Справа № 359/5399/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/218/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 25.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Білоконь О.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А :

у липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що в період часу з 27 квітня 1996 року до 20 серпня 2002 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем.

15 червня 1998 року у них народилась дочка ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з позивачкою.

На даний час повноліття ОСОБА_4 навчається в Київському технікумі готельного господарства на відділенні «Туристичне та готельне обслуговування». Навчання здійснюється на денній формі. Ця обставина перешкоджає дитині працевлаштуватись, вона потребує матеріальної допомоги. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного утримання дочки, тому ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до закінчення дитиною навчання в Київському технікумі готельного господарства або до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня предявлення позову до суду, а саме з 6 липня 2016 року, і до закінчення ОСОБА_4 навчання в Київському технікумі готельного господарства або до досягнення нею двадцяти трьох років. У задоволенні позову в частині стягнення аліментів в більшому розмірі відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2М просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, те що на утриманні відповідача перебувають син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, його цивільна дружина, ОСОБА_6 та її донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, вважає, що суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову за відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем витрат, повязаних з навчанням повнолітньої доньки.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4, повнолітня дочка відповідача, є студентом денної форми навчання та потребує матеріальної допомоги у звязку із навчанням. Відповідач працює, отримує заробітну плату, а тому, з урахуванням перебування на його утриманні малолітнього сина, а також наявності заборгованості по сплаті аліментів, судом визначено розмір аліментів у 1/5 частині від заробітку (доходу) відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що в період часу з 27 квітня 1996 року до 20 серпня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачкою.

З копії довідки №143 від 13 червня 2016 року (а.с.2) вбачається, що вона навчається в Київському технікумі готельного господарства на відділенні «Туристичне та готельне обслуговування». Навчання здійснюється на денній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Визначаючи розмір аліментів на повнолітню доньку ОСОБА_4, яка продовжує навчання, суд першої інстанції вірно виходив з того, що у звязку із навчанням остання потребує матеріальної допомоги, а відповідач не надав доказів тих обставин, що його матеріальний стан не дозволяє надавати матеріальну допомогу доньці.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебуває його малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки ця обставина була врахована судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо перебування на його утриманні його цивільної дружини, ОСОБА_6 та її доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки зазначені обставини не звільняють відповідача від обовязку, передбаченого ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України.

Доводи про те, що з відповідача стягується заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 21 174,93 грн. і дана заборгованість вираховується з його зарплати, що також підтверджує неможливість сплачувати аліменти на повнолітню доньку, колегія суддів також відхиляє, оскільки наявність такої заборгованості також не впливає на обовязок батька по утриманню повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, крім того, вона була врахована судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів.

Решта доводів апеляційної скарги не ґрунтується на доказах та законі і не спростовують висновків суду, а також вони були дослідженні в суді першої інстанції та повторного аналізу не потребують.

Таким чином, суд першої інстанції повно зясував обставини справи, дав належну оцінку доказам, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: