У Х В А Л А

25 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,Лященко Н.П.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфом-М» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної служби інтелектуальної власності України, компанії «Айвібрідж Венчерз Лімітед» про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг і зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфом-М» (далі - ТОВ «Інтерфом-М») на рішення суду першої інстанції закрито на підставі частини першої статті 292 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року касаційну скаргу ТОВ «Інтерфом-М» відхилено, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року залишено без змін.

Заява про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року подана з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, зокрема частини першої статті 292 ЦПК України.

Обґрунтовуючи підстави подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення передбачених пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня, 2 і 30 листопада 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосована вказана норма процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Постановляючи ухвалу від 25 липня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін ухвалу суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для закриття апеляційного провадження, оскільки судовим рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання про права й обов'язки ТОВ «Інтерфом-М», а відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб'єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог такої особи.

Крім того, касаційний суд звернув увагу, що у постановах, на які посилається заявник, Верховний Суд України зазначив, що за змістом статті 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. У даній справі не вбачається несприятливих наслідків, завданих саме оскаржуваним судовим рішенням, оскільки особа не позбавлена права здійснити захист у порядку господарського судочинства.

При цьому касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції й про те, що правовідносини між сторонами носять господарсько-правовий характер; при цьому ТОВ «Інтерфом-М» використало своє право на судовий захист у порядку, встановленому законом, шляхом звернення до господарського суду; вимоги й підстави, заявлені в ході цивільного провадження та провадження в господарському суді, є ідентичними.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 28 вересня 2016 року касаційний суд, направивши справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, дійшов висновку про те, що визнання права власності за позивачем порушує права особи, яка не була залучена до участі у справі;

- в ухвалі від 2 листопада 2016 року касаційний суд, направивши справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, указав на те, що приміщення, що до яких було вирішено спір без участі заявника вибули з власності останнього поза його волею, а тому рішення суду порушувало права та обов'язки заявника;

- в ухвалі від 30 листопада 2016 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, звернув увагу на те, що рішення суду порушувало права заявника на отримання суми грошових коштів.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував одні й ті самі норми процесуального права при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Державної служби інтелектуальної власності України, компанії «Айвібрідж Венчерз Лімітед» про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг і зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк