АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого- судді Кулянди М.І

суддів: Одинак О.О., Міцнея В.Ф.

секретар: Чебуришкіна Н.О.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_6, поданою її представником ОСОБА_4, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 серпня 2013 року між нею та ОСОБА_6 було укладено попередній договір, за умовами якого остання зобов'язалася не пізніше 13 серпня 2014 року продати їй житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1. Указаний попередній договір було посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області, за реєстровим номером 8691.

Пунктом 2 цього договору передбачено, що вартість житлового будинку та земельної ділянки становитиме 319 720 грн, що еквівалентно 40 000 доларів США. Згідно з п. 3 цього договору ОСОБА_6 зобов'язалась зібрати всі необхідні документи для укладення договорів купівлі-продажу, у тому числі правовстановлюючі документи, витяги, довідки, експертні оцінки.

На підтвердження дійсних намірів укласти в майбутньому договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки вона передала ОСОБА_6 кошти у розмірі 79 930 гривень, що еквівалентно 10 000 доларів США.

№ 22ц/794/151/17 р. Головуючий у 1 інстанції Павлінчук С.С.

Категорія 27 Доповідач Кулянда М.І.

У встановлений договором строк ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим, 13 серпня 2014 року між ними було укладено додаткову угоду до попереднього договору від 13 серпня 2013 року, згідно з умовами якої вона зобов'язалася не пізніше 15 жовтня 2014 року підготувати всі необхідні документи та укласти з нею договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1.

Однак, станом на 15 жовтня 2014 року ОСОБА_6 умови попереднього договору та додаткової угоди до нього не виконала, у зв'язку із чим ОСОБА_5 вважала, що відповідач повинна відшкодувати їй сплачену суму авансу у розмірі 79 930 гривень, сплатити їй штраф, відповідно до п. 8 договору у розмірі 100 % від суми сплаченого авансу та сплатити пеню у розмірі 10 % від суми, що підлягає поверненню за кожний день прострочення виконання, що у загальній сумі складає 1 353 454 гривень.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь аванс в сумі 79 930 гривень, штраф в сумі 79 930 гривень та пеню в сумі 1 182 964 гривні, а також інфляційні, за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року, в сумі 10 630 гривень 69 копійок.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аванс, сплачений згідно попереднього договору від 13 серпня 2013 року в сумі 79 930 ( сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять) гривень, штраф в сумі 79 930 ( сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять) гривень та пеню в сумі 1 182 964 (один мільйон сто вісімдесят дві тисячі дев'ятсот шістдесят чотири) гривні, а також вирішено питання про судові витрати.

На вказане рішення суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом 13 серпня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений нотаріально посвідчений попередній договір, за умовами якого остання зобов'язалася, не пізніше 13 серпня 2014 року, продати їй житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1, за реєстровим номером №8691.

Згідно п.3 цього договору ОСОБА_6 зобов'язалась зібрати всі необхідні документи для укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

На підтвердження дійсних намірів укласти в майбутньому договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 79 930 гривень. При цьому вказана сума була визначена сторонами як аванс.

13 серпня 2014 року між сторонами була укладена додаткова угода, оскільки відповідач, станом на 13 серпня 2014 року не зібрала всі необхідні документи для укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна. Вказаною додатковою угодою передбачалося, що ОСОБА_6, не пізніше 15 жовтня 2014 року, підготує всі документи для укладення зазначеного договору.

Встановлено, що в строк, обумовлений попереднім договором, договори купівлі-продажу між сторонами укладено не було.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку і земельної ділянки, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана відповідачу грошова сума в розмірі 79 930 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12.

Разом з тим, задовольняючи позов ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_6 штрафу та пені, суд не врахував, що відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Оскільки, основний договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки між сторонами укладений не був, сторони не взяли на себе обов'язок виконувати договірні зобов'язання, а тому до спірних правовідносин не можуть застосовуватися неустойка у вигляді штрафу та пені, як вид забезпечення виконання зобов'язання.

Посилання позивача на те, що умовами попереднього договору від 13 серпня 2013 року передбачена відповідальність сторони за несвоєчасне повернення авансу, зокрема, пені у розмірі 10 % та штрафу у розмірі 100% від суми авансу, переданого попереднім договором, а тому вони повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача є помилковими, виходячи з наступного.

У пункті 8 попереднього договору від 13 серпня 2013 року зазначено, що кожен із сторін договору, у випадку відмови (ухилення) від укладення договору купівлі-продажу у визначений у п.1 вказаного попереднього договору термін та на вищезазначених умовах, незалежно від його вини, повинен сплатити іншій стороні штраф у розмірі 100 (сто) відсотків від суми авансу, переданого за вказаним попереднім договором.

При несвоєчасному поверненні авансу сплачується пеня у розмірі 10 (десять) відсотків від суми, що підлягає поверненню, за кожен день прострочення виконання.

Із змісту ч.2 ст. 570 ЦК України вбачається, що якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За своєю правовою природою аванс є грошовий платіж, який здійснюється з метою виконання грошового зобов'язання, яке може виникнути в майбутньому.

В судовому засіданні встановлено, що основний договір укладений не був, а тому між сторонами не виникло грошового зобов'язання.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 546 ЦК України, повернення авансу не може забезпечуватися неустойкою у виді пені.

Згідно ч.2 ст. 50 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, не укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки не може тягнути за собою відповідальність у вигляді штрафу.

Крім того, якщо суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з відповідача пені на користь позивача в розмірі 1 182 964 (один мільйон сто вісімдесят дві тисячі дев'ятсот шістдесят чотири), однак не звернув увагу, що частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року № 6-100цс14.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 штрафу в розмірі 79 930 ( сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять) гривень та пені в розмірі 1 182 964 (один мільйон сто вісімдесят дві тисячі дев'ятсот шістдесят чотири) гривні підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

В решті, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

У справі слід провести перерозподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч.2 ст. 4 Закону (в редакції, чинній на момент подання до суду позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про стягнення на її користь з ОСОБА_6 авансу в сумі 79 930 гривень, штрафу в сумі 79 930 гривень, пені в сумі 1 182 964 гривні, а також інфляційних в сумі 10 630 гривень 69 копійок, що є вимогами майнового характеру і в сукупності складають ціну позову в сумі 1 353 454 гривень 69 копійок.

При поданні позову позивач сплатив 3 654 гривні судового збору.

З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу, і залишення в силі рішення суду в частині стягнення авансу на користь позивача в сумі 79 930 гривень авансу, що свідчить про задоволення позову на 5,9 %.

Отже, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню 219 гривень 24 копійок судових витрат понесених на сплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

За подачу апеляційної скарги апелянт сплатив 3 998 гривень 06 копійок.

А тому, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню 3 748 гривні 78 копійок судових витрат понесених на сплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 штрафу в розмірі 79 930 ( сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять) гривень та пені в розмірі 1 182 964 (один мільйон сто вісімдесят дві тисячі дев'ятсот шістдесят чотири) гривні скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення штрафу в розмірі 79 930 ( сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять) гривень та пені в розмірі 1 182 964 (один мільйон сто вісімдесят дві тисячі дев'ятсот шістдесят чотири) гривні відмовити.

В решті, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 219 гривень 24 копійок судових витрат понесених на сплату судового збору за подачу до суду позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 3 748 гривні 78 копійок судових витрат понесених на сплату судового збору за подачу до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис)

Судді(підписи)

З оригіналом згідно: