АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/771/17
Справа №645/6898/15-ц Головуючий1 інстанції - Шевченко Г.С.
Категорія: житлові Суддя-доповідач - Кіпенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Хорошевського О.М.,

при секретарі - Брулевич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_7 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015р. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з зазначеним позовом, та після уточнення позовних вимог просили суд визначити частки кожного з співвласників у спільній сумісній власності та порядок користування квартирою АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № ІІ висновку експерта.

В обґрунтування позову вказували, що вони та відповідач ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1. Спірна квартира складається з чотирьох кімнат, житлова площа квартири становить 53,9 кв.м, загальна - 81,6 кв.м, та належить їм на праві спільної сумісної власності.

У зв'язку з неприязними стосунками з відповідачем, просили визначити порядок користування спірною квартирою та виділити в користування ОСОБА_5 кімнату площею 11,6 кв.м, що складає 540/2000 замість 1/4 частки; виділити в користування ОСОБА_4 кімнату площею 18,5 кв.м, що становить 540/2000 замість 1/4 частки; виділити в користування ОСОБА_6 кімнату площею 11,1 кв.м, що складає 232/1000 замість 1/4 частки квартири; виділити в користування ОСОБА_3 кімнату площею 12,7 кв.м, що становить 228/1000 замість 1/4 частки; коридор, вбиральню, кухню, ванну - залишити у спільному користуванні. Позивачі зазначили, що вказаний порядок користування спірною квартирою склався на протязі тривалого часу та існує на теперішній час.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивачів позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували.

Третя особа ОСОБА_7 підтримала позицію представника відповідача.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року позов задоволено.

Суд визначив, що частки сторін у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 становлять:

ОСОБА_4 540/2000 замість 1/4 частки.

ОСОБА_5 540/2000 замість 1/4 частки.

ОСОБА_6 232/1000 замість 1/4 частки квартири.

ОСОБА_3 228/1000 замість 1/4 частки, з виплатою йому грошової компенсації у розмірі 18869 грн. 00 коп., яка згідно квитанції № 79 від 06 серпня 2016 року надійшла на депозитний рахунок суду, як забезпечення позову, та припинив право спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру.

Суд визначив порядок користування квартирою АДРЕСА_1:

-виділивши в користування: ОСОБА_5 кімнату «2» площею 11,6 кв.м;

-ОСОБА_4 кімнату «4» площею 18,5 кв.м;

-ОСОБА_6 кімнату «3» площею 11,1 кв.м;

-ОСОБА_3 кімнату «6» площею 12,7 кв.м;

-коридор «1» площею 9,9 кв.м, вбиральню «11» площею 1,1 кв.м, кухню «7» площею 8,3кв.м, ванну «10» площею 2,6 кв.м. - залишив у спільному користуванні.

Суд зобов'язав ОСОБА_6 улаштувати перегородки для утворення коридору площею 4,2 кв.м для проходу в житлову кімнату «3» та ОСОБА_4 - дверний проріз в кімнату «4».

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь кожного з позивачів, - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судовий збір в розмірі по 81 грн. 20 коп. та витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи в розмірі по 1280 грн. 00 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що об'єктом цивільно-правового спору є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 січня 1999 року реєстраційний НОМЕР_1 (а.с. 4).

Згідно технічного паспорту, спірна квартира 38, загальною площею 81,6 кв.м., житловою - 53,9 кв.м, складається з чотирьох кімнат: «2» площею 11,6 кв.м, «3» площею 11,1 кв.м, «4» площею 18,5 кв.м, «7» площею 12,7 кв.м, коридору «1» площею 9,9 кв.м, вбиральні «11» площею 1,1 кв.м, кухні «7» площею 8,3 кв.м, ванної кімнати «10» площею 2,6 кв.м, вбудованої шафи 1,4 кв.м, лоджиї 8,8 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру сторони набули на підставі ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та їх частки у квартирі є рівними, кожен з них є власником 1/4 частки квартири.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В частині 1 статті 356 ЦК України викладено поняття спільної часткової власності, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Виходячи з викладених норм права позивачі як власники 3/4 частини спірної квартири мають право на виділ у володіння і користування частини квартири, яка відповідає їх частці у справі спільної часткової власності.

Визначення порядку користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, не припиняє право спільної часткової власності співвласників. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

При встановленні порядку користування житловим приміщенням кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина приміщення з урахуванням його частки в праві спільної власності на майно. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного суду України у справі №6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року, якщо спірні правовідносини у вказаній справі не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Варіанти визначення порядку користування спірною квартирою відповідно до часток співвласників запропоновані у Висновку судово-будівельної експертизи №469/3895 від 18 квітня 2016 року, з відступом від часток співвласників.

Другий варіант порядку відповідає порядку користування квартирою, який склався фактично, що також підтвердив у судовому засіданні відповідач, тому суд обґрунтовано визначив порядок користування кватирою АДРЕСА_1 відповідно до 2-го варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 469/3895 від 18 квітня 2016 року .

Зазначений варіант визначення порядку користування спірною квартирою вирішує спір та враховує баланс інтересів кожного зі співвласників.

Враховуючи, що за обраним судом варіантом частка ОСОБА_3 зменшилась, на його користь підлягає стягненню грошова компенсація у розмірі 18869 грн. 00 коп., яка згідно квитанції № 79 від 06 серпня 2016 року надійшла від позивачів на депозитний рахунок суду, як забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права, - безпідставні.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали об'єктивного підтвердження.

Суд дав належну оцінку всім наявним у справі доказам та навів у рішенні мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - І.С. Кіпенко

Судді:

Н.М. Шаповал

О.М. Хорошевський