Справа № 521/4195/13-ц
Провадження № 2/521/709/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» березня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності і відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності і відшкодування моральної шкоди від 20.03.2013 року, посилаючись на те що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на протязі тривалого часу заперечують належність позивачці квартири №64 що знаходиться за адресою м.Одеса, вул..Ак.Філатова,23а, запевняють в цьому інших членів кооперативу та спільних знайомих, звертаються з заявами до Малиновського РВ ОГУ ГУМВС України в Одеській області 28.09.2012р., 6.11.2012 р., 21.11.2012 р., 26.11.2012 р. та прокуратури Малиновського району м. Одеси від 15.11.2012 р. від 17.09.2012 р., 15.10.2012 р., 1.11.2012 р.,зі звинуваченнями в тому, що позивачка «захопила квартиру». Таким чином, ці дії мають систематичний характер та завдають позивачці все більше образ та незручностей: вона вимушена доводити належність їй квартири перед Головою Правління ЖБК, зявлятися на виклики слідчих.Таким чином неправомірними діями відповідачів принижено позивача честь та гідність, заподіяно їй моральну шкоду, тому з вище викладених підстав позивачка просить суд стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 15 тис. (п'ятнадцять тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди та судові витрати покласти на відповідачів.

У судовому засіданні позивачка та її представник заявлений позов від 20.03.2013 року підтримали, просили його задовольнити, із підстав, зазначених у первісному позові, а також, зафіксованих технічними засобами судового засідання.

Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечував та надали посянення відповідно письмовим запереченням, у звязку з чим просили у задоволенні позову відмовити.

Додаткові доводи та пояснення сторін зафіксовані технічними засобами фіксації судового процесу.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України.

Вказане право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як вбачається з матеріалів справи, судом встановлено, що до Малиновського РВ ОГУ ГУМВС України в Одеській області неоднаразово надходили заяви та звернення голови наглядової ради кооператива обслуговуючого типу ЖСК «Центральний3» ОСОБА_2І та членів кооператива обслуговуючого типу ЖСК «Центральний3» за підписом ОСОБА_3, ОСОБА_4М, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та іншіх , щодо перевірки підстав володіння ОСОБА_1 квартирою за адресою м.Одеса, вул. Ак.Філатова,буд.23а, щодо повідомлення про хуліганську поведінку позивачки ОСОБА_1 та надання її діям правової оцінки, щодо повідомлення про неправомірні дії ОСОБА_1М, а саме «Вимогання останньою у голови кооператива ЖСК «Центральний3» довідку форми Ф1», окрім того, наявні звернення щодо повідомлення про шахрайські дії та проникнення в АДРЕСА_1 а групи осіб.

З наданих відповідачами пояснень вбачається, що вони зазначили в них про обставини, які спонукали їх до звернення із заявою про злочин до Малиновського РВ ОГУ ГУМВС України в Одеській області.

Перевірка зазначених у заявах обставин відноситься до визначених законом повноважень осіб Малиновського РВ ОГУ ГУМВС України в Одеській області , які здійснювали відповідну перевірку, зокрема за результатами проведеної перевірки заявники просили перевірити зазначені факти, порушети кримінальнео провадження та розпочати належне розслідування.

Постановами Малиновського РВ ОГУ ГУМВС України в Одеській області було здійснено перевірку заяв членів ЖСК «Центральний3» та голови наглядової ради кооператива обслуговуючого типу ЖСК «Центральний3» ОСОБА_2 так, підчас перевірки за матеріалами по зверненням було встановлено, що в матеріалах перевірки відсутні ознаки злочину передбаченої особливою частиною кримінального кодексу України.

Таким чином за результатами перевірки, керуючись п.11 ст. 6, 57,99КПК України Малиновським РВ ОГУ ГУМВС України в Одеській області відмовлено в порушенні кримінальної справи.

Відповідно ст..99-1 КПК України, постанову слідчого і органу дізнання про відмову в порушенні кримінальної справи може бути оскаржено відповідному прокуророві, а якщо таку постанову винесено прокурором вищестоящому прокуророві.

Як вбачається з матеріалів справи до Прокуратури Малиновського району не однаразово зверталися члени кооператива обслуговуючого типу ЖСК «Центральний 3» та голова наглядової ради кооператива обслуговуючого типу ЖСК «Центральний3» ОСОБА_2, щодо надання правової оцінки діям працівникам Малиновського РВ ОГУ ГУМВС України в Одеській області стосовно постанов про відмову в порушені кримінального провадження.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь, у встановлений законом строк.

Відповідно до розяснень Конституційного суду України у справі № 1-9/2003 № 8-рп/2003 р від 10.04.2003 року звернення громадян до правоохоронних органів, що містять певні відомості, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію.

Згідно зі ст. 1, 47-1 Закону України "Про інформацію" під інформацією розуміється документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною 2 ст. 47-1 вказаного Закону передбачено, що оціночними судженнями, за винятом образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

При розгляді цивільних справ зазначеної категорії суди повинні з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність певних обставин, а саме: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Із роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). В якому, зокрема, зазначено, що згідно з частиною п'ятою статті 55 Конституції України "кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань".

У цьому зв'язку суд зважає на те, що перед судом не доведено факту того, що інформація, яка наведена у заяві про злочин для відповідачі як члени кооперативу обслуговуючого типу ЖСК «Центральний3» які підписували заяву та голови наглядової ради кооперативу обслуговуючого типу ЖСК «центральний3» ОСОБА_2 , була для них завідомо неправдивою, адже станом на день внесення вказаної заяви, інформація носила для них характер неперевіреної, що і обумовило їх звернення до правоохоронних органів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що звернення відповідачів як членів кооперативу обслуговуючого типу ЖСК «Центральний3» та голови наглядової ради кооперативу обслуговуючого типу ЖСК «Центральний3» ОСОБА_2 до правоохоронних органів не може розцінюватись, як поширення неправдивої інформації стосовно позивача, а є лише одним з можливих способів реалізації визначеного законом права особи на звернення.

Також, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження і факт навмисного розповасюдження відповідачами недостовірної інформації відносно позивача серед членів ЖСК «центральний3».

Окрім того, оцінюючи ці факти, суд дійшов висновку, що в даному випадку факти, викладені відповідачами як членами кооператива обслуговуючого типу ЖСК «Центральний3» та головою наглядової ради кооператива обслуговуючого типу ЖСК «Центральний3» ОСОБА_2 у зверненнях до працівників правоохоронних органів з приводу дій позивача, є оціночними судженнями про поведінку останньої по відношенню до неї особисто і виражають їх суб'єктивну думку, доводи позивача, не заслуговують на увагу в частині, що мало місце поширення неправдивих відомостей зі сторони відповідачів, оскільки за змістом ст. 297 ЦК України та виходячи із зазначених вище роз'яснень Пленуму Верховного Суду України звернення громадян до правоохоронних органів, не може розцінюватися, як поширення неправдивої інформації, тому як перевірка проводилась відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" та Кримінального процесуального кодексу України, матеріали перевірки є внутрішнім документом та відомості отримані в результаті перевірки не підлягають розголошенню.

Тому, враховуючи, що доказів які б свідчили про поширення відповідачами відомостей серед інших осіб не встановлено , позивач не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог,тому суд вважає , що не має достатніх підстав для задоволення позову.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов наступних міркувань.

Ця позовна вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності, та ділової репутації.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до правил, встановлених ст. ст.16, 23 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкоди полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка зазначила, що неправомірними діями відповідачів принижена її честь та гідність, а також заподіяно моральну шкоду, яка виявилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідачі принизили її перед іншими людьми, членами кооперативу, з цього приводу вона дуже переживала, хвилювався, у звязку з чим погіршевся її стан здоров"я та вона повина була постійно виправдовуватись перед усіма про те, що ніяких протиправних дій вона не вчиняла, також, однак жодних доказів на підтвердження цього не надала.

Так, виписка із медичної картки амбулаторного хворого, що надано позивачкою ОСОБА_1, немістеть у собі відомостей щодо причин погіршення здоров"я останьої, а тому не несе в собі причинного звязку між подіями та наслідками.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази у відповідності до ст. 60 ЦПК.

Судом не встановлено фактів поширення недостовірної інформації проти позивача, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 23, 277, 297, 299 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.ст. 3, 6, 8, 10, 11, 57-60, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності і відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк зі дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.П. ЦЕЛУХ

17.03.17