У Х В А Л А

17 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колос» Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на капітальну будівлю,

в с т а н о в и л а :

Татарбунарський районний суд Одеської області рішенням від 8 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив: визнав за ним право власності на капітальну будівлю ̶ свинарник-маточник, інвентарний №1-1, вартістю 27 тис. 352 грн, що розташована на території Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області; вирішив питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд Одеської області 29 березня 2016 року рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 8 жовтня 2014 року скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 25 травня 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3345/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>).

31 січня 2017 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 31, 115, 203, 215, 228, 331, 328, 388 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявник посилається на постанову від 5 серпня 2008 року та ухвалу від 22 серпня 2013 року Вищого господарського суду України, а також ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2014 року.

Водночас ОСОБА_4 просить поновити строк подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до частин першої та третьої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою − третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд судового рішення підлягає поновленню, оскільки наведені ОСОБА_4 причини пропуску строку є поважними.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 апеляційний суд, з яким погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що суд першої інстанції не вирішив питання про залучення до участі у справі особи, за якою зареєстровано право власності на Ѕ частину спірної будівлі; ОСОБА_4 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до СВК «Колос» про визнання права власності на спірну будівлю із залученням до участі у справі заінтересованих осіб.

Не можуть бути прикладами неоднакового застосування норм матеріального права ухвали від 22 серпня 2013 року та від 28 квітня 2014 року, якими суди касаційних інстанцій вирішили питання про допуск справ до провадження Верховного Суду України у порядку, передбаченому ГПК України та ЦПК України.

Наданою для порівняння постановою від 5 серпня 2008 року Вищий господарський суд України відмовив у задоволенні позовних вимог про спонукання відповідача укласти договір купівлі-продажу, оскільки судами не спростовано фактичні обставини спонукання відповідача до виконання нечинного рішення органу місцевого самоврядування.

Зазначене судове рішення, надане заявником для порівняння та судове рішення, про перегляд якого подано заяву, постановлені у справах з різними предметами позову, змістом позовних вимог та різними фактичними обставинами, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колос» Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на капітальну будівлю за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко