Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

за участі секретарів Івашко О.Л., Зимницької М.Е., Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання договору між батьками щодо визначення місця проживання та участі в утриманні дитини, визначення місця проживання дитини разом з матір'ю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2, просила Договір від 21 липня 2015 року, укладений між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання та участь у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - розірвати; визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що з 24 березня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу народились дитина - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 07 вересня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким задоволено спільну заяву подружжя про розірвання шлюбі, перед звернення до суду із заявою про розірвання шлюбу між сторонами укладено Договір між батьками щодо визначення місця проживання та участь у вихованні та утриманні дитини від 21 липня 2015 року, за умовами договору сторони погодили, що дитина буде проживати разом з батьком, мати дитини має право в будь-який час спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні, однак уклавши договір відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за договором, не надає можливості позивачу спілкуватися з дитиною, що стало підставою для звернення до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації для визначення способу та участі матері у вихованні малолітньої дитини, що в певній мірі дисциплінувало відповідача, який на даний час виконує розпорядження адміністрації та не чинить позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною. Позивач наголошує, що на даний час змінились обставини, які слугували підставою для укладання договору між батьками дитини, оскільки позивач має іншу сім'ю, постійне місце проживання придатне для проживання малолітньої дитини, хоча не має самостійного заробітку, оскільки перебуває у відпустці по догляду за другої дитиною до досягнення нею трирічного віку, в той же час перебуває на утриманні свого чоловіка, який має доходи та в повній мірі забезпечує свою сім'ю, тому просить розірвати Договір від 21 липня 2015 року щодо визначення місця проживання та участь у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матір'ю, ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_2

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень наданих позивачем в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.69-94), пояснив, що дійсно перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ініціатором розлучення була позивач, яка без будь-яких попереджень 22 червня 2015 року зникла разом з дитиною, після тривалих пошуків відповідачу вдалось з'ясувати місце перебування позивача та забрати дитину додому, з того часу позивач додому не поверталась, до цього часу проживає разом з іншим чоловіком, народила другу дитину. 21 липня 2015 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір щодо визначення місця проживання та участь у вихованні та утриманні дитини, за взаємною домовленістю між ними досягнуто згоди про визначення місця проживання дитини разом з батьком, за умовами договору позивач без будь-яких обмежень мала право спілкуватись з дитиною, приймати участь у його вихованні. Відповідач наголошує, що він в повній мірі виконує свої зобов'язання за договором, дитина постійно проживає разом з ним, перебуває на повному його утриманні, оскільки відповідач не вимагає виконання позивачем договірних зобов'язань в частині сплати аліментів на утримання дитини. В той же час, позивач систематично порушує умови договору, а саме: несвоєчасно повертає дитину відповідачу, хоча попередньо сторони домовляються про час та місце спілкування матері з дитиною, крім того за новим місцем проживання позивача відсутні належні побутові умови для проживання дітей, вона проживає в приватному будинку, який не має опалення, відсутнє електропостачання, яке відключено внаслідок несвоєчасної оплати за спожиту електроенергію, всі ці обставини викликають реальні побоювання у відповідача за життя та стан здоров'я дитини, яка не буде мати належних умов для проживання, у разі прийняття судом рішення про зміну місця проживання дитини, за таких обставин відповідач вважає, що вимоги позивача про розірвання договору та визначення місця проживання дитини разом з матір'ю є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідач виконує свої зобов'язання за договором, а позивачем не доведено наявність підстав для розірвання договору в судовому порядку та зміни місця проживання дитини.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, та пояснень, які висловлені відповідачем в судовому засіданні.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, подали до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи, просили в позові відмовити, підтримують висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, який оформлено Протоколом засідання Комісії №4 від 15 березня 2017 року, яким визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 24 березня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі у подружжя народилась дитина - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. (а.с.12)

07 вересня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалене рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. (а.с.14)

З 03 листопада 2015 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.11)

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

21 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений Договір між батьками щодо визначення місця проживання та участь у вихованні та утриманні дитини (далі по тексту - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю., зареєстрований в реєстрі за №1331. (а.с.19)

За умовами п. 2 Договору, батьки домовились про те, що дитина ОСОБА_4 буде проживати з батьком ОСОБА_2.

На утримання дитини ОСОБА_1 зобов'язується щомісячно надавати 355,00 грн. готівкою, а ОСОБА_2 надавати розписку про отримання коштів. (п.3 Договору)

Батько зобов'язується не чинити перешкод дитині в зустрічах та проведенні відпочинку з матір'ю ОСОБА_1 (п.5 Договору)

Мати має право безперешкодно відвідувати дитину в будь-який час, завчасно попередивши про приїзд за телефоном , а також має право за попередньою домовленістю з батьком дитини брати дитину за її бажанням та з урахуванням стану здоров'я, до себе у будь-який час. (п.6 Договору)

Відповідно до ч.6 ст.6 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

Сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. ( ч. 1 та ч. 9 ст. 7 СК України)

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Оскільки договір, в тому числі договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Так, частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Отже принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Таким чином сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

За змістом наведених норм чинного законодавства убачається, що норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін договору у визначені цими сторонами правового режиму участі батька (матері) у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи з положень ч.ч. 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для розірвання Договору між батьками щодо визначення місця проживання та участь у вихованні та утриманні дитини від 21 липня 2015 року, оскільки при укладанні договору сторонами досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, узгоджено питання в частині участі матері дитини в утриманні дитини шляхом сплати аліментів, договір не містить жодних обмежувальних умов для матері на спілкування з дитиною та брати участь у вихованні дитини, в той же час посилання позивача на порушення відповідачем умов договору в цілому не найшло свого підтвердження під час розгляду справи, тому у сукупності встановлених судом обставин є підстави вважати, що факт повного розірвання договору порушить права та інтереси малолітньої дитини.

Також, судом не встановлено наявності одночасно умов, визначенихст.652 ЦК України, для розірвання договору у зв'язку із істотною зміною обстановки.

В той же час, звернення позивача до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації для вирішення питання щодо участі батька та матері у вихованні малолітньої дитини не може слугувати істотною підставою для розірвання договору в цілому, зважаючи на те, що договором не передбачено обмежень у спілкуванні матері з малолітньої дитиною, в свою чергу позивач в судовому засіданні не заперечувала той факт, що на даний час з боку відповідача не чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні з малолітньою дитиною, вона має змогу спілкуватись з дитиною за місцем свого фактичного проживання та безперешкодно користується цим правом.

Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18, знайомі позивача та відповідача, спілкувались з ними в період перебування у зареєстрованому шлюбі, які допитані судом за клопотанням позивача, оскільки обставини, які повідомили свідки не стосуються періоду укладання договору щодо визначення місця проживання та участь у вихованні та утриманні дитини, укладеного між сторонами, підстав його укладання, їх свідчення зводяться до надання позитивної характеристики позивача, як турботливої та люблячої матері, яка весь свій час приділяла увагу своїй дитині та займалась його вихованням та розвитком.

В свою чергу допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, знайомі позивача та відповідача, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, родичі відповідача, які допитані судом за клопотанням відповідача, в судовому засіданні підтвердили, що після припинення шлюбу між сторонами, їх дитина залишилась проживати разом з батьком, який опікується дитиною, та не чинить перешкод матері у спілкуванні з дитиною.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з обсягу доказів, які долучено до позовної заяви, позивач ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною - ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_2, самостійного доходу не має, перебуває на утриманні чоловіка ОСОБА_15, з яким перебуває у шлюбі з 03 листопада 2015 року, власного житла на праві приватної власності не має, докази, які мали підтвердити фактичне місце проживання позивача за адресою, вказаною у позовній заяві, де має намір проживати позивач разом з малолітньою дитиною, суду надано не було.

В свою чергу, відповідач має постійне місце роботи, з 01 вересня 2008 року по теперішній час працює на посаді начальника відділу юридичної безпеки бізнесу в ТОВ «Телесвіт», з посадовим окладом 16000,00 грн., має частку в об'єкті нерухомого майна - в квартирі АДРЕСА_1, де зареєстрований та проживає разом з малолітньою дитиною - сином ОСОБА_4, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як передбачено ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини та відібрання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який надає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документі, які стосуються справи.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання Комісії №4 від 15 березня 2017 року), керуючись ст.161 Сімейного кодексу України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2.

Перевіряючи обґрунтованість наданого Органом опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, судом встановлено, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, комісією взято до уваги житлово-побутові умови за фактичним місцем проживання батька разом з малолітньою дитиною, докази на підтвердження майнового стану батьків дитини, їх характеризуючи дані з місця проживання (роботи), ці обставини перевірені судом під час розгляду справи по суті та не суперечить зібраним у цивільній справі доказам, які надавались сторонами у справі, та були предметом дослідження в цивільному процесі.

Виходячи з положень ст.ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між батьками дитини, така ситуація в їх особистих відносинах призводить до виникнення конфліктів на особистому підгрунтті, які носять тривалий характер, однак при вирішенні даного спору суд враховує, що сторонами врегульовано відносини, пов'язанні з місцем проживання дитини, способу участі у вихованні дитини як батька, так і матері, в межах даного спору судом не встановлено обставин для розірвання договору щодо визначення місця проживання та участі у вихованні та утриманні дитини, укладений між сторонами у справі, де сторони за взаємною згодою визначили місце проживання малолітньої дитини разом з батьком.

Крім того, виходячи з наведених позивачем підстав для зміни місця проживання малолітньої дитини, визначений сторонами в окремому договорі, суд враховує той факт, що після укладання договору майновий стан батьків дитини не змінився, у матері дитини, на відміну від батька, відсутній самостійний дохід, матеріальної допомоги мати дитині не надає, на даний час дитина проживає з батьком, мати дитини не обмежена у праві спілкуватись з дитиною та приймати активну участь у вихованні малолітньої дитини, що для дитини даного віку є суттєвим.

Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, позивач, як мати, має бажання приймати участь у вихованні дитини, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, приходить до висновку про відсутність підстав для зміни місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає разом з батьком, з урахуванням наявності договору між батьками в частині визначення місця проживання дитини, та Висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання Комісії №4 від 15 березня 2017 року), оскільки на даний час проживання дитини із батьком є більш сприятливим, за місцем проживання батька дитина має окрему кімнату, чого буде позбавлена у разі проживання за фактичним місцем проживання матері, яка має іншу сім'ю, однак не довела належними доказами наявність у володінні чи користуванні житлового приміщення, придатного для проживання малолітньої дитини, що суттєво впливає на вирішення даного спору по суті.

При вирішенні даного спору суд враховує покази свідка ОСОБА_13, мати чоловіка позивача, яка допитана в судовому засіданні за клопотанням відповідача, яка підтвердила той факт, що приватний будинок №11 по Другому Тупіковому провулку належить їй на праві власності, на даний час будинок фактично перебуває у непридатному для проживанні стані, відсутнє опалення, регулярно відключають електроенергію, між мешканцями будинку постійно виникають конфлікти та скандали на побутовому підґрунті, що може негативно вплинути на психічний стан дітей, свідок наголосила, що при заселенні позивача до будинку її дозволу ніхто не питав, особисто вона заперечує щодо проживання позивача та її дітей в цьому будинку.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.1 Цивільного процесуального кодексу України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання договору між батьками щодо визначення місця проживання та участі в утриманні дитини, визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судовим ухвалене рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 19, 141, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст.6, 651, 652 Цивільного кодексу України, ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання договору між батьками щодо визначення місця проживання та участі в утриманні дитини, визначення місця проживання дитини разом з матір'ю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: