АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 645/1586/13-ц Номер провадження 22-ц/786/138/17Головуючий у 1-й інстанції Алфьорова Т.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа - Дванадцята Харківська нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суд з позовом до Харківської міської ради, третя особа: Дванадцята Харківська нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 10 грудня 2011 року. Вказував, що ОСОБА_4 не залишив заповіту на випадок своєї смерті, тобто спадкування після нього здійснюється за законом. Він є сином померлого і відповідно єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки на момент смерті батько у зареєстрованому шлюбі не перебував, інших дітей крім позивача не мав, батьки спадкодавця померли. Після батька залишилося спадкове майно. Позивач в листопаді 2012 року звертався до нотаріальної контори, однак йому було надано усну відповідь, що ним пропущений строк для прийняття спадщини. Позивач вважає, що шестимісячний строк для прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин, оскільки він зі своєю сім'єю з 2004 року проживає у м. Києві, де відповідно й працює, що підтверджується довідкою з місця проживання та з місця роботи. З грудня 2011 року по серпень 2012 року він систематично відряджався до м. Львова, що підтверджується відповідною довідкою. Також позивач вказував, що через юридичну необізнаність вважав, що необхідності в поданні заяви до нотаріальної контори немає, оскільки він є єдиним сином спадкодавця та відповідно єдиним спадкоємцем.

Просив визначити йому додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, померлого 10 грудня 2011 року, тривалістю в один місяць з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2013 року позов ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа - Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, померлого 10 грудня 2011 року, тривалістю в один місяць з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Із рішенням суду не погодився ОСОБА_2, який його оскаржив, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що при прийнятті рішення судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, в повному обсязі зясовано, доведено та обґрунтовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, надано належну оцінку всім доказам. Крім того, зазначає, що ОСОБА_5 не має права на оскарження рішення суду, оскільки воно не порушує його прав.

Справу просить розглянути без його участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника особи, що подала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії І-ВЛ № 291626 від 20 червня 1975 року.

ОСОБА_4 помер 10 грудня 2011 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_6 І-ВЛ № 377326 від 03 листопада 2012 року. ОСОБА_7, його мати, померла 27 січня 2010 року.

Відповідно до листа Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори вих. № 733/2012 від 26 березня 2012 року ОСОБА_4 не залишив заповіт на випадок своєї смерті, спадкоємці з заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася.

Як вбачається з довідки №347 від 27 листопада 2012 року ОСОБА_3 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем проживання своєї родини: дружини ОСОБА_8 та дітей.

Згідно довідки №348 від 04 грудня 2012 року ТОВ «Інститут міського цивільного проектування» ОСОБА_3 працює в зазначеному товаристві з 03 березня 2009 року на посаді головного спеціаліста.

З довідки №350 від 20 лютого 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 як головний спеціаліст з метою реалізації проекту «Комплекс будівель та споруд оптового ринку сільськогосподарської продукції з об'єктами інфраструктури в межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» в період з грудня 2011року по серпень 2012 року систематично відряджався до м. Львова до ТОВ «РСП «Шувар», у тому числі був в відрядженні коли закінчувався строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 1270, 1272 ЦК України і виходив із того, що наведені обставини свідчать про поважність причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, які були пов'язані з об'єктивними та істотними труднощами для нього.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком виходячи з наступного.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, поважними причинами пропуску строку можна вважати, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за правилами п. 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Посилання в позовній заяві на те, що ОСОБА_3 не подав заяву про прийняття спадщини у звязку з проживанням в м. Києві, а також, систематичними відрядженнями до м. Львова не є об'єктивними, непереборними чи істотними труднощами, оскільки відповідно до довідки № 350 від 20 лютого 2013 року наданої директором ТОВ «Інститут міського цивільного проектування ОСОБА_3 як головний спеціаліст в період з грудня 2011 року по серпень 2012 року систематично відряджався до міста Львова до ТОВ «РСП «Шувар», а саме кількість календарних днів відрядження у грудні 2011 року становить 14 днів, у січні 2012 року 20 днів, у лютому 2012 року 14 днів, у березні 2012 року 10 днів, у квітні 2012 року -23 дні, у травні 2012 року 15 днів, у червні 2012 року 21 день, у липні 2012 року 30 днів, у серпні 2012 року 7 днів, тобто дана зайнятість не позбавляла останнього можливості виділити час, отримати юридичну консультацію, та звернутися із заявою до нотаріуса, в тому числі і шляхом надіслання її поштою.

Доводи наведені у запереченні на апеляційну скаргу, що ОСОБА_2 не має підстав для подачі апеляційної скарги оскільки його права ніяким чином не порушувалися так як він разом з померлим не проживав та фактично спадщину не прийняв є безпідставними виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 292 ЦПК Українисторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Даючи правову оцінку заявам наданим ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, колегія суддів приходить до висновку, що вони не в повній мірі підтверджують факт постійного проживання померлого ОСОБА_4 за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1, оскільки відповідно до довідки № 936/2/07-05 від 14 січня 2013 року виданої КП «Жилкомсервіс» за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрована 1 людина: власник ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована з 03 грудня 1964 року, померла 27 січня 2010 року; син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з 13 червня 2011 року, помер 16 грудня 2011 року; син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований з 26 листопада 1975 року по даний час.

Крім цього, ОСОБА_3 в позовній заяві підтверджує, що останнім місцем проживання його батька ОСОБА_4 була квартира АДРЕСА_3.

Положення ст. 1261 та ст. 1262 ЦПК України встановлюють, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки . У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 2 ст. 1258 ЦК Україникожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Враховуючим, що ОСОБА_3 вчасно спадщину не прийняв, а інші спадкоємці першої черги відсутні, до ОСОБА_2 перейшло право спадкування, як спадкоємця другої черги.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК Україниспадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто існують обєктивні підстави вважати, що оскаржуваним рішенням вирішено питання, в тому числі, про права ОСОБА_2 як спадкоємця.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, скасування рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2013 року та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 606 грн. 32 коп. сплачений останнім при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2013 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати понесені останнім при сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 606 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

ОСОБА_12