Справа № 349/1127/16-ц
Провадження № 2/349/20/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 січня 2017 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Рибія М. Г.,

секретар Мартиновська І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3 районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, ПАТ «Прикарпаттяобленерго», про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права спільної сумісної власності на майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу і визнання права спільної сумісної власності на тепличний комплекс.

Позов обґрунтовано тим, що з жовтня 2001 року позивач проживає однією сімєю з відповідачем. 17.01.2008 року у сторін народився син ОСОБА_4, а 27.09.2011 року вони зареєстрували шлюб. В липні 2002 року сторони вирішили придбати тепличний комплекс, що знаходиться в с. Вербилівці Рогатинського району Івано-Франківської області. Оскільки разом в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було 34 000,00 грн. власних коштів, для придбання тепличного комплексу ОСОБА_1 позичила у своєї матері 28 000,00 грн. та у своєї сестри 50 000,00 грн. Іншу частину коштів для придбання тепличного комплексу позичив ОСОБА_2, зокрема і в банку. 08.08.2002 року ОСОБА_2 придбав тепличний комплекс за 165 500,00 грн. На цей час більшу частину позичених коштів сторони повернули позичальникам. Відповідно до ч. 1 ст. 17, чинного на час виникнення спірних відносин, Закону України «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 22.09.2002 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про придбання тепличного комплексу, що порушує права ОСОБА_1 як співвласника.

У звязку з здійсненням ОСОБА_3 районним відділом Державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 1 001 013,00 грн. та накладенням державним виконавцем арешту на спірний тепличний комплекс, суд залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 районний відділ Державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області та стягувача ПАТ «Прикарпаттяобленерго».

Позивач в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що спільно проживає з позивачем з 2001 року і що остання надавала йому кошти для придбання тепличного комплексу, однак заперечив щодо задоволення позову, оскільки вважає, що тепличний комплекс повинен бути поділений не між ними двома, а між більшою кількістю осіб. Детальнішого обґрунтування цього заперечення відповідач не надав.

Представники третіх осіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в судовому засіданні пояснили, що виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» 1 001 013,00 грн. закінчено та знято арешт із тепличного комплексу.

В судове засідання не зявилися свідки, однак сторони та треті особи висловили думку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У висновку Верховного ОСОБА_1 України щодо застосування ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», викладеному у його постанові від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13 зазначається, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої

статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 59 ЦПК України встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на зміст ст. 258 ЦПК України, згідно з якою до заяви про встановлення факту додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, суд вважає, що обставина проживання однією сімєю підлягає доказуванню, незважаючи на її визнання сторонами.

На підтвердження факту проживання однією сімєю позивач надала копію свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 від 08.12.1999 року, копію свідоцтва про народження 17.01.2008 року ОСОБА_4, батьками якого записано ОСОБА_2 та ОСОБА_8, копію свідоцтва про шлюб, згідно з яким ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 27.09.2011 року, ОСОБА_8 обрала після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_2.

Однак ці докази не підтверджують факт проживання позивача однією сімєю з відповідачем станом на дату виникнення спірних відносин, тобто у 2002 році.

Копією свідоцтва, виданого приватним нотаріусом 20.09.2002 року підтверджується придбання ОСОБА_2 тепличного комплексу за 165 000,00 грн., що знаходиться по вул. Молодіжній, 1, в с. Вербилівці Рогатинського району Івано-Франківської області.

Водночас подані позивачем копії розписок про отримання нею в борг від ОСОБА_9 28 000,00 грн. та від ОСОБА_10 50 000,00 грн. для придбання тепличного комплексу не підтверджують передання цих коштів ОСОБА_2 для придбання тепличного комплексу.

Інших доказів, які б підтверджували факт проживання позивача однією сімєю з відповідачем, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету на час придбання тепличного комплексу, позивач не подала.

Тому суд дійшов висновку про відсутність фактів, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги, та відсутність порушення її прав відповідачем.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 208, 212-215 ЦПК України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3 районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, ПАТ «Прикарпаттяобленерго», про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права спільної сумісної власності на майно відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рогатинський районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. Г. Рибій