом на одержання майнового права і патенту, а тому їх вимоги не можуть вважатись законними та обґрунтованими , а також те, що при укладенні спірних договорів були додержані всі вимоги чинного законодавства, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Від третіх осіб по справі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надійшли заяви про підтримку апеляційної скарги ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга

Так, судом встановлено, що співавторами сорту рослини ІНФОРМАЦІЯ_1, номер заявки 12015001 (свідоцтво про авторство НОМЕР_3) є ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4

Співавторами сорту рослини ІНФОРМАЦІЯ_2 номер заявки 10017076 (свідоцтво про авторство НОМЕР_1) є ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10,

Співавторами сорту рослини ІНФОРМАЦІЯ_3 номер заявки 10017077 (свідоцтво про авторство НОМЕР_2 є ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 (а.с. 8-10 т. 1).

Власником майнових прав інтелектуальної власності на поширення сорту та володільцем патентів на вищевказані сорти рослин є ТОВ «НІС» , що підтверджується наступними документами: сорту рослин ІНФОРМАЦІЯ_1 номер заявки 12015001 - свідоцтво НОМЕР_8 про державну реєстрацію сорту рослин, дата державної реєстрації 5 лютого 2015 року та патенту НОМЕР_9, дата державної реєстрації майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослин 22 січня 2015 року; сорту рослин ІНФОРМАЦІЯ_2 номер заявки 10017076 - свідоцтво НОМЕР_4 про державну реєстрацію сорту рослин, дата державної реєстрації 24 червня 2014 року та патенту НОМЕР_6, дата державної реєстрації майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослин 24 червня 2014 року; сорту рослин ІНФОРМАЦІЯ_3 номер заявки 10017077 - свідоцтво НОМЕР_5 про державну реєстрацію сорту рослин, дата державної реєстрації 24 червня 2014 року та патенту НОМЕР_7, дата державної реєстрації майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослин 24 червня 2014 року ( а.с. 81-83 т. 1).

10 вересня 2015 року за Договором № 18 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_2 за свідоцтвом НОМЕР_4 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_6, Договором № 17 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_3 за свідоцтвом НОМЕР_5 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_7, Договором № 19 про передачу (продаж) права власності на ботанічний таксон ІНФОРМАЦІЯ_1 за свідоцтвом НОМЕР_8 Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України та патентом НОМЕР_9, укладеними між ТОВ «НІС» в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_4 виключні майнові права інтелектуальної власності на вищевказані сорти рослин були передані ОСОБА_4 В той же день були складені Акти приймання-передачі об'єкту майнових прав за цими Договорами, відповідно до змісту яких директор ТОВ «НІС» передала покупцю ОСОБА_4 Свідоцтва та Патенти на вказані сорти, що підтверджують виключні майнові права на сорт рослини і які передані повністю відповідно до умов Договору. (а.с. 11-19 т. 1).

Згідно квитанцій № 61, 62 від 13 жовтня 2015 року ОСОБА_4 сплатив на користь ТОВ «НІС» 22 000 грн. за виключні майнові права по Договору № 17 та 18 від 10 вересня 2015 р. відповідно , та квитанції № 64 від 13 жовтня 2015 року ОСОБА_4 сплатив на користь ТОВ «НІС» 12 000 грн. за виключні майнові права по Договору № 19 від 10 вересня 2015 р. ( а.с. 105-107 т. 1).

Згідно із ч.1 ст. 40 Закону України «Про охорону прав на сорти рослин» володілець патенту має право передавати свої майнові права на сорт на підставі договору будь-якій особі, яка стає його правонаступником.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону чинність майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослин і патенту, що засвідчує це право припиняється достроково у разі відмови володільця патенту від нього у порядку, визначеному статтею 51 цього Закону.

Так, ч.1 ст. 51 Закону передбачено, що володілець патенту має право відмовитися від майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослин і патенту, що засвідчує ці права, шляхом подання письмового повідомлення до Компетентного органу.

Відповідно до ч. 4 ст. 51 Закону володілець патенту, який має намір відмовитися від майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослин і патенту і водночас не є автором сорту (селекціонером), зобов'язаний повідомити автора про цей намір. У цьому випадку автор сорту має переважне право на одержання майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослин і патенту впродовж трьох місяців від дати отримання ним повідомлення.

Таке ж положення закріплене і в абз. 2 п. 1.3 Інструкції «Про реєстрацію договору про передачу майнового права на сорт і договору про передачу права на використання сорту», затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України 21.02.2003 № 244 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 серпня 2003 року за № 698/8019 (далі - Інструкція), а саме - власник сорту, який не є автором сорту, може передати майнове право на сорт будь-якій фізичній або юридичній особі, попередньо повідомивши про це автора (авторів) сорту. У цьому разі автор (автори) сорту має переважне право на одержання майнового права і патенту впродовж трьох місяців від дати отримання ним (ними) повідомлення.

Отже, зі змісту вищезазначених положень Закону та Інструкції вбачається, що автору сорту надсилається письмове повідомлення з підтвердженням про отримання і автор повинен дати письмову згоду.

Проте, при укладенні вищевказаних договорів з боку директора ТОВ «НІС», положення закону щодо попереднього письмового повідомлення авторів сорту про намір передати виключні майнові права інтелектуальної власності дотримані не були.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України (далі - Держфітослужба) була направлена 7 жовтня 2015 року нотаріально посвідчена заява про те, що він як один з селекціонерів сортів рослин, має переважне право на одержання майнових прав і патентів та має намір їх одержати , в зв'язку з чим просить не приймати та повертати заявникові будь-які договори про передачу виключних майнових прав на сорти рослин , де він є одним з селекціонерів , без належного його повідомлення про наміри їх відчуження власником (а.с. 30 т. 1).

Також з метою недопущення реєстрації цих оспорюваних договорів в Державній ветеринарній та фітосанітарній службі ОСОБА_6 9 листопада 2015 року та повторно 28 грудня 2015 року були складені нотаріально посвідчені заяви, надіслані на адресу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, з проханням відмовляти у прийнятті вищевказаних договорів для реєстрації, як таких, що не відповідають вимогам діючого законодавства (а.с. 32, 34-35 т. 1) .

Лише, 25 грудня 2015 року, тобто більше ніж через три місяці після укладення оспорюванних договорів до ОСОБА_6 та інших співавторів звернулось ТОВ «НІС» з проханням надати відповідь чи бажали вони скористатись своїм переважним правом стати правонаступниками ТОВ «НІС» щодо майнових прав інтелектуальної власності на сорти рослин ІНФОРМАЦІЯ_2 та «ІНФОРМАЦІЯ_3», ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 164-171). На що ОСОБА_6 була надана відповідь, що він також бажає стати правонаступником майнових прав інтелектуальної власності на ці сорти рослин (а.с. 70 т. 1).

Інші співавтори надали свої нотаріально посвідченні заяви-згоди на передачу майнових прав на сорти рослин лише після відмови компетентного органу у реєстрації оспорюваних договорів, а саме: ОСОБА_11 - 5 лютого 2016 року, ОСОБА_9 - 21 січня 2016 року, ОСОБА_10 9 лютого 2016 року.

Отже, зазначені обставини свідчать про те, що автори були повідомлені ТОВ «НІС» про намір відмовитися від майнових прав інтелектуальної власності на сорт рослин і патенту після укладення договору, що свідчить про недодержання вимог закону на момент укладення договору.

Колегія судів не може погодитись з посиланнями апелянта на те, що зі ОСОБА_12 було узгоджено питання про відчуження прав на сорти рослин. Про це, на думку представника відповідача, свідчить «наступне схвалення договору дією», а саме те, що ОСОБА_8 взяв на себе обов'язок не чинити перешкод у відчуженні майнових прав за спірними правочинами з ТОВ «НІС» та ОСОБА_4, про що зазначено у п. 7.3 нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 23 жовтня 2015 року.

Проте, цей договір було укладено майже через півтора місяці після укладення оспорюваних договорів. Крім того, при укладенні цього господарського договору ОСОБА_8 діяв як співвласник ТОВ «НІС» , а не як автор сорту.

До того ж, наступне схвалення договору може мати місце лише якщо правочин вчиняється представником в інтересах однієї зі сторін договору з перевищенням наданих повноважень. Однак, відповідно до даних правовідносин сторін, ТОВ «НІС» не є представником співавторів сортів рослин.

Не можна погодитись з доводами відповідача стосовно того, що 2 вересня 2015 року відбулося засідання авторів сортів рослин соняшників «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», на яких також був присутнім ОСОБА_8, яке оформлено протоколом № 1/2015 ( а.с. 108 т. 1), оскільки з матеріалів справи вбачається , що 2 вересня 2015 року ОСОБА_8 перебував у відрядженні у фізичної особи-підприємця ОСОБА_13, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією посвідчення про відрядження ( а.с. 187 т. 1). До того ж, протокол № 1/2015 ОСОБА_8 не підписаний.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_8 було відомо про намір ТОВ «НІС» передати майнові права на сорти рослин, оскільки при укладенні оспорюваних договорів ТОВ «НІС» в особі директора ОСОБА_9, остання повністю виконувала волю засновників, якими на той час був він та ОСОБА_8, колегія суддів не може прийняти до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно ОСОБА_8 як учасник ТОВ «НІС» брав участь у призначенні директора Товариства.

Однак, призначаючи директора Товариства, позивач діяв як учасник господарського товариства, а не як власник авторського права на певні сорти рослин, володільцем патенту на які стало це Товариство. Як суб'єкт авторського права він у спосіб, передбачений діючим законодавством , згоди на відчуження майнових прав на ці сорти не надавав.

Так, відповідно до пунктів 3.5.6 та 3.5.7 Статуту ТОВ «НІС» Товариство має право складати та виконувати усі передбачені законом види договорів. При цьому п. 5.2 Статуту - укладання договорів відчуження майна не віднесено до виключної компетенції загальних зборів учасників Товариства. За пп. 9 п. 5.2 - виключною компетенція загальних Зборів учасників товариства є, в тому числі, призначення та відкликання директора, фінансового та комерційного директора. Натомість, пп. 6.1, 6.2.4 Статуту передбачено ( в редакції яка діяла на час укладення оспорюваних договорів) , що виконавчий орган товариства - генеральний директор та комерційний директор - керують щоденною діяльністю товариства, уповноважений вирішувати усі питання, що стосуються діяльності Товариства, які не є винятковою компетенцією загальних зборів, в тому числі складати та підписувати без довіреності від імені Товариства угоди, контракти та інші юридичні акти та забезпечувати їх виконання (а.с.93-101 т. 1 ).

За такого, твердження відповідача, що директор товариства діє від імені учасників Товариства і лише за погодженням з ними - не ґрунтується на положеннях установчих документів Товариства.

Що стосується доводів відповідача про те, що ТОВ «НІС» в особі представника ОСОБА_5, повідомило ОСОБА_6 про намір продажу майнових прав ОСОБА_4, про що свідчать поштові описи цінних листів з квитанціями про відправку ОСОБА_6 від 26 березня 2015 року (а.с. 212-214 т. 1), то зазначені поштові описи цінних листів не можна вважати належними доказами дійсного отримання ОСОБА_6 таких повідомлень.

До того ж, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що відсутність самого повідомлення взагалі позбавляє суд можливості оцінити не тільки те, чи був останній повідомлений про такі наміри, але і про зміст і відповідність такого повідомлення дійсним намірам сторін.

Отже, на підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що усі автори були письмово, за три місяці до дати їх відчуження, повідомлені про намір власника передати свої виключні майнові права інтелектуальної власності, а ТОВ «НІС» відповідно отримало відповіді цих авторів (до укладення договору) з їх намірами щодо бажання стати або не стати правонаступниками.

В той же час, відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб встановлений законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду на захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб передбачений законом.

Звертаючись до суду, позивачі вважали, що належним способом захисту порушеного права є визнання договорів недійсними.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 , 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу або в разі, якщо недійсність правочину встановлена законом.

Проте, з аналізу положень ст. ст. 1, 40, 50 та 51 Закону України «Про охорону прав на сорти рослин», вбачається, що неодержання власником сорту, який не є автором сорту, вимог закону щодо повідомлення автору сорту про намір передати майнове право на сорт будь-якій фізичній або юридичній особі не є підставою для визнання договору про передачу майнових прав на сорт рослин недійсним.

Порядок захисту прав автору сорту рослин Законом України «Про охорону прав на сорти рослин» не врегульовано.

В той же час, відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовано законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Так, ст. 362 ЦК України передбачено переважне право купівлі частки у справі спільної часткової власності.

Порушення передбаченого ст. 362 ЦК України переважного права купівлі-продажу у праві спільної часткової власності не є підставою для визнання правочину недійсним. Інші співвласники у цьому випадку вправі вимагати переведення на них прав і обов'язків покупців.

Проте, позивачі, вважаючи свої права як авторів сортів рослин порушеним, обрали такий спосіб, який не відповідає способу захисту порушеного права.

Суд першої інстанції вирішуючи спір та встановивши, що права позивачів порушені, не звернув належної уваги на зазначені положення закону та норми права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов помилкового висновку про можливість задоволення вимог позивачів у обраний ними спосіб.

За такого, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки обраний позивачами спосіб захисту не відповідає способу захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України зі ОСОБА_8 В на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 1212 грн. 32 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги, а з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 - 606 грн. 32 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Науковий інститут селекції» та ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 1212 грн. 32 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 606 грн. 32 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

І.В. Лівінський