АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/2113/17 Головуючий ІІ інстанції Костенко Т.М.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Довгаль А.П., Коваленко І.П.

за участю секретаря Кравченко О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної Інспекції в Харківській області про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а:

28.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Харківської міської ради, у якому, з урахуванням уточнення позовних х вимог просив суд визнати право власності на самовільно збудоване нерухоме майно, а саме на самовільно побудований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по пров. Чернівецькому 2а в м. Харкові, який складається з житлового будинку літ. «А-1» площею 56, 5 кв.м. ( тамбур 1-1, площею 3,6 кв.м.; кухня 1-2, площею 7,2 кв.м.;, житлова кімната 1-3 площею 22,7 кв.м.; житлова кімната 1-5, площею 11,0 кв.м.; кухня, площею 8,5 кв.м., вбиральня сполучена 1-7, площею 3,5 кв.м.; сарай літ. «В», погреб літ. «Г», навіс літ. «Е», вбиральня літ. «Ж».

На підтвердження своїх позовних вимог вказав на ті обставини, що ним, самовільно, протягом 2000-2004 року був побудований житловий будинок за адресою: м. Харків, пров. Чернівецький, 2-а на земельній ділянці, яка самовільно була захвачена останнім та, відповідно до відповіді КП «Харківське міське БТІ», самозахват землі за рахунок міської землі. Відповідно до технічного паспорту, виконаного ТОВ «Юридично-інвестиційна компанія «Форум» 11.07.2016 року, загальна площа житлового будинку складає 56,5 кв. м, площа господарських будівель - 37 кв. м. Згідно з висновком про технічний стан будівельних конструкцій самовільно побудованого будинку, вони знаходяться в працездатному стані та експлуатація житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: пров. Чернівецький 2-а в м. Харкові в подальшому можлива, а саме: житловий будинок літ «А-1», сарай літ. «В», погреб - літ. «Г», навіс літ. «Е», вбиральня літ. «Ж». Оскільки будівництво позивачем було проведено самостійно та не було в установленому порядку прийняте в експлуатацію, воно вважається самовільним, тому останній звернувся до суду.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме : самовільно побудований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по пров. Чернівецькому 2а в м. Харкові, який складається з житлового будинку літ. «А-1» площею 56, 5 кв.м. ( тамбур 1-1, площею 3,6 кв.м.; кухня 1-2, площею 7,2 кв.м.;, житлова кімната 1-3 площею 22,7 кв.м.; житлова кімната 1-5, площею 11,0 кв.м.; кухня, площею 8,5 кв.м., вбиральнясполучена 1-7, площею 3,5 кв.м.; сарай літ. «В», погреб літ. «Г», навіс літ. «Е», вбиральня літ. «Ж».

На зазначене судове рішення 08.02.2017 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає заочне рішення незаконним.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи та не сприяв повному, обєктивному і неупередженому розгляду справи.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги ті обставини, що позивач звернувся до суду з позовом, який направлений не на визнання права власності як такого, а на незаконне, в обхід встановленого порядку, узаконення самочинно збудованого майна.

Крім того, апелянт вказує, що судом також не враховано той факт, що інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва обєкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку відсутня.

Також судом не взято до уваги той факт, що результат розгляду даного позову вплинув на права та обовязки Інспекції, на яку, згідно діючого законодавства, покладені функції здійснення архітектурно-будівельного контролю щодо законності проведення будівельних робіт та забудови території, а також щодо прийняття обєкту до експлуатації, відповідності його вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил або затверджених проектних рішень, оскільки за правопорушення в сфері містобудівної діяльності передбачена адміністративна відповідальність.

Приймаючи рішення про визнання права власності на самочинно збудоване майно, визнаючи належність право володіння, користування та розпоряджання відповідно до змісту права власності за позивачем, суд фактично прийняв рішення про права та обовязки інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка не приймала участі у справі, що є порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не встановив факт, який є передумовою для набуття, а отже, і для визнання права власності на новостворене нерухоме майно, оскільки відповідно до діючого законодавства, передумовою для виникнення права власності, а отже і його визнання, є прийняття нерухомого майна в експлуатацію.

Апелянт вважає, що заочне рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2016 року порушує встановлений порядок управління у сфері землекористування, містобудування та архітектури, а також посягає на встановлений порядок та основні засади регулювання відносин права власності та забезпечення безпеки сторонніх осіб у процесі використання нерухомого майна за цільовим призначенням, а тому просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволення позову.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. 24.03.2017 року на електронну пошту суду апеляційної інстанції надійшла заява з якої вбачається, що він просить відкласти розгляд справи у звязку з тим, що буде перебувати у іншому місті.

За відсутністю доказів на підтвердження причин неявки позивача до судового засідання, судова колегія вважає причини неявки позивача неповажними, а відтак, його неявка в судове засідання, у відповідності до ч. 2 ст.305 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника Харківської міської ради, який одночасно представляв інтереси і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню, виходячи з наступного.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, наявності підстав, передбачених ст. ст. 331, 376, 392 ЦК України для захисту прав позивача в обраний ними спосіб шляхом визнання за ним права власності на самочинне будівництво збудованого житлового будинку та господарських будівель за адресою: м. Харків. пров. Чернівецький, буд. 2-а, які відповідають вимогам санітарно-технічних, протипожежних та інших чинних норм та правил, здійснене будівництво не прав інших осіб.

Однак із вказаними висновками колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2, 3 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 протягом 2000-2004 року побудував житловий будинок за адресою: м. Харків, пров. Чернівецький, 2-а на земельній ділянці, яка самовільно була захвачена останнім.

28.09.2004 року проведена інвентаризація самочинно збудованого житлового будинку з надвірними будівлями по пров. Чернівецькому, 2-а. Користувачем вищевказаного житлового будинку є ОСОБА_1. За результатами обстеження встановлено, що земельна ділянка, на якій самочинно збудований житловий будинок, є самозахватом за рахунок міської землі. Загальна площа земельної ділянки за зазначеною адресою станом на 28 вересня 2004 року складає 993 кв.м., що вбачається з листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентарізації» від 12.10.2004 року № 1802512 та підтверджується листом повідомленням ДКП «ХМБТІ» від 11.10.2004 року, на № 303 (ас.3-4).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, інвентаризаційна справа № 16, виготовленого ТОВ «ЮІК «Форум» 11.07.2016 року, на замовлення ОСОБА_1 загальна площа житлового будинку по провулку Чернівецькому, 2 -а у м. Харкові складає 56,5 кв.м, площа господарських будівель - 37 кв.м.. (а.с.5-7)

Згідно плану даного будинку, експлікації приміщень до плану (садибного) житлового будинку, характеристики будинку, господарських будівель та споруд, самовільно побудований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: м. Харків, пров. Чернівецький,2а, складається з: житлового будинку літ. «А-1» площею 56, 5 кв.м. ( тамбур 1-1, площею 3,6 кв.м.; кухня 1-2, площею 7,2 кв.м.;, житлова кімната 1-3 площею 22,7 кв.м.; житлова кімната 1-5, площею 11,0 кв.м.; кухня, площею 8,5 кв.м., вбиральня сполучена 1-7, площею 3,5 кв.м.; сарай літ. «В», погреб літ. «Г», навіс літ. «Е», вбиральня літ. «Ж».(а.с. 6-7)

Як вбачається зі звіту про проведення технічного обстеження стану існуючих будівельних конструкцій житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по провулку Чернівецькому, 2а, а м. Харкові, який складений ТОВ «ЮІК «ФОРУМ» на замовлення ОСОБА_1, враховуючи те, що в конструктивних елементах будівлі відсутні деформації, викликані перевантаженнями або нерівномірними осіданнями чи креном фундаментів, відсутні недопустимі стани конструкцій для продовження експлуатації, враховуючи те, що в цілому конструкції знаходяться в працездатному стані, ТОВ «ЮІК «ФОРУМ» прийшов до висновку, що експлуатація житлового будинку та господарчих будівель за адресою: провулок Чернівецький , 2а, в місті Харків, в подальшому можлива, а саме (житловий будинок літ. «А-1», сарай літ. «В», погреб літ. «Г», навіс літ. «Е», вбиральня літ. «Ж»). (а.с. 8-17)

Крім того, як свідчить висновок про вартість майна до звіту № 4/08/2016 від 05 серпня 2016 року, а саме : житловий будинок літ. А-1, загальною площею 56,5 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м. Харків. пров. Чернівецький, буд. 2а- є самочинно збудованим обєктом.(а.с. 19)

Статтею 31 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні" та статтею 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.

Згідно роз"ясень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва), при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об'єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Матеріали справи не містять даних, що свідчать про звернення ОСОБА_1 до компетентних органів з приводу прийняття в експлуатацію здійсненого будівництва та відмови йому у задоволенні звернення з такого питання.

Зазначивши Харківську міську раду відповідачем, всупереч вимогам ст. 15 ЦПК України, у своєму позові ОСОБА_1 не зазначив, яким чином його права та охоронювані законом інтереси порушені, оспорені чи не визнані відповідачем.

Оскільки позивач не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів, його право не можна визнати порушеним. Задовольнивши позов про визнання права власності суд фактично допустив до експлуатації самочинно збудовані об"єкти, тобто перебрав на себе компетенцію органів, які мали вирішити вказані питання і з якими у позивача не виникло спору.

Вищезазначених обставин суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачами права власності на збудовані ними самочинні обєкти нерухомості відповідно до положень ч.3 ст.376 ЦК України.

Крім того, посилання в оскаржуваному рішенні суду на задоволення позову про визнання за позивачем права власності на підставі вимог статті 331 ЦК України, колегія суддів вважає помилковими, оскільки зазначена норма права визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Правовідносини, що виникають з приводу самочинного будівництва, тобто у випадках, коли вимоги закону при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені, врегульовано спеціальною нормою, а саме ст.376 ЦК України.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 311 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі його будівництва (створення майна).

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законом порядку.

За змістом ст.. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у певному порядку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво обєкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку ст.331 ЦК України.

Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-225 цс/14, і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами.

Неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права відповідно до п. 1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Інспекції ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309,313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради - задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2016 року, скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 970 (дві тисячі девятсот сімдесят) гривень.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Т.М. Костенко

Судді: А.П. Довгаль

ОСОБА_2