Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

за участі секретаря Зимницької М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просив усунути власнику квартири АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення з неї відповідача ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), інших осіб, що проживають там з її дозволу чи згоди або без такого дозволу (згоди), а також звільнення квартири від їхніх речей та майна: меблів, побутової техніки, документів, особистих речей, тварин, рослин тощо, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна від 28.08.2016 року за №66759897, однак в порушення прав позивача як власника цієї квартири, відповідач ОСОБА_2 продовжує проживати в належній позивачу квартирі, не маючи жодних усних або письмових домовленостей чи правочинів на проживання в цій квартирі, позивач в свою чергу згоди на проживання відповідачу, її родичам, друзям або знайомим не надавав, обґрунтовуючи правові підстави для звернення з цим позовом позивач посилається на положення ст.ст.41 Конституції України, ст.317, 321, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статті 150, 158 Житлового кодексу УРСР.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів. (а.с.31)

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. ( п. 1 та п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як убачається з наявних у справі доказів, 13 червня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрований в реєстрі за №1303. (а.с.2-3)

За предметом договору, з метою забезпечення виконання зобов'язань, що виникло у Іпотекодавця по Договору позики, посвідченого Анохіною В.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 13 червня 2012 року за реєстровим №1302, ОСОБА_2 отримала валютні цінності у вигляді та в натурі 18960,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ (1/7,9925), складає суму в розмірі 151 537,80 грн. та строком виконання не пізніше 13 червня 2013 року, в порядку та строки передбаченому в договорі позики.

Іпотекдавець передає в іпотеку Іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,80 кв.м, житловою площею 27,90 кв.м, що належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Семенюк Л.О. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 05 серпня 2005 року за реєстровим №2774; згідно Реєстраційного напису на правовстановлюючому документі квартира зареєстрована Комунальним підприємством Київське міське бюро технічного інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на праві приватної власності 12 серпня 2005 року і записана в реєстрову книгу №23-150 за реєстровим №38/31024; зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 07 червня 2012 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору іпотеки. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 16 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, в інтересах якого діяв ОСОБА_6, було укладено Договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідчений Анохіною В.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 13 червня 2012 року за реєстровим №1303. (а.с.4)

За умовами договору, Первісний іпотекодержатель передав Новому іпотекодержателю, а Новий іпотекодержатель прийняв від Первісного іпотекодержателя всі права та обов'язки Первісного іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідченим Анохіною В.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 13 червня 2012 року за реєстровим №1303, який був укладений в забезпечення виконання зобов'язань по Договору позики, посвідчений Анохіною В.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 13 червня 2012 року за реєстровим №1302, укладеним між Первісним іпотекодержателем та позичальником - ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, за умовами якого Боржник зобов'язаний повернути Первісному іпотекодержателю грошові кошти в сумі, що складає еквівалент 18960 доларів США в строк до 13 червня 2013 року.

Сторони домовились, що відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. (ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України)

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Виходячи з аналізу положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора на виконання забезпечених іпотекою зобов'язань шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, яке регулює відносини, що виникли між сторонами спору, позивач ОСОБА_1, як новий кредитор, на підставі Договору відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 16 травня 2016 року, набув відповідних прав та обов'язків Первісного іпотекодержателя, яким виступає ОСОБА_3, за Іпотечним договором від 13 червня 2012 року, який був укладений в забезпечення виконання зобов'язань по Договору позики, укладеним між Первісним іпотекодержателем та позичальником - ОСОБА_2, та має право вимагати від боржника ( ОСОБА_2.) виконання зобов'язання за цим договором.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. (ст. ст.60 ЦПК України)

Разом з тим, позивач ОСОБА_1, обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, посилається на той факт, що він є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна від 28.08.2016 року за №66759897, однак до позовної заяви не долучено належних доказів, які мали підтвердити підстави набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1, у спосіб визначений п.11 Іпотечного договору від 13 червня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що є визначальним для вирішення питання про наявність підстав для виселення ОСОБА_2, як Іпотекодавця, з квартири, яка є предметом іпотеки, з дотримання вимог ст.109 Житлового кодексу УРСР.

Позивач - це особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин.

Відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність. Позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред'являє вимоги.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 ЦПК України).

Виходячи з положень ч.2 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову, а також до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Виходячи з наведеного, належний суб'єктний склад сторін спору є тоді, коли у сторін спору існує зв'язок із предметом позову, тобто, щодо предмету позову у сторін виникають суб'єктивні права. Від належного суб'єктного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності. Проте, якщо буде установлено, що відповідач є неналежним, у нього не виникає суб'єктивних прав щодо предмету позову, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні не залежно від їх відповідності вимогам закону.

Відповідно до положень ч.2 ст.32 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов'язки.

Виходячи з предмету позову, позивачем пред'явлено вимоги до відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак у позовній заяві не наведено правових підстав для пред'явлення вимог до відповідача ОСОБА_3, не конкретизовано вимоги до відповідача та не визначено у якій саме спосіб захисту підлягають відновленню права та інтереси позивача внаслідок їх порушення з боку відповідача ОСОБА_3

Як убачається з матеріалів цивільної справи, позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, просив позов задовольнити, в подальшому позивач в судові засідання не з'явився, процесуальним правом подати письмові докази у справі не скористався. (а.с. 25, 31,40).

В той же час, заявляючи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання, а також скористатись процесуальним правом подати заяву про зміну підстав або предмету позову, як це передбачено ч.2 ст.31 Цивільного процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.4 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з ухваленням судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 16, 512- 515, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3, 33, 36 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 31, 32, 57, 58, 59, 60, 88, 158, 208, 212-215, 218, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я