Справа № 681/1801/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року

Полонський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Горщара А.Г.

при секретарі Калінка А.А., Салюк Т.М.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3, представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5В, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовами ОСОБА_2, ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації, відділу освіти, культури, молоді Полонської міської ради обєднаної територіальної громади про стягнення недотриманої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відділу освіти, культури молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації,відділу освіти, культури молоді Полонської міської ради обєднаної територіальної громади про стягнення недоотриманої заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди.

На обґрунтування заявлених вимог позивачі зіслались на те, що працювали на посаді вчителів Варварівської неповної середньої школи Полонського району Хмельницької області.

07 вересня 2015 року у звязку з реорганізацією навчального закладу (передана із відділу освіти, культури молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації в спільну власність Полонської міської обєднаної територіальної громади) їх було звільнено з підстав, передбачених ч.1 ст.40 КЗпП України.

Однак, при звільненні з ними не в повному обсязі було проведено розрахунок. 04 квітня 2016 року їм стало відомо, що при звільненні не було виплачено заробітну плату, яка складалася з індексації за січень, лютий, березень, квітень та вересень 2015 року, зокрема, ОСОБА_2 в розмірі 1489,23 грн., а ОСОБА_1 в розмірі 1465,71 грн.

Посилаючись на ці обставини, позивачі просять стягнути з відповідачів невиплачену індексацію, середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні з вересня 2015 року по день винесення рішення, а також завдану моральну шкоду в сумі по 5000 грн. кожній.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі.

Представник відділу освіти, культури, молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації в судому засіданні позов не визнала та пояснила, що виплата індексації позивачам не була проведена у звязку з відсутністю коштів. Також зазначила, що на даний час Варварівська ЗОШ передана із відділу освіти, культури молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації в спільну власність Полонської міської обєднаної територіальної громади.

Представник відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Полонської міської ради обєднаної територіальної громади позов не визнала, зіславшись на те, що даний відділ було створено 13 січня 2016 року, а спір щодо невиплати заборгованості по заробітній платі виник за бюджетний період 2014 року, що на той час належало до компетенції відділу освіти, молоді та спорту Полонської райдержадміністрації.

Заслухавши доводи сторін, перевіривши матеріали та дослідивши обставини справи, суд вважає, що позови підлягають частковому задоволенню.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 15 серпня 1989 року та 19 липня 1988 року відповідно, працювали на посаді вчителів Варварівської неповної середньої школи Полонського району Хмельницької області, яка з 01 вересня 2000 року перейменована у Варварівську ЗОШ І-ІІ ступенів.

01 вересня 2015 року Варварівська ЗОШ І-ІІ ступенів реорганізована в Варварівське НВК ЗОШ І ступеню.

07 вересня 2015 року у звязку з реорганізацією навчального закладу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було звільнено з підстав, передбачених ч.1 ст.40 КЗпП України. Однак, розрахунок при їх звільненні було проведено не в повному обсязі, зокрема, не нарахована та не виплачена індексація заробітної плати за період з січня по квітень та вересень 2015 року в розмірі 1489,23 грн. для ОСОБА_2, та 1465,71 грн. - ОСОБА_1

Наведені обставини підтверджуються даними акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю, складеного головним державним інспектором Семенець А.П. № 22-13/374, та не заперечуються сторонами.

Вирішуючи питання законності позовних вимог, суд виходить із такого.

Відповідно до ст.ст.94, 95 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

За змістом ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» у структурі заробітної плати передбачена додаткова заробітна плата, яка зокрема включає включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Згідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Отже, на підставі наведених норм позивачі мають право на стягнення на їх користь не нарахованої та невиплаченої при звільненні з роботи індексації заробітної плати за вказаний вище період та розмірах.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 Кодексу.

За положеннями ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, приймаючи до уваги, що в день звільнення та після цього з позивачами не було в повному обсязі проведена виплата належних для них сум, зокрема індексація заробітної плати, а відтак вони мають право на стягнення з належного відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі Порядок).

Пунктом 2 Порядку визначено, що середній заробіток, зокрема за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті у вказаних випадках, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Після цього проводиться множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Як вбачається із матеріалів справи, останні два місяці роботи позивачів перед місяцем звільнення є липень, серпень 2016 року.

У ці місяці ОСОБА_2 в серпні працювала 3 дні, за що їй нарахована заробітна плата в сумі 382,63 грн. (за виключенням оплати за відпустку 2242,75 грн., яка не враховується при обчисленні середнього заробітку відповідно до положень п.4 Порядку).

Отже, середньоденний заробіток цієї позивачки за вказаний період становить 127,54 грн., а за 350 робочих днів затримки розрахунку ОСОБА_2 належить до виплати 44639 грн.

ОСОБА_1 у два останні місяці працювала 1 день у серпні, за що для неї нарахована заробітна плата сумі 155,27 грн. (за виключенням оплати за відпустку 3135,72 грн., яка не враховується при обчисленні середнього заробітку відповідно до положень п.4 Порядку).

Таким чином, за 350 робочих днів затримки розрахунку названій позивачці належить до виплати 54344,50 грн.

Разом з тим, відповідно до правової позиції висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 р. у справі № 6-113цс16, суд вправі зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Крім цього, також необхідно брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Приймаючи до уваги, що середня заробітна плата ОСОБА_2 та ОСОБА_1 становить відповідно 2550,80 грн. (127,54 грн. середньоденний заробіток х на 20 середня кількість робочих днів у період з січня по квітень і серпень 2015 року) та 3105,40 грн. (аналогічно155,27 грн. х 20 робочих днів), а середня місячна недоплачена сума індексації у згаданий період складає відповідно 297,80 грн. та 293,14 грн., що в процентному відношенні становить 11,67% та 9,44%, тому враховуючи неістотність цієї суми відносно розміру заробітку позивачів суд вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, з урахуванням принципів справедливості та співмірності на користь позивачів підлягає стягненню середній заробіток за час затримки ОСОБА_2 5209,37 грн. (11,67% від 44639 грн.), ОСОБА_1 5130,12 грн. (9,44% від 54344,50) грн.

Оскільки, фінансове забезпечення Варварівської школи, де працювали позивачі на час їх звільнення здійснювалось відділом освіти, культури, молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації, з вини якого мала місце затримка розрахунку, тому саме з цього відповідача належить здійснити стягнення заборгованої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 індексації заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку, а також на користь держави, згідно до положень ст.88 ЦПК України, слід стягнути судовий збір.

Доводи представників відповідачівпро неможливість виплати індексації у звязку з відсутністю бюджетних коштів не позбавляє роботодавця його відповідальності за порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України, а тому судом до уваги не приймаються.

Несвоєчасне отримання позивачами при звільненні грошових коштів порушило їх законні права, чим спричинило для них моральні страждання, тому враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ст.237-1КЗпП України, виходячи з вимог розумності та справедливості, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі по 1000 грн. кожній.

Керуючись наведеним, ст.ст.10, 60, ч.3 ст.209, ст.ст.212-215 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позови ОСОБА_2, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з відділу освіти, культури, молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 індексацію заробітної плати в розмірі 1489,23грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 5209,37 грн., без врахування податків та інших обовязкових платежів, які підлягають утриманню при їх виплаті, та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Стягнути з відділу освіти, культури, молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати в розмірі 1465,71грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 5130,12 грн. без врахування податків та інших обовязкових платежів, які підлягають утриманню при їх виплаті, та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з відділу освіти, культури, молоді та спорту Полонської районної державної адміністрації на користь держави судовий збір в розмірі 1102,40грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були на проголошенні, - протягом цього ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий: