Справа №461/6598/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Романюка В.Ф.

з участю секретарів судового засідання - Куц Н.З., Підлужного Р.А.

заявника - ОСОБА_1

представника заявника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересованої особи: Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_1, заінтересована особа: Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що її матір - ОСОБА_3 є полькою за національністю. Зобов'язати Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції внести зміни до актового запису №14 від 20.06.1950 року про народження ОСОБА_1, вказавши в графі «національність» матері - ОСОБА_3 - «полька». Встановити факт, що ОСОБА_1, за національністю - «полька».

В обгрунтування поданої заяви ОСОБА_1 покликається на те, що у її свідоцтві про народження у графі національностей батьків відсутній будь-який запис.

При цьому, стверджує, що її мати ОСОБА_3 була за національністю полькою, ідентифікувала себе як польку, відзначала релігійні свята за Григоріанським календарем, вільно спілкувалась польською мовою. Її дідо та батько матері - ОСОБА_5 був поляком за національністю, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №9 від 04.04.2015 року.

Бабця заявниці ОСОБА_6 (мати ОСОБА_3) також була полькою, оскільки була хрещена в римо-католицькій церкві, дотримувалась римо-католицького віросповідання, польських традицій та свят.

Згідно архівної довідки ЦДІАЛ (м. Львів) №К-108 від 02.06.2015 року у документах архіву, фонд 618 Римо-католицька митрополича консисторія, м. Львів» у метричній книзі римо-католицької парафії костелу с. Сасів (з приналежним до парафії с. Колтів) повіт Золочів Тернопільського воєводства з записами про народження за 1891-1904 рр. виявлено запис про народження ОСОБА_6, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1, римо-католицького віросповідання, АДРЕСА_1.

Таким чином, заявник вважає, що її мати є за національністю полькою, однак, у свідоцтві про її народження вказаний факт не зазначений і відповідна графа залишена порожньою.

Стверджує, що встановлення цього факту уможливить реалізацію її права вільно обирати та відновлювати національність та має юридичне значення для набуття відповідних прав, передбачених законодавством Республіки Польща для осіб, які є поляками за національністю.

З урахуванням наведених мотивів просить заяву задоволити.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 вимоги заяви підтримала, надала пояснення аналогічні до них. Просила суду заяву задоволити повністю.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, оскільки на адресу суду було скеровано клопотання про розгляд зазначеної заяви без участі представника відділу державної реєстрації актів цивільного стану, та прийняти рішення згідно чинного законодавства. /а.с.21/.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка заявник ОСОБА_1 вказала, що у її свідоцтві про народження відсутні відомості щодо національності батьків. Про те, її мати ОСОБА_3 була полькою, ходила до костелу, дотримувалася польських традицій та святкувала свята за Григоріанським календарем.

Вказала, що встановити факт національності необхідний їй для отримання «Карти Поляка», яка їй дасть можливість вільно їздити до Республіки Польща.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9, вказала, що вона є дочкою заявника. Бабуся ОСОБА_3, завжди ходила до костелу, дотримувалася польських традицій, хотіла щоб її нащадки були поляками. Вчила їх розмовляти польською мовою.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, вказала, що із сім'єю ОСОБА_1 познайомилася у костелі, спілкуються на польській мові. Їй відомо, що сім'я ОСОБА_1 дотримується польський традицій та звичаїв.

Заслухавши пояснення представника заявника, допитавши заявника ОСОБА_1 в якості свідка, та інших свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд доходить висновку, що у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд встановив, що заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, у Івано-Франківській області, с. Цунев. Батьками якої є: ОСОБА_11, мати - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 17.07.1950 р., актовий запис за №14. /а.с.2/.

Із змісту заяви, вбачається, що відсутність відомостей про національність батьків заявника, зумовлена тим, що її батьки побоюючись переслідувань в часи Радянського Союзу не бажали заявляти про свою національну приналежність. Проте, мати заявника ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 /а.с.32/, була за національністю полькою, ідентифікувала себе як польку, відзначала релігійні свята за Григоріанським календарем, вільно спілкувалась польською мовою. Однак, будь-які відомості про її національність відсутні.

Як встановлено у судовому засіданні, дідо заявника та батько її матері - ОСОБА_5 був поляком за національністю, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №9 від 04.04.2015 року /а.с.3/. Про цьому, в даному витягу зазначено, що ОСОБА_6, за національністю українка.

Як вбачається із архівної довідки ЦДІАЛ (м. Львів) №К-108 від 02.06.2015 року у документах архіву, фонд 618 Римо-католицька митрополича консисторія, м. Львів» у метричній книзі римо-католицької парафії костелу с. Сасів (з приналежним до парафії с. Колтів) повіт Золочів Тернопільського воєводства з записами про народження за 1891-1904 рр. виявлено запис про народження ОСОБА_6, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1, римо-католицького віросповідання, АДРЕСА_1. /а.с.4/.

Однак, суд звертає увагу на те, що у вказаній довідці відсутня інформацію щодо національності ОСОБА_6.

Як вбачається із змісту заяви, встановлення факту для заявника необхідне їй для реалізації права вільно обирати та відновлювати національність та має юридичне значення для набуття відповідних прав, передбачених законодавством Республіки Польща для осіб, які є поляками за національністю.

В той час, ОСОБА_1 не надає належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що вона та її мати ОСОБА_12 за національністю - поляки. Також, суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 оскільки останні із заявником перебувають у родинних та дружніх відносинах, а тому їх пояснення на думку суду можуть бути узгодженні щодо заявлених вимог.

Відтак, суд звертає увагу на те, що встановлення факту, що має юридичне значення не може свідчити, що даний факт є юридичним і тягне за собою правові наслідки для заявника, оскільки, згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов»язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту в судовому порядку допускається лише тоді, коли заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом з заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред»явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану).

Окрім того, слід зауважити, що на підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

Суд враховує, що в ст.24 Конституції України закріплено рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, на території України факт належності особи до будь-якої національної не тягне за собою юридичних наслідків.

Згідно ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об»єднання.

Як визначено ст.15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв»язки з особами своєї національності та їх громадськими об»єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Суд вважає, що в даному випадку право заявника на індивідуальність, передбачене ст.300 ЦК України не порушене.

Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в документах національності заявника поляком, не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе поляком, виявляти почуття національного самоусвідомлення, зберігати своє етнічне польське походження.

Окрім цього, суд враховує постанову Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.95 р., у якій зазначено, що факт належність до певної національності не може бути встановлений у судовому порядку.

Також, відповідно до п.4 листа Верховного суду України від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть бути встановлені в судовому порядку щодо належності до певної національності.

Що ж стосується позовної вимоги про зобов'язання Галицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції внести зміни до актового запису №14 від 20.06.1950 року про народження ОСОБА_1, вказавши в графі «національність» матері - ОСОБА_3 - «полька», суд звертає увагу на наступне.

Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції є заінтересованою особою, статус якої прирівнюється до статусу третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, а згідно приписів ЦПК України суд не може зобов'язувати до вчинення дій третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог заявника.

Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.10, 11, 60, 62, 208, 212-215, 218, 234, 235, 256, 258, 259 ЦПК України, суд, ст.300 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.95 р., Законом України «Про національні меншини в Україні», суд, -

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Романюк В.Ф.