САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/6193/16-ц
Провадження № 2/206/221/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"19" січня 2017 р.

Самарський районний суд міста ОСОБА_1 у складі: головуючого- судді: Зайченко С.В., при секретареві:ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до відповідачів з позовною заявою, в якій просила визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням №36 в будинку №4 по вул. Лісозахисній в м. Дніпро її сестру ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та племінника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, мотивуючи тим, що 22.08.2013 року між нею та КП «ЖГ Самарського району» ДМР було укладено договір найму житла в будинку державного і комунального житлового фонду, згідно якого квартира АДРЕСА_1 була наданий їй в безстрокове користування. В зазначеній квартирі разом з нею зареєстровані: її сестра ОСОБА_4 та племінник ОСОБА_5 На даний час вказані особи в зазначеній квартирі без поважних причин не проживають впродовж 20 років та повністю вивезли всі свої речі. На даний час їх місцезнаходження їй невідоме. За комунальні послуги вони не сплачують та не беруть участі в утриманні житлового приміщення, чим спричиняють для неї незручності та значні матеріальні витрати, оскільки вона змушена це робити самостійно. Всі ці перелічені обставини і стали підставою для її звернення до суду з дійсним позовом.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені через періодичне видання газети «Вісті Придніпров'я», оскільки місце мешкання їх не відоме. На підставі ч.9 ст.74 ЦПК України після опублікування оголошення в пресі відповідачі вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи.

Представники третіх осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур та Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухав доводи позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для справи, суд дійшов висновку про таке.

На підставі рішення Виконавчого комітету Самарської районної ради №5 від 18.01.2002 р. у звязку зі смертю наймача ОСОБА_6 був переоформлений особистий рахунок на квартиру АДРЕСА_2 на ОСОБА_3 Склад сімї: ОСОБА_7 син, ОСОБА_4 сестра, ОСОБА_5 племінник (а.с.19).

22.08.2013 року між КП «ЖГ Самарського району» ДМР та ОСОБА_3 був укладений типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. За цим договором наймодавець передав наймачу і членам його сімї - ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 у безстрокове користування житло за адресою вул. Лісозахисна (а.с.7,8).

На теперішній час вищезазначена квартира не значиться приватизованою та має статус квартири, що належить місцевій ОСОБА_9 і знаходиться на балансі КП «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради.

Крім позивача в квартирі за вищевказаною адресою з 22.03.1984 року зареєстрована її сестра ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 та зареєстрований племінник ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,24).

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.71, ст.72 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням(ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності(перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У разі, якщо особа для підтвердження своїх вимог перед поданням до суду позову про визнання члена сім'ї таким, що втратив право користування, звертається до органів місцевого самоврядування, то ними складаються акти в різний час протягом певного періоду (в даному випадку протягом 6 місяців) з зазначенням фактів, які підтверджують не проживання особи в житловому приміщенні та втрату інтересу до права користування житлом.

Натомість до суду позивачем поданий лише один акт про не проживання відповідачів, який не містить опису фактів та обставин, які б підтверджували, що відповідачі втратили інтерес до права користування спірним житлом, з яких причин та де перебувають в разі не проживання в квартирі та у цьому випадку з яких причин його покинули та чи мають останні вільний доступ до житлового приміщення, зокрема ключі від квартири. До того ж, з цього акту вбачається,що обстеження про не проживання відповідачів проводилось лише один раз 28.09.2016 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9, за участю якої і складався вищезазначений акт, повідомила, що ОСОБА_4 проживала в спірній квартирі коли ходила ще в школу. Востаннє її бачила десь в 80-х роках. В спірній квартирі буває часто, однак відповідачів та їх речей там не бачила. Причини не проживання відповідачів їй невідомі.

В довідці КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської області №3007 від 29.09.2016 року містяться лише відомості про реєстрацію відповідачів за адресою вул. Лісозахисна4/36. Однак не зазначено ніякої інформації про те, що члени сімї наймача не проживають за цією адресою понад 6-ть місяців без поважних причин.

Позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідачів права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

Разом з тим, належних доказів в розумінні ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні без поважних причин (ст.71 ЖК України), позивач не надав, в той час як відповідно до положень ст.60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що факт відсутності відповідачів за адресою: вул. Лісозахисна4/36 , без поважних причин протягом 6-ти місяців являється доведеним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачі тривалий час (понад 6 місяців) без поважних причин не проживають у спірному приміщенні та те, що вони втратили інтерес до цього житла.

Керуючись ст. ст. 209,212-215,224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: С.В. Зайченко