Справа № 131/1069/15-ц Провадження № 22-ц/772/564/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Якименко М.М.,

суддів : Іващука В.А., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Жорнище» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки недійсною за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21.09.2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Заочним рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21.09.2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Жорнище» було задоволено.

Визнано недійсною угоду від 12.08.2014 року, укладену від імені ІІАТ «Жорнище» та ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі без номера від 06.12.2011 року , а саме земельної ділянки площею 0,8385 га за кадастровим номером 030000144.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З таким рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 18.01.2017 року в задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

В зв'язку з чим ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважаючи ухвалене рішення незаконним, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, посилаючись на обставини, викладені у скарзі, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, вважає, що дана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції було встановлено, що 06.12.2011 року між ОСОБА_3, як орендодавцем з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством «Жорнище», як орендарем з іншої сторони, було укладено Договір оренди землі б/н, відповідно до якого орендодавець передала орендареві у платне користування земельну ділянку сільськогосподарського

призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Жорнище на території Жорницької сільської ради, площею 0,8385 га, кадастровий номер 030000144 з нормативною грошовою оцінкою 16 094, 40 гривень. Строк дії договору сторонами визначено у п.3 на 5 років. Вказаний договір пройшов державну реєстацію у відділі Держкомзему в Ілліненькому районі

25.04.2012 року за №05879.

Відповідно до Акта приймання передачі від 27.04.2012 року, об'єкт оренди передано орендарю.

Згодом ОСОБА_3 повідомила позивача про розірвання договору оренди землі від 06.12.2011 року, про що на його адресу направила листповідомлення від 23.01.2015 року, де зазначила про реєстрацію зазначеної дії (розірвання договору) і повідомила, що з 13.01.2015 року земельна ділянка знаходиться у її користуванні.

Угода про розірвання договору оренди землі б/н від 12.08.2014 року, укладена між ПАТ «Жорнище» та ОСОБА_3, об'єктом якої є вказана земельна ділянка, була зареєстрована державним реєстратором,

про що винесено рішення індексний номер 18597989 від 13.01.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Тобто, як правильно зазначив суд, договір про розірвання договору оренди землі був укладений.

Відповідачами, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції не заперечувався факт укладення вказаної угоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що дані правовідносини регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі» , законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відиовідно до них, а також договором оренди землі, укладеним між сторонами у справі.

ОСОБА_3 на момент укладення оспорюванного правочину була членом наглядової ради ПАТ «Жорнище» та дружиною ОСОБА_2, який з 25.07. 2012 року до 14.08.2014 року займав посаду директора ПАТ «Жорнище».

У відповідності до до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочии).

Ст. 72 Закону України «Про акціонерні товариства» правочин, вчинений з порушенням вимог статті 71 цього Закону, може бути визнано судом недійсним.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи заінтересованими особами, в розумінні ст. 71 Закон України «Про акціонерні товариства» уклали оспорюваний правочин, при цьому не повідомили ПАТ « Жорнище» про такий намір, чим порушили права та охоронювані інтереси ПАТ «Жорнище».

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 уклав оспорювану угоду від імені ПАТ «Жорнище» з перевищенням повноважень директора, оскільки для його вчинення останньому потрібно було отримати рішення Наглядової ради Товариства (пункти 9.13., 9.15. Статуту Товариства), про що обидва підписанта повинні були знати , як посадові особи Товариства.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Таким чином, як правильно вказав суд, відповідачі уклали даний договір, як заінтересовані особи, з порушенням порядку, встановленого ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», а також з перевищенням повноважень директора ОСОБА_2 та відсутністю взаємної згоди сторін на укладення такої угоди.

Ст. 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як установлено апеляційним судом, позивач з 23.01.2015 року не використовує земельну ділянку, оплата з цього часу за оренду не проводилась, що в свою чергу вказує на наступне схвалення оспорюввнного правочину Товариством, як то передбачено диспозицією ст. 241 ЦК України.

Отже висновки суду про наявність підстав про задоволення позову є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, ним було правильно застосовані норми матеріального права до правовідносин, що склалися між сторонами, не допущено порушень норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на обставини, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції, а тому до уваги апеляційним судом не приймаються.

Рішення суду законне і обґрунтоване, постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21.09.2016 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: