Справа № 569/4064/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.

з секретарем Корнійчук В.М., Корнійчук А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про встановлення систематичності побачень та дистанційного спілкування з дитиною та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач)звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 (надалі відповідач), третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просив, з урахуванням остаточних позовних вимог, встановити систематичність його побачень з дитиною ОСОБА_7 тривалістю 30 календарних днів протягом календарного року у місці ним визначеному та встановити систематичність дистанційного спілкування з дитиною (за допомогою скайпу, телефону, Інтернету тощо) один раз в тиждень тривалістю 30хв.1 год.

Свій позов обґрунтовує тим, що 14 січня 2005 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого 15 листопада 2006 року народилася дочка ОСОБА_7. Згідно рішення Рівненського міського суду від 21 жовтня 2013 року шлюб розірвано, дитину залишено проживати із матірю. Однак, відповідач створює перешкоди йому у спілкуванні із дочкою, хоча він має бажання 1 раз в рік протягом місяця проводити спільно з дитиною час, відпочивати разом, безперешкодно спілкуватися дистанційно, щонайменш один раз у тиждень протягом 30 хв.-1год.

13 вересня 2016 року відповідач подала зустрічний позов до позивача в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 4 800 грн. щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду і до повноліття дитини та стягнути додаткові витрати в сумі 48 075 грн. 42 коп.

Позовну заяву обґрунтовувала тим, що з моменту розірвання шлюбу між нею та позивачем, останній фактично не цікавився життям дочки, її навчанням, побутом та станом здоровя, не надавав дитині жодної матеріальної допомоги. На даний час вона разом із дочкою проживають в Федеративній Республіці Німеччина, про що відомо позивачу, оскільки він надавав нотаріально посвідчену згоду на виїзд дочки на постійне місце проживання до вказаної країни безстроково. Відповідач вказує, що їй важко самостійно утримувати дочку, яка потребує витрат на харчування, одяг, взуття, оплату обовязкового страхування життя та здоровя, оренду квартири, що складає щомісячно близько 320 євро. Відповідач має задовільний стан здоровя, працює в ТОВ «Автомагія» в м. Києві на посаді макетника, отримує заробітну плату, а тому має можливість утримувати дочку. Окрім того, дочка потребує додаткових витрат, так як навчається в школі (група продовженого дня), відвідує музичну школу, що є платним та вимагає додаткових витрат на оплату підручників та харчування. Також дитина часто хворіє, на лікування за останній рік відповідачем було витрачено 1 068,30 євро, а загалом за останній рік сума додаткових витрат на дитину становила 3 090 євро, половину з яких відповідач просить стягнути з позивача.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Пояснив, що з моменту розірвання шлюбу намагався приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак відповідач створювала для цього перешкоди. Зустрічний позов визнав частково, вказав, що має постійне місце роботи, а тому не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частки його доходів. Стосовно додаткових витрат, то позов визнає частково та погоджується оплатити половину витрат на музичну школу в розмірі 5 411 грн., оскільки доказів про понесення інших додаткових витрат відповідач суду не подала.

Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити повністю, а зустрічний позов задовольнити частково та стягнути з позивача на користь відповідача аліменти в розмірі 1/3 від його офіційного доходу, так як він працевлаштований та має постійний заробіток, та стягнути з позивача додаткові витрати на дитину в розмірі 5 411 грн., що становить половину витрат на музичну школу. Окрім того вказала, що позивач неодноразово намагався спілкуватися з дитиною, знайти варіанти його участь у вихованні дочки, які б задовольнили відповідача, однак все виявилося марним. Позивач готовий частково поступитися своїм правом на користь відповідача та просить судовим рішенням забезпечити виконання його права у обсязі лише 30 календарних днів протягом року для побачень із дитиною.

Представники відповідача позов визначили частково та вказали, що відповідач ніколи не чинила перешкод для участь позивача у вихованні їхньої спільної дочки ОСОБА_7, а навпаки завжди схвально відносилася до будь-яких спроб позивача побачитися та поспілкуватися із дитиною, хоча за останні три роки відповідач дуже рідко такі спроби робив. Разом з тим задоволення позову в повному обсязі є неможливим, оскільки дитина є неповнолітня, має лише 10 років, проживає у Федеративній Республіці Німеччина, а тому побачення з дитиною у місці визначеному позивачем, буде суперечити інтересам дитини, місце побачень повинно бути обране матірю дитини. Щодо встановлення систематичності дистанційного спілкування з дитиною не заперечують, однак лише в разі забезпечення необхідною технікою та оплатою послуг Інтернету. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав наведених в зустрічній позовній заяві, додатково пояснили, що позивач ухиляється від утримання своєї дочки, не надає жодної допомоги, а всі витрати змушена нести лише відповідач.

Представник третьої особи в судове засідання надала суду висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору, відповідно до якого доцільно встановити систематичність побачень батькові ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом року, тривалістю 30 днів. Просила даний висновок врахувати при вирішення спору.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що тривалий час знає сторін по справі. Останні роки сторони мало між собою спілкувалися, а безпосередньо останнім часом спілкування припинили повністю, проте відповідач ніколи не чинила перешкод позивачу у спілкуванні з їхньою спільною дочкою ОСОБА_9. З 2013 року по даний час позивач лише декілька хвилин спілкувався з дитиною через мережу Інтернет і один раз провів повний день з нею у м. Києві. Також, їй відомо, що позивач не надає жодної матеріальної допомоги відповідачу на утримання дочки, за останні роки лише один раз подарував дитині на день народження ролики та якось планшет.

Свідок ОСОБА_10, який являється братом відповідача, в судовому засіданні показав, що памятає як восени 2014 року разом із сторонами та їхньою спільною дитиною ОСОБА_7 були у м. Києві, чи був такий випадок, що в той день позивач ледве не загубив дитину не памятає. За останні роки позивач майже не спілкувався із своєю дочкою, хоча відповідач не створювала для цього жодних перешкод, а навпаки наполягала на спілкуванні батька з дитиною. Позивач не докладав жодних зусиль для побачення та спілкування з дочкою.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, третьої особи, допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Положеннями ст. 159 СК України визначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Судом встановлено, що 14 січня 2005 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ГЮ №083776, виданим 14 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції (а.с.8).

Від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №038623, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції (а.с.10).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на проживання з матірю ОСОБА_11

Згідно пояснень позивача, його представника, представників відповідача та свідків сторони сумісно не проживають протягом останніх трьох років. Неповнолітня дитина ОСОБА_7 проживає разом із матірю у м. Вайден-ін-дер-Оберпфальц в Федеративній Республіці Німеччина.

29 жовтня 2014 року позивач надав нотаріальну засвідчену заяву, якою не заперечував та надав згоду на відкриття візи і виїзду його колишньої дружини - ОСОБА_11 та його дочки ОСОБА_7 на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина.

Позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, однак фактично проживає у м. Києві.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями позивача, його представника та представників відповідача, що позивач та відповідач не можуть дійти до згоди щодо способів участі батька у вихованні його неповнолітньої дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування про встановлення систематичності побачень та дистанційного спілкування з дитиною № 08-1682 від 08 вересня 2016 року, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Рівненської міської ради від 11 серпня 2016 року визнано за доцільне встановити систематичність побачень батькові ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом року, тривалістю 30 днів.

Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Законом України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дітей своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На даний час позивач позбавлений можливості у спілкуванні зі своєю дитиною, але він бажає приймати участь у її вихованні. Доказів, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дочкою перешкоджатиме нормальному розвитку останньої, відповідачем не надано, тому суд прийшов до висновку, що позивачу слід встановити способи його участі у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення систематичних побачень щорічно тривалістю 30 календарних днів, в місці визначеному за попереднім погодженням із матір'ю дитини ОСОБА_6, оскільки запропоновані позивачем способи участі у вихованні дитини, а саме систематичні побачення у місці визначеному ним є передчасними та такими, що можуть порушити нормальний режим життєдіяльності дитини, враховуючи віддаленість місця проживання батька, потреби в забезпеченні певного режиму, усталеного порядку харчування (з врахуванням вікових особливостей та стану здоров'я дитини), відпочинку, дотримання особистої гігієни та часу для підготовки домашніх завдань, так як ОСОБА_7 є дитиною шкільного віку.

Таким чином, враховуючи висновок органу опіки та піклування, вік дитини (10 років), факт постійного проживання протягом тривалого часу з матір'ю (більше 3 років), надання згоди позивачем на проживання дитини з матірю та згоди на виїзд їх на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, суд вважає за необхідне задовольнити зазначену вимогу частково.

Також, відновлення стосунків батька та дитини має бути поступовим та не вплинути різко на зміну сталого способу життя дитини з переїздами до місця проживання батька чи іншого визначеного ним місця. При цьому батько не позбавлений можливості за наявності відновлення стосунків з дитиною знову порушити питання про можливість спілкування з дитиною за місцем його проживання чи в іншому місці визначеному ним.

Стосовно позовної вимоги про встановлення систематичності дистанційного спілкування з дитиною (за допомогою скайпу, телефону, Інтернету тощо) один раз в тиждень тривалістю 30хв.1 год., суд вважає, що позивач не надав доказів щодо забезпечення дитини такими засобами звязку, не довів спроможність дитини з урахуванням її віку, користуватися такими засобами звязку, тому зазначена вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи те, що позивач проживає окремо від своєї дитини, яка проживає з відповідачем, при цьому домовленість між сторонами про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання їхньої дитини ОСОБА_7

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають значення.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача суд враховує, що позивач має постійне місце роботи і відповідно постійний дохід, оскільки з 04 серпня 2015 року працює в ТОВ «Автомагія» на посаді макетника, що підтверджується довідкою від 28 березня 2016 року (а.с. 11), при цьому у нього на утриманні немає інших осіб, також відсутні будь-які дані про наявність у позивача чи у їхньої спільної з відповідачем дитини захворювань.

Згідно частини першої статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Оскільки судом встановлено, що на час розгляду справи позивач має постійне місце роботи і відповідно постійний дохід у вигляді заробітної плати, підстави для стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної з відповідачем дитини у твердій грошовій сумі відсутні, тому з нього на користь відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно зустрічний позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню частково.

При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 13 вересня 2016 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки з позивача на користь відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 13 вересня 2016 року по 12 жовтня 2016 року.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до роз'яснень п. п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про стягнення з позивача додаткових витрат на дитину, відповідач не надала належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір фактично зазнаних нею витрат.

Розмір додаткових витрат на дитину має бути підтверджений відповідними письмовими доказами. Наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг, витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо.

Такі письмові докази в матеріалах справи відсутні.

Вимагаючи стягнення з позивача фактично зазнаних витрат на оплату школи (групи продовженого дня), шкільних обідів, підручників, музичної школи, витрат на проїзд, лікування відповідач не надала суду жодних доказів понесення таких витрат, зокрема, чеків, квитанцій про оплату.

Підтвердження про години обслуговування ОСОБА_7 в школі ім. Ханса Зауера від 30 червня 2016 року, довідка про плату за навчання гри на гітарі в школі ім. Ханса Зауера/Музичний інститут м. Ротенштадт від 07 жовтня 2015 року, де вказано про необхідність сплатити нараховану плату за навчання, рахунок виставленого відповідно до Положення про розрахунок цін на медичні та стоматологічні послуги доктора медицини ОСОБА_12 від 11 березня 2016 року, рахунок «Синлаб» Центр медичної допомоги ОСОБА_13» від 10 травня 2015 року, рахунок від стоматолога Ульріке Вебера від 30 липня 2015 року жодним чином не підтверджують оплату відповідачем виставлених рахунків.

Разом з тим, враховуючи визнання позивачем в судовому засіданні зустрічного позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 5 411 грн. половину витрат на музичну школу, що не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість задоволення зустрічного позову у вказаній частині.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 552 грн. (а.с.1), хоча відповідно до п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно було сплатити 551 грн. 20 коп. Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, тому із відповідача на користь позивача слід стягнути 275 грн. 60 коп.

У звязку з тим, що зустрічний позов також підлягає частковому задоволенню, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 141, 151, 153, 157, 159, 180-183, 191 СК України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про встановлення систематичності побачень та дистанційного спілкування з дитиною - задовольнити частково.

Визначити такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення систематичних побачень щорічно тривалістю 30 (тридцять) календарних днів в місці визначеному за попереднім погодженням із матір'ю дитини ОСОБА_6.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять ) грн. 60 копійок.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 (однієї третьої) частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 додаткові витрати на неповнолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5 411 (п'ять тисяч чотириста одинадцять) гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 13 вересня 2016 року по 12 жовтня 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 січня 2017 року.

Суддя О.О. Першко