АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 2-3862/2010
Провадження № 22-ц/792/253/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючої судді Пєнти І.В.,

суддів: Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар Філіпчук О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АТ «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2010 року у справі за позовом АТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, договорами поруки.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року АТ Банк Фінанси та Кредит звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, договорами поруки. В обґрунтування вимог вказувало, що 19 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, у відповідності до умов якого остання отримала кредит в іноземній валюті в сумі 24 500 доларів США зі сплатою процентної ставки у розмірі 18,5% річних за користування кредитними коштами та кінцевим терміном повернення до 17 вересня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобовязань цього ж дня між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2;банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки. Однак в порушення умов договору відповідачем не виконується вчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами та станом на 09 березня 2010 року прострочена заборгованість по кредиту склала 22 475, 42 долари США, по відсоткам за користування кредитом у сумі 3 316, 33 долари США та нараховано пеню. Відповідно до договору поруки відповідальність поручителів і відповідача є солідарною, а тому у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору банк має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителів. Посилаючись на те, що банк неодноразово надсилав на адресу відповідача та поручителів претензії та повідомлення із вимогами сплатити заборгованість за кредитним договором, однак відповідачі ухиляються від взятих на себе зобовязань і існуюча заборгованість є не погашеною, тому банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту згідно договору про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2008 року, яка згідно довідки банку становить 25791,75 доларів США з яких: 19328,58 доларів США заборгованість за кредитом, 3146,84 долари США прострочена заборгованість за кредитом, 2889 доларів США заборгованість за простроченими відсотками, 427,33 доларів США нараховані відсотки, а також 80277,39 грн. пені.

В ході розгляду справи представник позивача зменшив позовні вимоги в частині стягнення пені до 56636,78 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь АТ Банк Фінанси та Кредит заборгованість за кредитним договором №23/08-27 від 19 вересня 2008 року в сумі 25791,75 доларів США, що еквівалентно 204412,51 грн. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь АТ Банк Фінанси та Кредит пеню в сумі 56636,78 грн. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь АТ Банк Фінанси та Кредит 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ, що були сплачені останнім при подачі позовної заяви.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ Банк Фінанси та Кредит подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити. Апелянт вважає, що суд вирішуючи спір про стягнення боргу, що виник на підставі кредитного договору, укладеного у валюті, помилково ухвалив рішення про стягнення кредитної заборгованості шляхом визначення еквіваленту в національній валюті, що не відповідає приписам чинного законодавства України та висновкам Верховного суду України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про день і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч. 3 ст. 303 ЦПК України визначено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У відповідності до ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення або зміни рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 19 вересня 2008 року між ВАТ «Фінанси та кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №23/08-27, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 24500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,5% річних та кінцевим терміном повернення до 17 вересня 2013 року (а.с. 7-8).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 19.09.2008 року між ВАТ «Фінанси та кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»), ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №02/23/08-27, за умовами якого поручитель зобовязався перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором (а.с. 15).

Крім того, 19.09.2008 року між ВАТ «Фінанси та кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №01/23/08-27, за умовами якого поручитель зобовязався також відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором (а.с. 16).

Внаслідок неналежного виконання зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 09.03.2010 року, становить 25791,75 доларів США (еквівалентно на час ухвалення рішення судом першої інстанції 204412,51 грн.), що складається з 19328,58 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 3146,84 доларів США заборгованості по простроченому тілу кредиту, 2889 доларів США заборгованості по прострочених відсотках, 427,33 долари США заборгованості по нарахованих відсотках, та 56636,78 грн. пені (а.с. 5-6).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 3.4 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів, оплати нарахованих процентів за ними, неустойки відповідно до умов цього договору у випадку порушення позичальником яких-небудь умов договору, в тому числі несвоєчасно чи не в повному обсязі здійснення зарахувань коштів на погашення заборгованості та на сплату процентів.

А тому, суд першої інстанції, правильно виходив з факту невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором та дійшов вірного висновку щодо необхідності стягнення кредитної заборгованості з позичальника та поручителів.

Разом з тим, визначаючи солідарну відповідальність боржника та двох поручителів за неналежне виконання зобов'язання, суд першої інстанції припустився помилки.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладання одного договору декількома поручителями відповідно до вимог ч. 3 ст. 554 ЦК України та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Законом не заборонено укладання декількох договорів поруки на виконання одного і того самого зобов'язання, проте в даному випадку положення ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовуються, оскільки поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

Отже, стягуючи з боржника та поручителів у солідарному порядку суму заборгованості, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в даному випадку ч. 3 ст. 544 ЦК України не може бути застосована і поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не несуть солідарної відповідальності між собою, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено окремі договори поруки. Відносно поручителів солідарна відповідальність має місце за кожним договором окремо. Тому кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, а кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 11.03.2015 року у справі №6-35цс15.

Крім того, у відповідності до розяснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

У п. 13 зазначеної постанови розяснено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК.

Згідно з розясненнями, викладеними у п. 14 цієї постанови, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначеного не врахував, у звязку з чим помилково зазначив в резолютивній частині суму боргу за кредитним договором з конвертацією у національну валюту за офіційним курсом НБУ на день платежу, що не відповідає вимогам ЦПК.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та кредит» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2010 року змінити, виклавши абзац 2, 3, 4 резолютивної частини рішення в такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 з кожного солідарно з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором №23/08-27 від 19.09.2008 року, яка виникла станом на 09.03.2010 року, в розмірі 25791,75 доларів США, що складається з 19328,58 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 3146,84 доларів США заборгованості по простроченому тілу кредиту, 2889 доларів США заборгованості по прострочених відсотках, 427,33 долари США заборгованості по нарахованих відсотках, та 56636,78 грн. пені.

Стягнути ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» по 1230 грн. судових витрат з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча/підпис/ ОСОБА_4

Судді:/підписи/ ОСОБА_5

ОСОБА_6

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Провадження № 22-ц/792/253/17

Доповідач Пєнта І.В. Категорія №27