Провадження № 22-ц/779/205/2017
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та витрат по оплаті судового збору за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі 352 350 грн, а також подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне відповідачу нерухоме майно в межах суми позову.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 грудня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом всіх обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що ним представлено достатні докази, які свідчать про належність відповідачу на праві приватної власності нерухомого майна - будинковолодіння загальною площею 259,2 кв.м. по вул. Об'їздовій, 15Г в м. Івано-Франківську, на яке слід звернути стягнення, та яке на даний час зареєстроване на офіційному сайті електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ». З цих доказів вбачається, що грошові кошти позичальник винен тільки йому, і якщо відповідач погасить заборгованість перед іншими особами, зніме майно з торгів і продасть його, виконати рішення суду, яке можливо буде ухвалено на його користь, буде вже нереально. Враховуючи, що існує реальна загроза унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою з метою забезпечення позову накласти арешт на належне ОСОБА_4 нерухоме майно в межах суми позову.

В судовому засіданні апелянт підтримав з тих же мотивів, що зазначені у апеляційній скарзі.

Вислухавши представника апелянта, суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 151 - 153 ЦПК України того, вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є передчасним, і суд неповного з'ясував обставини справи.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу неналежного виконання грошових зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій посилався на те, що відповідач ОСОБА_4 не виконує зобов'язання, сума заборгованості є значною, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання майбутнього судового рішення, ухваленого за результатами розгляду даної справи.

За відповідачем на праві приватної власності зареєстровано ? будинковолодіння, загальною площею 259,2 кв.м. по вул. Об'їздовій, 15Г в м. Івано-Франківську, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Державного підприємства «СЕТАМ», однак дане майно перебуває на реалізації електронних торгів як арештоване майно. Наявні відомості про обтяження майна: акт опису та арешту майна від 07.06.2016 року, ВП №49474934. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.04.2015 року, ВП №47412754.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 та 153 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому позов майнового характеру забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, про що зазначено в абзаці 1 п. 4 Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд у порушення зазначених норм процесуального права не перевірив та не пересвідчився в існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з'ясував можливості застосування іншого виду забезпечення позову та не навів обґрунтованих мотивів відмови у задоволенні заяви, наслідком чого стало вирішення ним питання з порушенням норм процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні заяви, не з'ясувавши ряд обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо осатаній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, передавши питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 грудня 2016 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: І.О. Максюта

Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк