Справа № 138/3466/15-ц
Провадження №:2/138/58/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2017 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючої судді Жикевич Т.Б.,

за участю: секретаря Політанської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Могилів-Подільський міськрайонним суд Вінницької області з даним позовом про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 08.02.2010 між ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» та ОСОБА_1 (Відповідач-1) було укладено угоду № 000622. Предметом договору є надання адміністративних послуг, спрямованих на придбання товару на умовах програми діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС. Додатком №2 до угоди було визначено найменування товару, вартість товару: 100000,00 грн., графік платежів: 180 місяців та розмір щомісячного загального платежу партнера: 685,56 грн. 08.09.2010 між адміністратором та партнером підписано додаток №3, згідно якого визначена залишкова заборгованість в розмірі 80 210,52 грн. та термін її сплати до 07.05.2020.

Окрім того, 08.09.2010 в якості забезпечення зобовязань між кредитором та ОСОБА_2 (Відповідач-2), ОСОБА_3 (Відповідач-3) було укладено договір поруки, відповідно до якого у випадку невиконання боржником своїх зобовязань, боржник та поручителі відповідають як солідарні боржники. Також, 25.11.2015 позивач поштою на адресу відповідачів направляв письмову вимогу про сплату поточної заборгованості за договором в розмірі 33 592,44 грн. Однак дана заборгованість не була погашена.

Зважаючи на вказані обставини, та те, що відповідачі не виконали передбачені договором зобовязання, позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму заборгованості в розмірі 94 331,62 грн., яка складається з: 77 467,09 грн. основна сума боргу; 15 493,41 грн. штраф; 1371,12 грн. штраф з поручителів та судові витрати у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд позовні вимоги задовольнити в повній мірі.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином за місцями реєстрації.

Представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Зі змісту заяви слідує, що представник заперечує проти задоволення позовних вимог в частині вимог до поручителів, в тому числі і його довірителя, з підстав зазначених в заяві про перегляд заочного рішення суду, яке ухвалювалось у даній цивільній справі.

Суд, розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до такого висновку.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

08.02.2010 між ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» як адміністратором та ОСОБА_1 як партнером було укладено угоду № 000622. Предметом договору є надання адміністративних послуг спрямованих на придбання товару на умовах програми діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС. Додатком №2 до угоди було визначено найменування товару будівельні матеріали, вартість товару: 100000,00 грн., графік платежів: 180 місяців та розмір щомісячного загального платежу партнера: 685,56 грн. Відповідно до п.3.1.2 ст.3 Угоди та п.4.1 ст.4 Програми діяльності Приват-плюс ОСОБА_1 з початку і до кінця Графіку платежів та після отримання ним Товару зобовязалась сплачувати до 20-го числа кожного місяця щомісячні загальні платежі. Крім того, 08.09.2010 між сторонами було підписано Додаток № 3 до договору № 000622 від 08.02.2010, згідно п. 2.3 та 3.1.4. якого визначена залишкова заборгованість позивача за договором № 000622 у розмірі 80 210,52 грн. на термін її сплати до 07.05.2020 (а.с.10-13).

Відповідно до п.3.1.2 ст.3 Договору та ст.4 Програми діяльності Приват-плюс ОСОБА_1 з початку і до кінця Графіку платежів та після отримання нею Товару зобов'язалась сплачувати до 20-го числа кожного місяця щомісячні загальні платежі, а саме щомісячний чистий платіж та щомісячні адміністративні витрати, які разом становлять 685,56 грн., що передбачено додатком № 2 до договору.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № 000623 від 08.02.2010 відповідач ОСОБА_1 востаннє здійснила обовязковий щомісячний платіж 20.10.2011, чим порушила п. 4.1. «Програми діяльності Приват-Плюс».

За змістом ст. 611, 549 ЦК України у разі порушення зобовязання боржник повинен сплатити неустойку, одним із видів якої є штраф. Пунктом 11.3 «Програми діяльності Приват-Плюс» визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання платіжної вимоги боржник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 20 % від суми несплачених щомісячних загальних платежів, які залишились до сплати (а.с. 11-12).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В позові зазначено, що відповідач ОСОБА_1 не виконує свої зобовязання перед позивачем і 25.11.2015 позивач поштою на адресу відповідачів направляв письмову вимогу про сплату поточної заборгованості за договором в розмірі 33 592,44 грн. Разом з тим, дана заборгованість не була погашена. Залишок заборгованості за договором № 000622 від 08.02.2010 станом на 21.12.2015 складає 77 467,09 грн.

Пунктом 11.3 ст. 11 Програми передбачено, що у випадку не виконання або неналежного виконання боржником вимоги, боржник сплачує штраф у розмірі 20% від суми несплачених щомісячних загальних платежів. Таким чином розмір штрафу за неналежне виконання зобовязання складає: 77 467,09 грн. (сума боргу) х 20% (розмір штрафу) = 15 493,41 грн.

Згідно розрахунку позивача, розмір суми, належної до стягнення становить: 77 467,09 грн. (основна заборгованість) + 15 493,41 грн.(штраф) + 1 371,12 грн. (штраф з поручителів) = 94 331,62 грн.

При вирішенні спору судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на підставі договору № 000622 від 08.02.2010 та додатків № 2 та № 3 до нього отримала від позивача послуги щодо придбання будівельних матеріалів вартістю 100000 грн. і зобовязалась сплачувати щомісячний загальний платіж в розмірі 685,56 грн. до 07.05.2020. Разом з тим, взяті на себе зобовязання щодо своєчасного сплати щомісячних платежів ОСОБА_1 з листопада 2011 року не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору.

Враховуючи те, що пунктом 11.3 «Програми діяльності Приват-Плюс» встановлено обовязок ОСОБА_1 сплачувати позивачу штраф, а також те, що ОСОБА_1 не виконує взятті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати щомісячних платежів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення усієї суми заборгованості, а також сплати боржником штрафів, належних кредитору відповідно до умов договору та норм чинного законодавства.

Щодо поручителів, то суд встановив, що дійсно 08.09.2010 в якості забезпечення зобовязань між товариством та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки (а.с.14).

Разом з тим суд, вважає, що в задоволенні позовних вимог предявлених до поручителів слід відмовити в повній мірі, враховуючи таке.

Як зазначалось вище, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов договору позивач та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 уклали договір поруки, згідно з умовами якого зобовязались перед кредитором солідарно відповідати за невиконання боржником зобовязань за договором № 000622 про надання послуг на придбання товару на умовах «Програми діяльності Приват-Плюс» від 08.02.2010 до повного виконання боржником своїх зобовязань (п. 4, 18 договору поруки).

Разом з тим, зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, договорів.

Правовідносини сторін спору щодо поруки регулюються ст.ст. 553-559 ЦК України.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, що прямо передбачено ч.1 ст. 553 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною другою даної норми передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності, оскільки згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В ч. 1 ст. 252 ЦК України вказано, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Зі змісту статей 251 та 252 ЦК України слідує, що із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань боржником не свідчать про те, що цим договором установлено строк дії поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_1 (а відтак і поручителі) первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 07.05.2020 (п. 3.1.2 додатку № 3 до договору), сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з додатком № 2 до договору.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.2.3 додатку № 3 до договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 25 листопада 2015 року вимогу, у тому числі поручителям, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше 10 календарних днів з моменту отримання вимоги.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Разом із тим, як установлено судом, сторони продовжували виконувати свої права та обов'язки відповідно до первинних умов кредитного договору та додатків до нього з щомісячного погашення кредиту й сплати процентів до 20.10.2011, коли боржник перестала погашати кредит, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.8).

Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла у боржника за період з 01.11.2011 до грудня 2015 року (часу звернення позивача до суду) у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення заборгованості перед позивачем.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таку правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителів.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з договору та додатків № 2 та № 3 до нього, чергові платежі боржник повинна була здійснювати не пізніше 20 числа кожного поточного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Така правова позиція викладена Судовою палатою у цивільних і кримінальних справах Верховного Суду України у постановах від 23.05.2012 у справі N 6-33цс12 та від 17.09.2014 в справі № 6-53цс14.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 з 01.11.2011 умов договору письмову вимогу до поручителів позивач пред'явив у листопаді 2015 року (а.с. 15), а з даним позовом до суду звернувся лише у грудні 2015 року, тобто вже після спливу встановленого частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. ст. 3, 251, 252, 525, 526, 549, 553, 554, 559, 610, 611, 626, 629, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» заборгованість за договором № 000622 від 08.02.2010 в сумі 92 960 (девяності дві тисячі девятсот шістдесят) гривень 50 копійок, з яких основна сума боргу становить 77 467 грн. 09 коп., сума штрафу 15 493 грн. 41 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.Б.Жикевич