Справа № 509/4770/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарях Черкасові Д.Г., Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

22 грудня 2016 року, представниця позивачки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, в остаточній редакції якого від 21.02.2017 р., просила суд, визнати за нею право власності, в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. на спадкове майно у вигляді 69/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 і складається в цілому з житлового будинку позначеного на плані під літ. «А», загальною площею 147,5 кв.м, житловою 60,1 кв.м, підсобною 87,4 кв.м, під літ. «а» - веранда, під літ. «а1» - веранда, під літ. «Б» - літня кухня, під літ. «б» - погріб, під літ. «В» - убиральня, під літ. «Г» - убиральня, під № 1-4 споруди, мотивуючи це неможливістю отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме спадкове майно, від якої відмовився її брат - відповідач ОСОБА_2, у зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів, і яке за життя не отримав спадкодавець, враховуючи, що спадковий будинок був побудований в період з 1905 р. по 1992 р.

В судове засідання представниця позивачки не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надіславши на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримала позов, просила його задовольнити та на підставі ст. 158 ч. 2 ЦПК України, слухати справу за її відсутністю (а.с. 71,118).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду свої письмові заяви, в яких позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення та з проханням про слухання справи за його відсутністю (а.с. 27,28,117).

Дослідивши матеріали справи та спадкову справу № 67/2015, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 1217 ЦК України передбачено - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України.

У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування - не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. - реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам.

Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Суд встановив, що ОСОБА_3, який є батьком сторін по справі, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., а мати сторін по справі ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р., що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_1 від 22.06.2015 р. та серії НОМЕР_2 від 08.09.2015 р. відповідно, свідоцтвом про народження позивачки та відповідача серії НОМЕР_4 від 02.03.1957 р., серії НОМЕР_3 від 13.09.1954 р. відповідно та свідоцтвом про укладення шлюбу позивачки серії НОМЕР_5 від 02.08.1975 р. (а.с. 32,38,39).

Після смерті батька сторін ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді 69/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 і складається в цілому з житлового будинку позначеного на плані під літ. «А», загальною площею 147,5 кв.м, житловою 60,1 кв.м, підсобною 87,4 кв.м, під літ. «а» - веранда, під літ. «а1» - веранда, під літ. «Б» - літня кухня, під літ. «б» - погріб, під літ. «В» - убиральня, під літ. «Г» - убиральня, під № 1-4 споруди, який, згідно наданих технічних паспортів на вказаний будинок - був побудований в період з 1905 р. по 1992 р., і який спадкодавець ОСОБА_3 за життя придбав за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 06.08.1993 р. (реєстр. № 1815), і який був зареєстрований в погосподарській книзі Надлиманської с/р за № 3 від 20.10.1993 р. (а.с. 10-13,58-62,64-66).

Однак, як встановив суд, спадкодавець за життя не оформив своє право власності на вищевказаний садовий будинок і не отримав правовстановлюючого документу на нерухоме майно, хоча згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, що стало підставою відмови нотаріусом у видачі на ім`я позивачки свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 16).

Згідно матеріалів спадкової справи, відповідач ОСОБА_2 відмовився від належної йому частки спадщини, після смерті свого батька ОСОБА_3, а тому позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті свого батька (а.с. 31).

Аналізуючи приписи норм вищевказаного законодавства та статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку - до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем - не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого.

Таким чином, суд вважає, що спадкодавець ОСОБА_3, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - за життя набув право власності на нерухоме майно у вигляді 69/100 частин вищевказаного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, і відповідно позивачка, як єдиний спадкоємець має право на спадкування вищевказаного нерухомого майна, а тому вказаний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з урахуванням визнання позову відповідачем.

Керуючись ст. ст. 10,11,57-60,209,212,213,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 1217,1218,1233,1234,1236,1247,1268,1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. „Про судову практику у справах про спадкування", суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - задовольнити ;

2.Визнати за ОСОБА_1 - право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. на спадкове майно у вигляді 69/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 і складається в цілому з житлового будинку позначеного на плані під літ. «А», загальною площею 147,5 кв.м, житловою 60,1 кв.м, підсобною 87,4 кв.м, під літ. «а» - веранда, під літ. «а1» - веранда, під літ. «Б» - літня кухня, під літ. «б» - погріб, під літ. «В» - убиральня, під літ. «Г» - убиральня, під № 1-4 споруди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Гандзій Д.М.