Номер провадження: 22-ц/785/708/17
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Дрішлюка А.І., Гірняк Л.А.,

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх синів у розмірі 1000 гривень на кожного, до досягнення синами повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.11.2007 року між нею, ОСОБА_3, та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у них народилося двоє синів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5. 30.07.2014 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Як зазначає позивач, відповідач не бере педагогічної, моральної, матеріальної, грошової, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні синів, позивач ніяким чином не піклується про синів, не проявляє зацікавленості в подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров"я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, тобто взагалі втратив цікавість до їх долі.

Вищевикладені обставини стали підставою звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 31.05.2016 року виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх синів (а.с.74).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно неповнолітніх синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.92).

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Позивач ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленими, в засідання судової колегії на 19.01.2017 року о 09-30 г. не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи з зазначенням причин, не подавали.

При таких обставин, враховуючи думку присутніх відповідача та його представника, які заперечували проти відкладення справи, приймаючи до уваги актуальність питання, яке є предметом заявленого позову в тому числі безпосередньо для неповнолітніх дітей, судова колегія не знаходить підстав для відкладення справи.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції виходив з того, що батько участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, життям, розвитком та станом здоров'я не цікавиться, не підтримує з ними стосунків, жодної матеріальної та моральної підтримки не надає, навіть ініціативи для спілкування з дітьми не виявляє, станом до винесення рішення про стягнення аліментів ніякої матеріальної допомоги не надавав. Вказані обставини суд встановив посилаючись на пояснення допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, письмовими пояснення сусідів ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с. 30, 31, 32), характеристиками дітей з дошкільного навчального закладу (а.с. 27, 28).

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачаєься, що:

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5, 6).

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду від 30.07.2014 року (а.с. 5).

Діти проживають з матір'ю, що сторонами не заперечується.

Згідно висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 31.08.2015 року № 01-05-8/548вх, орган опіки вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Позивач обгрунтувала заявлені вимоги про позбавленя батьківських прав тим, що наприкінці 2013 року сторони припинили сімейні стосунки і з того часу перестали проживати разом, після чого на початку 2014 року відповідач покинув територію України у невідомому для позивача напрямку. Розвитком та вихованням дітей відповідач не займається, добровільно допомоги на утримання дітей не надає.

Позов про стягнення в інтересах дітей аліментів з батька позивач заявила одночасно з вимогами про позбавлення батьківських прав. При цьому в якості обгрунтувань заявлених вимог позивач зазначила ухилення відповідача протягом тривалого часу від зустрічі з дітьми, не взяття ним педагогічної, моральної, грошової та будь-якої участі у вихованні та розвитку дітей.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. При цьому у якості мотивів розірвання шлюбу ОСОБА_3 зазначала непорозуміння між нею і чоловіком, втрату почуття любові та поваги, недоцільність подальшого спільного проживання. Майновий спір або спір про місце проживання дітей між сторонами відсутній. Будь-яких посилань у рішенні на непристойну поведінку відповідача, насильство по відношенню до членів сім'ї або про незабезпечення відповідачем потреб сім`ї (в тому числі й неповнолітніх дітей), як підставу обґрунтування позивачем поданого позову, не зазначено (а. с. 5).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції за заявою позивачки були витребувані висновок з Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Також під час розгляду справи в районному суді позивачем в особі свого представника до суду представлені характеристики на дітей з Одеського дошкільного навчального закладу № 287 Одеської міської ради від 11.03.2015 року, в яких вказано, що зі слів матері, батько дітей з сім'єю не проживає та не займається їх вихованням (а. с. 27-28).

Відповідно до довідки з місця проживання ОСОБА_3, позивач одноосібно зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем також представлено завірені пояснення сусідів ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які підтвердили, що батько дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не бере участі у спілкуванні з ними та у їх вихованні.

Зі змісту висновку Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 31.08.2015 року вбачається, що Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, заслухавши батьків неповнолітніх дітей, розглянувши наявні документи, вважала за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 1975 року народження у відношенні неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

До апеляційної скарги відповідачем додано довідку Одеського дошкільного навчального закладу № 287 Одеської міської ради від 05.12.2016 року, відповідно до якої вбачається, що за час відвідування ОСОБА_4 2008 року народження та ОСОБА_5 2011 року народження вказаного дошкільного закладу, їх батько ОСОБА_2 регулярно бував у цьому закладі, цікавився успіхами дітей, приймав участь у дитячих святах, відвідував дитячі ранки (а. с. 102).

Відповідно до характеристики учня 2-А класу Одеської загальноосвітньої школи № 15 I-III ступенів Одеської міської ради Одеської області ОСОБА_4 2008 року народження, вбачається, що дитина навчається в школі з 01.09.2015 року і в цілому зарекомендувала себе з позитивної сторони. Батьки дитини розлучені. Батько дитини бере активну участь в житті дитини. Неодноразово приводив дитину до школи та забирав після навчання. Дитина дуже любить свого батька, шанобливо ставиться до нього. Коли дитина більше спілкується з батьком емоційний стан дитини покращується, хлопчик стає спокійнішим, зібранішим, що позитивно відображається на навчанні. Характерстика підписана класним керівником та директором школи (а. с. 103).

Відповідно до довідки з місця проживання відповідача вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2, де основним квартиронаймачем є мати відповідача ОСОБА_13 Також у квартирі разом з відповідачем зареєстрований його син ОСОБА_4 2008 року народження (а. с. 105).

Згідно з характеристикою з місця проживання ОСОБА_2 1975 року народження зарекомендував себе з позитивної сторони, ввічливий, вихований, завжди готовий прийти на допомогу. Не помічений у вживанні алкогольних напоїв, не палить. Проживає з матір'ю. На вихідні та на свята з ними також проживають діти ОСОБА_2- ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Відповідач характеризується, як уважний та відповідальний батько, який приділяє дітям багато уваги. Діти поводять себе слухняно і дуже люблять свого батька. За час знаходження з батьком діти доглянуті, акуратно вдягнені, веселі, часто разом прогулюються (а. с. 104).

Встановивши вказані обставини та вислухавши пояснення позивача, судова колегія звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обовязками.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" розяснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із абз. 2 п. 18 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

При таких обставинах, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, наявність документальних докзів про виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, категоричну не згоду відповідача з позбавленням його батьківських прав щодо своїх неповнолітьніх синів, враховуючи нагальну потребу дітей у батьківській турботі, повноцінному батьківському вихованні, в тому числі в питаннях забезпечення необхідного утримання дітей для задоволення їхніх потреб для нормального фізичного розвитку, як складової частини виховання, надання доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяння засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі та отримання ними освіти, судова колегія, виходячи з конкретних обставин даної справи, вважає, що відсутні підстави для позбавлення батьківських прав, який за своєю сутністю взагалі є крайнім заходом.

Показання свідків, які є сусідами за місцем проживання дітей разом з позивачкою, в даному випадку суперечать, як висновку органу опіки та піклування так і іншим документальним доказам, які містяться у справі, а відомості, що батько не цікавиться дітьми і не приймає участі у їх вихованні вказані у характеристиках дітей з дошкільного навчального закладу виключно зі слів матері дітей, тобто позивачки. Проте такі відомості спростовуються матеріалами справи і тому не надають об'єктивних підстав для набуття беззаперечного висновку про невиконання відповідачем батьківських обов'язків щодо своїх неповнолітніх дітей.

Будь-які документальні докази щодо ухилення батька від виконання своїх бітьківських обов'язків, про зловживання ним алкогольними напоями, наркотичними засобами або діях, що негативно випливають на дітей, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи всі обставини справи в сукупності, судова колегія вважає, що рішення районного суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог про позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, судова колегія, враховуючи встановлені у справі обставини та зібрані докази, не вбачає в даному конкретному випадку жодних підстав для застосування до ОСОБА_2 1975 року народження попередження про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідності до ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги сплачено 267 грн. 96 коп., які у зв'язку з її задоволенням та скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог, підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 267 грн. 96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк