Справа № 459/2642/16 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/737/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 17 жовтня 2016 року у справі за скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на дії та рішення головного державного виконавця Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Лазар Н.М,-

встановила:

У вересні 2016 року представник боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на рішення й дії державного виконавця, просив визнати неправомірними рішення та дії державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Лазар Н.М. і усунути порушення прав ОСОБА_3, скасувати постанови державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні № 51654736 від 05.08.2016 року.

Скаргу обгруновує тим, що боржник дізнався про наявність виконавчого провадження 14.09.2016 року.

Вважає, що постанови державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень, про накладення арешту на кошти боржника, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження є незаконними, а дії державного виконавця по проведенню виконавчих дій по відношенню до боржника неправомірними, оскільки такі не доведені до відома боржника, з огляду на те, що фактичною адресою проживання останнього є м. Київ і, на його думку, державним виконавцем у всіх документах виконавчого провадження не повно і не точно зазначено адресу реєстрації боржника «АДРЕСА_1», а не «АДРЕСА_1, 80105». Також покликається на порушення, допущені у постановах державного виконавця щодо формулювання резолютивних частин.

Оскаржуваною ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 17 жовтня 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив боржник ОСОБА_3, вважає що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що жодний із доводів, що наведені у скарзі не були враховані судом, оскільки той факт, що скаржник проживає у м. Києві, на підтвердження чого надані квитанції за спожиті комунальні послуги, суд вважав непереконливими.

На думку апелянта, висновки суду щодо правильності написання адреси є хибними та не тотожними правильній адресі боржника, при цьому покликається на Правила надання послуг поштового зв'язку, де у п. 45 зазначено, що поштова адреса повинна бути точною та повною, без скорочень найменувань чи будь-яких знаків.

Стверджує, що постанови державного виконавця не відповідають Інструкції з організації примусового виконання рішень, за якою постанова, як окремий документ має містити обов'язкові реквізити.

Оскільки дії державного виконавця при відкритті провадження були неправомірними, тому неправомірність на думку апелянта розповсюджується і на наслідки цих дій, а саме постановлення наступних постанов.

Звертає увагу на те, що оскільки боржнику не було відомо про виконавче провадження, до нього не може бути застосована санкція відповідальності майнового характеру у формі виконавчого збору.

Просить скасувати ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 17 жовтня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду, згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 14) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли в момент дії ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, саме такий застосовується при розгляді даної справи.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

У статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 ЗУ "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Так, відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції повинен перевірити чи було прийнято або вчинено оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність відповідно до вимог закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження та чи були порушені права чи свободи заявника. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.07.2016 року державним виконавцем Лазар Н.М. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів у справі № 459/2959, виданих 08.02.2016 року та 05.05.2016 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованості за кредитним договором (а.с. 12-24).

Заяви про примусове виконання подані 13.07.2016 року.

Постановою від 02.08.2016 року об»єднано виконавчі провадження № 904 у зведене виконавче провадження № 51836395.

У межах виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника (03.08.2016 року), про стягнення з боржника виконавчого збору (05.08.2016 року), про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій (05.08.2016 року), про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження (02.08.2016 року), які є предметом оскарження у зв'язку з тим, що боржник вважає їх неправомірними (а.с. 26-38).

Звертаючись зі скаргою представник боржника ОСОБА_2 стверджує, що боржник проживає у м. Києві і на підтвердження цього надав копії: банківських квитанцій про здійснення операцій боржником у м. Києві, платіжних рахунків за комунальні послуги за житло за адресою: АДРЕСА_3), де споживачем зазначено «ОСОБА_3», копію свідоцтва платника єдиного податку, у якому вказано податкову адресу «80100, м. Червоноград, вул. Шевченка, 5/114», а місце провадження господарської діяльності «м. Київ, м. Червоноград».

Відмовляючи у задоволенні скарги місцевий суд виходив з того, що виконавчі дії здійснювалися державним виконавцем та документи скеровувалися за зареєстрованим місцем проживання боржника, що відповідає вимогам законодавства.

Перевіривши матеріали справи та докази досліджені судом, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду враховуючи таке.

З матеріалів справи встановлено, що боржник ОСОБА_3 зареєстрований за адресою 80105, АДРЕСА_1, при цьому боржник вказує також адресу місцязнаходження 04108, АДРЕСА_3.

Між тим, у посвідченій приватним нотаріусом довіреності у м. Києві, яка підписана ОСОБА_3, місце проживання останнього зазначене АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом

Статтею 20 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виходячи з вказаної норми законодавства, державний виконавець не повинен з'ясовувати факт отримання боржником вказаної постанови перед початком вчинення виконавчих дій, а повинен лише направити вказану постанову рекомендованим листом на адресу боржника.

За наведених обставин доводи апелянта щодо неправомірності дій державного виконавця, оскільки ним не перевірено отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження перед вчиненням виконавчих дій, є необґрунтованим.

Таким чином, встановивши при розгляді скарги, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена уповноваженою особою в межах її компетенції, зміст постанови не суперечить виданому судом виконавчому документу, відповідає формі та змісту, колегія суддів приходить висновку, що рішення державного виконавця вчинено відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця.

Доводи скарги про несвоєчасне одержання копії постанови про відкриття виконавчого провадження та неможливість виконати рішення суду самостійно у визначений виконавцем строк, не можуть бути підставою для скасування такої, оскільки відповідно до вимог статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом.

Такої заяви від боржника до відділу державної виконавчої служби не надходило.

Інші доводи скарги щодо невірного, на думку апелянта написання реквізитів адреси боржника, не порушують прав останнього при вчиненні виконавчих дій з виконання судового рішення.

В свою чергу, права і обов'язки сторін та інших учасників виконавчого провадження передбачені у ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження».

Сторони зокрема, зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово

повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи (ч. 5 ст. 12).

Встановивши у ході розгляду справи, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні належні та допустимі докази про зміну місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на територію, на яку не поширюється компетенція ВДВС Червонградського МУЮ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби відповідають положенням ЗУ «Про виконавче провадження».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до положень ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк