АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 759/1727/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4083/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 6 лютого 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини.

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач, маючи дійсну можливість матеріально утримувати сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, не в достатньому обсязі надає матеріальну допомогу, яка останнім часом взагалі стала періодичною. Також не піклується про сина та не прймає участі у його вихованні. Дитина таким чином перебуває на її утриманні, хоча матеріальне забезпечення останньої не дає можливість гідно утримувати дитину, належно забезпечувати її життя. А відтак, ставила питання про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісяця до досягнення ним повноліття, починаючи з 01.05.2013 року та додаткові витрати на утримання сина в розмірі 3 000 гривень щомісячно також до його повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 6 лютого 2017 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2016 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи було встановлено, що батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Суд першої інстанції, з урахуванням матеріального становища сторін, вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач вказувала на необґрунтованість рішення суду в частині визначення частки аліментів, а саме її зменшення від частки про яку вона просила суд, у той час коли надані до суду матеріали справи свідчать про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини свого доходу. З урахуванням того, що дитина має право на створення батьками належних умов для розвитку його природних здібностей, на рівень життя достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду.

Так відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції встановивши, що відповідач інших неповнолітніх дітей та осіб, які перебували б на його утриманні не має, як і жодних відрахувань з отриманих доходів на їх користь, не мотивував при цьому своє рішення в частині необхідності задоволення вимог про стягнення аліментів в розмірі ј частини всіх доходів відповідача при заявленій 1/3 частині.

З урахуванням положень ст. 182 СК України, колегія суддів вважає, що відповідач не надав доказів у ході розгляду справи на підтвердження свого стану здоров'я та матеріального становища, наявність у нього дітей, непрацездатних родичів, інших обставин, що мають істотне значення і давали б підстави суду для зменшення розміру ( частки) аліментів визначеному позивачем при зверненні до суду.

Хоча у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині визначення розміру частки аліментів підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про задоволення вимог позивача, а саме стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Також не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини та початку стягненні аліментів з травня 2013 року, а не з дати подачі позову до суду, позивач зазначала, що нею у ході розгляду справи було доведено потребу дитини в придбанні ліків, витрат по оплаті гуртків, секцій з урахуванням її низького розміру доходів. Як і те, що відповідач ухилявся від сплати аліментів саме з травня 2013 року в той час як вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог позивача щодо утримання аліментів за минулий час, а саме з моменту ухилення відповідача від сплати ( як визначає позивач - травень 2013 року) зазначав про відсутність надання позивачем доказів на підтвердження саме вчинення нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла отримати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Так як згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому відповідно до ч. 2 вказаної статті, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Згідно ч .ч. 1, 2 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, виходячи з результатів аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

За положеннями п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат в розмірі 3 000 гривень до досягнення дитиною повноліття позивач зазначала, що їх син є здібною дитиною, час від часу потребує придбання ліків, відвідує додаткові секції та гуртки, зокрема секцію карате.

Згідно норм діючого законодавства, наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Визначивши загальну суму додаткових витрат позивач при цьому не надало доказів ( довідки, чеки, квитанції, угоди, тощо) на підтвердження складових цих витрат. Щоб давало можливість суду перевірити несення таких витрат позивачем, або необхідність їх несення.

Відтак підстав для скасування рішення суду згідно доводів викладених в апеляційній скарзі в частині відмови суду у задоволенні вимог позивача про стягнення додаткових витрат та присудження до сплати аліментів з моменту ухилення від їх сплати відповідачем, нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 6 лютого 2017 року скасувати в частині визначення розміру частки аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_6, постановивши в цій частині нове рішення, за яким;

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця м. Київ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання сина - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2016 року.

У іншій частині постановлене рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: