Справа № 369/8121/16-ц
Провадження № 2/369/314/17
24.01.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.
за участю секретаря Раситюк М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ПАТ "ОСОБА_1 МКБ" до ОСОБА_2 Малхаз Григоровича про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
У вересні 2016 року позивач ПАТ "ОСОБА_1 МКБ" звернулося до суду в порядку цивільного судочинства, з позовом до відповідача ОСОБА_2 Малхаз Григоровича про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.11.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 Малхаз Григорович було укладено Договір кредиту №К/07-110/КД відповідно до якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 у кредит у розмірі 190 000 (сто дев'яносто тисяч) доларів США 00 центів зі процентів за користування ним за ставкою 13% річних та строком повернення кредиту не - пізніше 22 листопада 2012 року.
Позивач взяті на себе зобовязання щодо надання Відповідачу кредиту відповідно до умовкредитного договору виконав в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №794343 від 23.11.2007 р.
Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, відповідач зобов'язався повернути кредит рівнимичастинами починаючи з грудня 2008 року по жовтень 2012 року по 3950,00 дол. США та до 22 листопада 2012 року - 4350,00 дол. США.
У відповідності до п. 3.2. Кредитного договору Відповідач зобовязався не пізніше ніж в останній робочий день місяця, в якому нараховані проценти, сплатити проценти за період користування коштами.
15 листопада 2011 року між Банком та Позичальником укладено Договір про внесення змін і доповнень до Кредитного договору №К/07-110/КД від 23.11.2007 p., яким змінено валюту долара США на «гривню» та встановлено новий графік погашення заборгованості досерпня 2017 року.
Відповідач починаючи з листопада 2011 року, в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобовязання щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами в передбачені Кредитним договором строки.
Таким чином, заборгованість відповідача за Кредитним договором станом на 26 серпня 2016 року складає 2 549 336,99 (два мільйони п'ятсот сорок дев'ять тисяч триста тридцять шість)99 копійок, з яких: 1 371 202,62 грн сума основного боргу по кредиту; 343 535,67 грн сума нарахованих і не сплачених відсотків; 3 533,70 грн сума пені за несвоєчасну сплату відсотків; 51 065,00 грн сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу по кредиту.
Представник позивача в судове засідання не зявився, та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлвся належним чином, причини неявки суду невідомі, суд за письмовою згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦК України, внаслідок неявки осіб, які беруть участь у розгляді справи, фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Cуд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено у судовому засіданні, 23.11.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 Малхаз Григорович було укладено Договір кредиту №К/07-110/КД відповідно до якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 у кредит у розмірі 190 000 (сто дев'яносто тисяч) доларів США 00 центів зі процентів за користування ним за ставкою 13% річних та строком повернення кредиту не - пізніше 22 листопада 2012 року.
Позивач взяті на себе зобовязання щодо надання Відповідачу кредиту відповідно до умовкредитного договору виконав в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №794343 від 23.11.2007 р.
Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, відповідач зобов'язався повернути кредит рівнимичастинами починаючи з грудня 2008 року по жовтень 2012 року по 3950,00 дол. США та до 22 листопада 2012 року - 4350,00 дол. США.
У відповідності до п. 3.2. Кредитного договору Відповідач зобовязався не пізніше ніж в останній робочий день місяця, в якому нараховані проценти, сплатити проценти за період користування коштами.
15 листопада 2011 року між Банком та Позичальником укладено Договір про внесення змін і доповнень до Кредитного договору №К/07-110/КД від 23.11.2007 p., яким змінено валюту долара США на «гривню» та встановлено новий графік погашення заборгованості досерпня 2017 року.
В подальшому відповідач починаючи з листопада 2011 року в односторонньому поярдку відмовився виконувати взяті на себе зобовязання щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами в передбачені кредитним договором строки.
Згідно з п.п. 5.1.3, п. 6.2 Кредитного договору, відповідач зобовязався у разі порушення умов кредитного договору сплатити на користь позивача: пеню за кожен день затримки перерахування коштів, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на моент виникнення заборгованості., 5000 гривень за кожен випадок невиконання зобовязання за кредитним договором сплачується на наступний день з дати невиконання умов за кредитним договором.; у випадку допущення простроченої заборгованоств за кредитом понад 60 днів, стягується штраф у розмірі 40 % від суми кредиту сплачується на 61 день простроченої заборгованості за кредитом.
Відповідач починаючи з листопада 2011 року, в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобовязання щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами в передбачені Кредитним договором строки.
Таким чином, заборгованість відповідача за Кредитним договором станом на 26 серпня 2016 року складає 2 549 336,99 (два мільйони п'ятсот сорок дев'ять тисяч триста тридцять шість)99 копійок, з яких: 1 371 202,62 грн сума основного боргу по кредиту; 343 535,67 грн сума нарахованих і не сплачених відсотків; 3 533,70 грн сума пені за несвоєчасну сплату відсотків; 51 065,00 грн сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу по кредиту.
Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм.
У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що позичальник порушуючи умови кредитного договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконав, а тому у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість розмірі 2 549 336 грн. 99 коп. копійок
За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону на іпотекодержателя покладається обовязок надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору встановленої форми із зазначенням строку, протягом якого боржнику слід усунути порушення і який не повинен бути меншим ніж тридцять днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Надіслання такого повідомлення є обовязковою передумовою для початку звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з ч.1 ст.33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки
Відповідно до умов договору іпотеки, банк має право задовольнити із вартості предмету іпотеки свої вимоги щодо повернення суми наданого кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів, відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням кредитних договорів, у випадку несплати відповідачем будь-якої суми у такому розмірі, в такій валюті, у таких строк, та в такому порядку, як це встановлено в кредитному договорі.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 Малхаз Григорович не виконав належним чином взяті на себе за кредитним договором зобовязання, що виразилося у неповерненні кредитних коштів згідно з умовами договору та графіку платежу та призвело до утворення заборгованості і порушення прав позивача як кредитора, то вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпокодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.
Статтею 39 Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.
Позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність в іпотечному договорі пункту про позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.
За таких обставин справи та відповідно зазначених норм матеріального права і положень договору іпотеки, суд приходить до висновку про наявність у даному випадку у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Однак, з 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат також підлягає до задоволення.
Керуючись статями 16,321,386,391,509,516,526, 530, 536, 610,625, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169,209, 212-215, 218,223-226 ЦПК України, ст..7,33,35-37 ЗУ «Про іпотеку» суд, -
Позов "ОСОБА_1 МКБ" до ОСОБА_2 Малхаз Григоровича про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя А.Я. Волчко