АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3691/17 Головуючий 1 інст. - Колодяжна І.М.
Справа № 645/2077/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна, -

в с т а н о в и в:

29 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просив встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем з 19 вересня 2012 року по 23 травня 2014 року. Визнати квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він з ОСОБА_2 познайомився у вересні 2012 року у м. Луганську, та з 19 вересня 2012 року вони почали проживати разом однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Мешкали вони у квартирі, яка на той час належала позивачу на праві власності за адресою: АДРЕСА_2. Згодом сторони вирішили продати вищевказану квартиру, після чого у квітні 2013 року переїхали жити до м. Харкова. Реєструвати шлюб сторони не поспішали, оскільки у цьому не було потреби. За час проживання однією сім'єю 08 липня 2013 року, на кошти, які отримані від продажу квартири позивача у м. Луганську, вони придбали на ім'я відповідача ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Щойно придбану квартиру спільно облаштовували, здійснювали ремонт та за спільні кошти придбали необхідні будівельні матеріали, меблі, техніку і предмети домашнього вжитку. Остаточно в спірну квартиру заселилися восени 2013 року, в якій мешкали разом як родина, вели спільне господарство, будували плани на майбутнє, мали спільний побут та бюджет, разом відпочивали, святкували дні народження свої та друзів.

23 травня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, а у вересні 2014 року відповідач повідомила позивачу, що у неї є інший чоловік, що вона не хоче більше мати з позивачем будь-яких стосунків. Між ними почали відбуватися постійні сварки, ОСОБА_2 змінила своє ставлення до позивача, спільне проживання стало нестерпним, у зв'язку з чим, позивач переїхав мешкати в іншу квартиру. Спроби налагодити подружнє життя позитивного результату не дали. Потрапити до квартири самостійно він не міг, оскільки відповідач змінила замки на вхідних дверях.

У грудні 2014 року приїхавши до спірної квартири він дізнався, що в ній мешкають незнайомі йому особи, з якими відповідач уклала договір оренди, а сама переїхала мешкати в інше місце.

ОСОБА_1 вважає, що у період часу з 19 вересня 2012 року до реєстрації шлюбу 23 травня 2014 року сторони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, що свідчить про наявність між ними відносин притаманних подружжю, тому спірна квартира належить сторонам на справі спільної сумісної власності в рівних частках.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до однобокого, необ'єктивного розгляду справи, невірних висновків суду, які не відповідають дійсним обставинам справи, за наслідками чого прийнято неправильне по суті та незаконне судове рішення, яке підлягає скасуванню.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із положень статей 3, 60 СК України, статей 57-60 ЦПК України та тих обставин, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність спільного побуту, взаємних прав та обов'язків ОСОБА_1 з ОСОБА_2, а тому відносини, які склалися між сторонами не можуть розцінюватися як сімейні в розумінні положень статті 3 СК України. Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 квартиру № АДРЕСА_5, яка належала позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів за розпорядженням від 22 вересня 1994 року №11674, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 22 березня 2013 року. Продаж квартири вчинено за 110 000, 00 грн. за домовленістю сторін (а.с. 7).

З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 10 березня 2016 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_2 08 липня 2013 року, на підставі договору купівлі-продажу від 08 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В.( а.с. 9,10).

23 травня 2014 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що складено відповідний актовий запис №240, у Артемівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а.с. 8).

Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю утворюють особи, які спільно мешкають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до положень статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статті 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що з 19 вересня 2012 року до 23 травня 2014 року сторони спільно проживали та мали спільний побут (наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт та інше), притаманний подружжю, а тому не вбачає підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Оскільки позивачем не було надано доказів спільного сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 19 вересня 2012 року по 23 травня 2014 року, то відповідно й немає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання спірної квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на це майно.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський