Справа № 2 - 440/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді КІЗЮН Л.І.

при секретарі: Продан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Київська міська рада, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, в якому просив виділити йому у власність частку спільного майна - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 98,3 кв.м., а саме: коридор 1-1 площею 6,0 кв.м., житлова кімната 1-2 - 21,1 кв.м., санвузол 1-3 - 3,7 кв.м., коридор 1-4 - 2,8 кв.м., житлова кімната 1-5 - 13,4 кв.м., житлова кімната 1-6 - 13,4 кв.м., кухня 1-7 - 7,3 кв.м., їдальня 1-8 - 5,7 кв.м., коридор 1-9 - 6,5 кв.м., кухня 1-10 - 11,7 кв.м., санвузол 1-11 - 6,7 кв.м.

Просив також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що сторони у справі є співвласниками будинку АДРЕСА_1.

Фактично будинок складається з трьох квартир: квартира №1 загальною площею 98,3 кв.м., що перебуває у користуванні позивача, квартира №2 загальною площею 44,2 кв.м., що перебуває у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3, квартира №3 загальною площею 121,6 кв.м., що перебуває у користуванні ОСОБА_4

Оскільки відповідачі відмовляються виділяти частки, так як давно користуються своїми частками (квартирами) і впевнені, що в них є документи на їх квартири, то позивач змушений звернутися до суду з позовом.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2017 року у якості третіх осіб у справі були залучені Київська міська рада та Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнав, пояснив, що не заперечує проти виділу сторонам квартир згідно варіанту, який зазначений у висновку будівельно-технічного експертного дослідження.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити, посилаючись на те, що відповідач не заперечує проти такого розподілу будинку.

Представник третьої особи Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1, та зазначення у технічному паспорті, на який посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, самочинного будівництва.

Від третьої особи Київської міської ради до суду надійшли письмові пояснення з проханням розглядати справу за відсутності її представника.

Суд, заслухавши позивача, представників відповідачів та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові необхідно відмовити з таких підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 належить на праві власності 29/100 частини будинку АДРЕСА_1, загальною площею 223, 7 кв.м., житловою площею 143, 7 кв.м. (а.с. 13).

Як вбачається з даних договору купівлі-продажу частини будинку від 10 серпня 1999 року ОСОБА_4 належить на праві власності 53/100 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 163, 6 кв.м. (а.с. 16).

Зазначені обставини підтверджуються також даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, з якої видно, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 9/100, за ОСОБА_2 - 9/100, за ОСОБА_1 - 29/100 частин будинку АДРЕСА_1, загальною площею 223, 7 кв.м., житловою площею 143, 7 кв.м. (а.с.а.с. 69-71).

Згідно з даними свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2005 року ОСОБА_3 належить на праві власності ? частина спадкового майна, яка складається з 18/100 частин будинку АДРЕСА_1, жилою площею 150,3 кв.м. (а.с. 14).

З даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2005 року видно , що ОСОБА_2 належить на праві власності ? частина спадкового майна, яка складається з 18/100 частин будинку АДРЕСА_1, жилою площею 150,3 кв.м. (а.с. 15).

Позивачем надано суду копію технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого станом на 21 березня 2016 року (а.с.а.с. 6-12), з даних якого вбачається, що загальна площа будинку 273, 1 кв.м., житлова площа 139,6 кв.м. Причому, як вбачається з даних технічного паспорта, до частин будинку сторін (квартир) відносяться прибудови, які є самочинним будівництвом.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 364 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 367 ЦК України, на яку посилається позивач, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У судовому засіданні встановлено, що спору між співвласниками з приводу поділу будинку та виділення позивачу його частки не існує.

Натомість судом встановлено, що за позивачем та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зареєстровано право власності відповідно на 29/100, 9/100 та 9/100 частин будинку АДРЕСА_1, загальною площею 223, 7 кв.м., житловою площею 143, 7 кв.м. (а.с.а.с. 69-71).

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів належності відповідачу ОСОБА_4 частини будинку АДРЕСА_1, загальною площею 223, 7 кв.м., житловою площею 143, 7 кв.м., на час розгляду справи.

За договором купівлі-продажу частини будинку від 10 серпня 1999 року ОСОБА_4 належало на праві власності 53/100 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 163, 6 кв.м.

Разом з тим, згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Суду не надано належних та допустимих доказів наявності технічної можливості виділення в натурі належної позивачеві на праві власності частини будинку.

Так, з даних висновку №3-12/2016 будівельно-технічного експертного дослідження від 24 грудня 2016 року, яким підтверджено можливість виділу частини будинку позивачу в запропонованому ним варіанті, видно, що вихідними даними для експертного дослідження були копії: заяви про визнання мирової угоди від 06 жовтня 2016 року, свідоцтв про право на спадщину за законом від 15 грудня 2015 року, спадкова справа №1444, зареєстрована в реєстрі за №3-2646 та №3-2644, Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 20 жовтня 2016 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 грудня 2015 року, спадкова справа №704/2015, зареєстрована в реєстрі за №7-1022, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42626818 від 29 грудня 2015 року, договору купівлі-продажу частини будинку від 10 серпня 1999 року та технічного паспорту на будинок від 21 березня 2016 року (а.с.73).

Оригіналів документів експертові не надавалося.

При цьому, свідоцтв про право на спадщину за законом від 15 грудня 2015 року, спадкова справа №1444, зареєстрована в реєстрі за №3-2646 та №3-2644, на які посилався експерт суду надано не було.

Крім того, з висновку не вбачається, з якої загальної та житлової площі будинку, з яких документів, що підтверджують реєстрацію права власності саме на таку площу будинку, виходив експерт, визначаючи варіант розподілу.

Розбіжності щодо загальної та житлової площі будинку в документах, які не усунуті позивачем належними та допустимими доказами, також позбавляють суд можливості перевірити відповідність площі, яку просить виділити йому позивач, його частці, яка зареєстрована за ним на праві власності.

Враховуючи викладене, позов з заявлених у ньому підстав є необґрунтованим, не підтвердженим належними та допустимими доказами, право надати які відповідно до вимог ст. 131 ЦПК України було роз'яснено судом сторонам, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 131, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 331, 364, 367 ЦК України, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Київська міська рада, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про виділення в натурі частки із спільної часткової власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн