БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/3326/16-ц
провадження № 2/361/170/17
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2017 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
за участю секретаряОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та виселення,-

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок разом з надвірними будівлями та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський р-н., с. Пухівка, вул. Рибальська, буд. 6-а. Право власності у позивача виникло на підставі договору дарування ? частини будинку від 29.05.1998 року та договору дарування ? частини будинку від 25 січня 2014 року, договору дарування земельної ділянки від 31 жовтня 2013 року.

У вищевказаному будинку зареєстрована та проживає ОСОБА_4, однак, остання не є членом сімї позивача та ніколи нею не була. Сторони не ведуть спільне господарство, разом не проживають і навіть не спілкуються. Відповідач користується даним будинком без будь-яких на те правових підстав, а договір найму/оренди житлового будинку з позивачем не укладався.

Відповідач є донькою колишньої дружини ОСОБА_5 (рідний дядько позивача) і мала право проживання у даному будинку, коли ? частина будинку належала ОСОБА_5 Однак, з 25 січня 2014 року ОСОБА_5 подарував позивачу належну йому частину спірного будинку, і з цього часу позивач став повноцінним власником будинку № 6-а, що розташований по вулиці Рибальська у с. Пухівка Броварського району Київської області.

Тобто, у даному випадку, право користування житловим приміщенням у будинку для відповідача є похідним від права колишнього чоловіка її матері на частину цього будинку, а тому припинення права власності на житло тягне за собою, відповідно, втрату особою і похідного права користування житловим приміщенням в цьому будинку.

Відповідач добровільно звільнити будинок категорично відмовляється, займає житлові кімнати в яких проживає, чим вчиняє перешкоди у користуванні належним позивачу будинком. Через те, що у будинку проживають чужі люди, з якими позивача не повязують жодні стосунки, у тому числі, родинні, останній позбавлений можливості проживати разом зі своєю сімєю у власному будинку.

З огляду на викладені обставини, позивач змушений звернутися із даним позовом до ОСОБА_4, в якому просить суд визнати останню такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський р-н., с. Пухівка, вул. Рибальська, буд. 6-а, та виселити ОСОБА_4 із вказаного будинку.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі.

Заслухавши пояснення та заперечення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок № 6-а, що розташований по вулиці Рибальська у селі Пухівка Броварського району Київської області, про що свідчать довідка № 325, видана 15 квітня 2016 року виконавчим комітетом Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, та договір дарування ? частини житлового будинку від 25 січня 2014 року.

Зі змісту вищевказаної довідки № 325 вбачається, що у будинку № 6-а по вул. Рибальська у с. Пухівка Броварського р-ну Київської області також зареєстрована і відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Наявність реєстрації ОСОБА_4 у спірному будинку також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 24 червня 2016 року (а.с. 21).

У ході розгляду справи встановлено, що відповідач проживає та зареєстрована у спірному будинку. До будинку вона вселилася з дозволу колишнього співвласника житла, а саме ОСОБА_5Ю, який на той час володів ? спірного будинку.

Матеріалами справи встановлено, що 25.01.2014 року належну ОСОБА_5 частину будинку він на підставі відповідного договору подарував позивачу. Інша частина будинку належить позивачу на підставі договору дарування від 29.05.1998 року. За таких умов, на час розгляду справи позивач є одноособовим власником спірного будинку. При цьому, матеріалами справи встановлено, що відповідач не є та ніколи не була членом сімї позивача в розумінні положень ст. 156 ЖК України. Не може її бути визнано членом сімї позивача й за ознакою спільного проживання та ведення спільного господарства, оскільки сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7, який є батьком позивача, пояснив, що відповідач переїхала до будинку тоді, коли її матір вийшла заміж за попереднього співвласника будинку ОСОБА_5 Відповідач по справі ОСОБА_4 зареєструвалася у будинку без згоди іншого співвласника будинку ОСОБА_3 На даний час позивач є єдиним власником будинку, а відповідач чинить йому перешкоди у користуванні будинком, до будинку не впускає, на неодноразові звернення звільнити будинок, відповідач не реагує.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідність до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Зважаючи на наведене, та з урахуванням вказаних правових норм з того часу, як право власності на весь будинок перейшло від колишнього власника до позивача, який не є та не був членом сімї відповідача, передбаченіст. 156 ЖК України підстави для її користування спірним будинком припинили своє існування, оскільки проживання відповідача у спірному будинку порушує права останнього як власника спірного будинку у здійсненні користування та розпорядження ним.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Доводи заперечення відповідача про те, що у будинку зареєстровані її малолітні діти, не підтверджують право відповідача на користування спірним житлом. Не підтверджують таких обставин й умови Договору дарування ? частини житлового будинку, укладеного 25 січня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, де у п. 8 передбачено право проживання малолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 у вказаному будинку. Право проживання відповідача у цьому будинку не визначено.

Водночас, виселення осіб із займаного жилого приміщення здійснюється на підставах встановлених законом (ст.ст. 109, 116, 157 ЖК України), тому з урахуванням встановлених обставин справи та предявленням вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд вважає, що позовна вимога про виселення є передчасною.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, та керуючись Конституцією України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 88, 212-218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житлом, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Рибальська, будинок № 6-а.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин