Ухвала

іменем україни

18 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Гримич М.К., КафідовоїО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації втрати частин доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 05 березня 2012 року по 31 грудня 2013 року він працював у відповідача на посаді техніка з операцій (експлуатації) ІКТ та підтримки користувачів. Зазначав, що заробітна плата за час роботи належним чином не виплачувалася, у зв'язку з чим ним була подана заява на звільнення за власним бажанням. На день звільнення з роботи за період з 05 березня 2012 року по 31 грудня 2013 року заборгованість по заробітній платі становила 29 031 грн. Після звільнення товариство з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» (далі - ТОВ «МедіаСофт») не сплатило заборгованість по заробітній платі, а тому останнє зобов'язане виплатити йому заборгованість із заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Зазначав, що дії відповідача завдали йому моральної шкоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ТОВ «МедіаСофт» на його користь грошові кошти у розмірі 114 622,46 грн., з яких: заборгованість по заробітній платі за період з 05 березня 2012 року по 31 грудня 2013 року в розмірі 29 031,00 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 63 511,56 грн., компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 20 079,90 грн. та моральна шкода у розмірі 2 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнути з ТОВ «МедіаСофт» на користь ОСОБА_4 12 997,60 грн. невиплаченої заробітної плати, 31 026,61 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 9 059,32 грн. без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. Стягнуто з ТОВ «МедіаСофт» на користь ОСОБА_4 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «МедіаСофт», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що згідно наказу від 02 березня 2012 року ОСОБА_4 було прийнято на роботу на посаду техніка з операцій (експлуатації) ІКТ та підтримки користувачів у ТОВ «МедіаСофт».

З довідки відповідача від 01 лютого 2016 року про нараховану заробітну плату вбачається, що заробітна плата позивача у березні 2012 року становила - 1 073 грн., у квітні-вересні 2012 року - 1 102 грн., у жовтні-листопаді 2012 року - 1 118 грн., у грудні 2012 року - 1 134 грн.

У 2012 році ОСОБА_4 виплачено наступні кошти: 07 березня - 400 грн., 22 березня - 400 грн., 13 квітня - 500 грн., 08 травня - 500 грн., 31 травня - 500 грн., 25 червня - 500 грн., 27 червня - 500 грн., 25 липня - 1 000 грн., 07 серпня - 1 000 грн., 30 серпня - 2 000, 26 вересня - 3 000 грн., 06 листопада - 5 000 грн., 19 грудня - 10 000 грн., 23 грудня - 5 000 грн.

З 01 січня 2013 року розмір заробітної плати позивача становив 3 000 грн.

Відповідно до наказу від 01 серпня 2013 року позивачу було надано відпустку за власний рахунок.

Наказом від 31 грудня 2013 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Позивач фактично працював по червень 2013 року і за період з січня по червень 2013 року розмір нарахованої заробітної плати становив 18 000 грн.

Згідно наданих платіжних відомостей у січні 2013 року позивачу було виплачено 3 502,40 грн., у березні - 1 000 грн., у серпні - 500 грн., а всього за 2013 рік було виплачено 5 002,40 грн.

Згідно наданої звітності до Пенсійного фонду України про застраховану особу в 2012 році ТОВ «МедіаСофт» із нарахованої ОСОБА_4 заробітної плати було сплачено страхові внески.

У 2013 році із нарахованої помісячної заробітної плати у розмірі 3 000 грн. страхові внески не сплачувалися.

Судом апеляційної інстанції також вірно встановлено, що розмір невиплаченої позивачу заробітної плати за 2013 рік становить 12 997,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За правилами ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що з вини відповідача позивачу не виплачено належні останньому суми у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а тому наявні правові підстави для застосування норм статей 117, 237-1 КЗпП України та ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, навів розрахунки, з яких виходив при частковому задоволенні грошової вимоги.

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, апеляційний суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку для захисту свого порушеного права, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаСофт» відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

М.К.Гримич

О.В. Кафідова