Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 2-391/07 Головуючий у 1-й інстанції: Живлакова Г.О.
Провадження № 22-ц/778/185/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Бєловій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 22.10.2003 року між ним та відповідачем у простій письмовій формі було укладено договір міни земельної ділянки розміром 7,20 га, що належить ОСОБА_3 на праві власності, на 6 тон зерна пшениці. Сума угоди склала 5100 грн. ОСОБА_4 передав відповідачу пшеницю та отримав від нього державний акт на земельну ділянку, але нотаріально завірити угоду відповідач відмовляється, у звязку з чим позивач не може провести державну реєстрацію земельної ділянки.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просив суд: визнати дійсним договір міни від 22.10.2003 року, що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку згідно державного акту про право власності на землю І-ЗП № 052367, реєстраційний № 660 від 01.06.2000 року, площею 7,20 га, яка розташована на землях Олександрівської сільської Ради Приазовського району.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2007 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано дійсним договір міни від 22.10.2003 року, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку згідно державного акту на право власності на землю на імя ОСОБА_3 І-ЗП № 052367, реєстраційний № 660 від 01.06.2000 року, площею 7,20 га, яка знаходиться у межах Олександрівської сільської ради Приазовського району.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, та допустити поворот виконання рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2007 року у цій справі, а саме: поновити дію Державного акту на право приватної власності на землю І-ЗП № 052367, реєстраційний № 660 від 01.06.2000 року, площею 7,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого на ім'я ОСОБА_3; зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно зареєструвати право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ЗП № 052367, реєстраційний № 660 від 01.06.2000 року, площею 7,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого на ім'я ОСОБА_3

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив із того, що позов був визнаний відповідачем, сторони домовилися відносно всіх суттєвих умов договору та відбулося його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

За положеннями ч. 1 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, чинного на час укладення договору, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року).

Не зважаючи на відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню, суд зазначив, що позивач правомірно набув право власності на спірну земельну ділянку.

Пославшись на визнання позову відповідачем, суд не прийняв до уваги, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є недійсним.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Матеріали справи свідчать про те, що угода міни земельної ділянки на зерно пшениці була укладена у письмовій формі, але нотаріально не посвідчувалась. Задовольняючи позов, суд першої інстанції не зясував у сторін можливість нотаріального посвідчення договору та не зазначив обставини, які перешкоджають сторонам нотаріально посвідчити договір у подальшому.

Крім того, відповідно до п. 15 Перехідних положень ЗК України (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення), до 1 січня 2008 року не допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується з 1 січня 2008 року за умови набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, визначивши особливості обігу земель державної та комунальної власності і земель товарного сільськогосподарського виробництва.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України судова колегія вбачає підстави для скасування рішення суду із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року у справі № 13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003, "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

За положеннями ч. 1 ст. 380 ЦПК України питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Вимоги щодо повороту виконання судового рішення в частині поновлення дії державного акта на право приватної власності на землю базуються на положеннях ст. 380 ЦПК та підлягають задоволенню.

Вимоги щодо повороту виконання судового рішення в частині зобов'язання державного реєстратора зареєструвати право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку на підставі державного акту на право приватної власності на землю направлені на необхідність вчинення дій суб'єктом владних повноважень, який не був стороною у справі та не може бути залучений до участі у справі на стадії апеляційного оскарження при розгляді заяви про поворот виконання судового рішення, тому в цій частині вимоги не можуть бути задоволені.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2007 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Допустити поворот виконання рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2007 року у цій справі.

Поновити дію державного акта на право приватної власності на землю І-ЗП № 052367, реєстраційний № 660 від 01.06.2000 року, на земельну ділянку площею 07,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що виданий на ім'я ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: