АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/834/17 Справа № 175/4017/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл майна та стягнення коштів - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, задовольнивши її позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 07 серпня 1999 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.39). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2013 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.34).

За спільні кошти подружжям було придбане майно: домоволодіння АДРЕСА_1 земельна ділянка загальною площею 0,0602 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована по АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2007 року виписку, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В добровільному порядку подружжя Павлик не розділило спільне сумісне майно, будь-яких угод, які б визначали частки у спільній сумісній власності між членами подружжя не укладалося.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 01 липня 2014 року виданим Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.35). Відповідно до спадкової справи № 337/2014, спадкоємцями всіх прав та обов'язків померлого ОСОБА_6 є його мати ОСОБА_4 та його син - ОСОБА_7, 2006 року народження, дружина померлого ОСОБА_8 відмовилася від своєї частки у спадщині на користь матері померлого.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року було вирішено питання стосовно розподілу будинку та земельної ділянки, що належали подружжю Павлик (справа №175/957/13-ц).

Судом першої інстанції встановлено, що спірний автомобіль був об'єктом спільної сумісної власності подружжя Павлик та придбаний ними у період шлюбу, а саме 23 жовтня 2008 року і був зареєстрований на ім'я відповідачки ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.28).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №746/02 від 04 лютого 2013 року вартість транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2007 року виписку, реєстраційний номер НОМЕР_1 становив 193 775,90 грн. (а.с.30-33).

23 лютого 2013 року спірний транспортний засіб був знятий із обліку для реалізації та за власником ОСОБА_5 вже не значився. 16 березня 2013 року вказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_9 як придбаний в торгівельній організації, що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру №1246 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області № 31/4-1246/19су від 29 вересня 2016 року (а.с.82,83).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки при судовому розгляді справи позивачкою не доведено факт умислу в діях відповідачки ОСОБА_5, як і сам факт обману щодо продажу транспортного засобу та привласнення грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в повному обсязі з огляду на наступне.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що відповідачкою в судовому засіданні було підтверджено факт, що подружжя з січня 2013 року сумісного бюджету не вели.

Доводи апелянта колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, тоді як відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль був реалізований під час шлюбу, відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Доводи апелянта, що кошти від продажу автомобіля не були поділені між подружжям, суд не може прийняти до уваги, оскільки це є лише припущенням позивачки, а з урахуванням вимог ст. 10, 60 ЦПК України вона зобов'язана була довести, надавши докази, відповідно до положень ст. 58, 59 ЦПК України. Також колегія суддів звертає увагу на те, що за життя ОСОБА_4 не порушував питання щодо розподілу та стягнення коштів за проданий автомобіль, що свідчить про відсутність спору з цього приводу.

Жодних доказів на підтвердження цього, відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК, апелянтом не надано.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам ст.213, 214 ЦПК, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: