Справа № 307/65/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 березня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного судуатської області у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,

за участю секретаря Чучка Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ "Порше Мобіліті" на рішення Тячівського районного суду від 05 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", третя особа: ОСОБА_2, про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору.

Позов мотивовано тим, що 04 вересня 2012 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» було укладено споживчий кредитний договір № 50005849, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 282 817 гривень 34 копійки строком на 60 місяців з процентною ставкою 9,90 % річних та разовою комісією за надання кредиту у розмірі 2,5% від суми кредиту на придбання автомобіля марки VW модель СС , кузов №WVWZZZ3CZDE523305, 2012 року випуску.

Поручителем за вказаним кредитним договором виступив ОСОБА_2.

Згідно графіку погашення кредиту, що є невідємною частиною кредитного договору, сума щомісячних платежів становила 5 995 гривень 09 копійок

З початку дії кредитного договору та станом на день подання позову до суду позивачем ОСОБА_1 здійснюються регулярні щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту та процентів за користування кредитом згідно графіку погашення кредиту.

11 листопада 2014 року позивач отримав від ТОВ Кредитекспрес ОСОБА_3Ел.Сі претензію № 4142698 про сплату до 27 листопада 2014 року заборгованості за Кредитним договором № 50005849 у сумі 29 360,24 грн., 12% вказаної суми та винагороди за юридичні послуги, всього на загальну суму: 32 883, 47 грн. у звязку з несплатою позичальником періодичних платежів за кредитним договором. В претензії зазначено, що позичальник повинен сплачувати щомісячні платежі за договором відповідно до квитанцій, які щомісячно надходять від ТОВ Порше Мобіліті.

25 листопада 2014 року на адресу позивача надійшла вимога ТОВ ПоршеМобіліт за № 500005849 від 18 листопада 2014 року про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором (штрафні санкції) за неналежне виконання кредитного договору відповідно до умов договору в загальній сумі 556 416,52 грн., що складається з: 332 350,10 грн. - дострокове повернення несплаченої суми кредиту; 22 297,33 грн. - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу); 2 868,00 грн. - штрафні санкції відповідно до ст. 8.3. договору; 2 589,87 грн. витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості позичальника у відповідності до договору; 79 965,69 грн. - штраф за порушення вимог щодо страхування майна в розмірі 15% від суми кредиту; 106 620,92 грн. - штраф за порушення терміну повернення кредиту у розмірі 20% від суми кредиту; 9 724,47 грн. - компенсація страхових платежів відповідно до ст.5.6. Договору. Зазначену суму заборгованості слід було погасити протягом 30 днів.

Позивач вважає, що зазначена вимога відповідача суперечить нормам законодавства, умовам договору, оскільки відповідачем була виставлена вимога про сплату загальної суми заборгованості 556 416,52 грн., з яких 332 350,10 грн. сума несплаченого кредиту, тоді як позивачем отримано кредит в загальній сумі 282 817,34 грн. і на протязі дії кредитного договору здійснено 27 регулярних щомісячних платежів у рахунок повернення кредиту та відсотків на загальну суму 162 747,68 грн.

Зазначає, що не допускав неналежного виконання умов кредитного договору в частині несплати щомісячних платежів, оскільки за весь період дії кредитного договору здійснював щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту та процентів за користування кредитом згідно графіку, який є невідємною частиною кредитного договору.

Крім того, на думку позивача, вимоги ТОВ Порше Мобіліті про необхідність сплати платежів у сумі, еквівалентній доларам США за обмінним курсом банку, як це зазначено у кредитному договорі, є незаконними.

Позивач вважає, що оскільки за кредитним договором йому було надано споживчий кредит у національній валюті України у сумі 282 817,34 грн., то включення до кредитного договору з боку ТОВ Порше Мобіліті умов про те, що сума кредиту та суми щомісячних платежів вираховуються у еквіваленті до долара США й про необхідність сплати платежів за даним договором у сумах, що підлягають розрахунку у еквіваленті до доларів США за відповідним обмінним курсом комерційного банку, є неправомірними, суперечать вимогам абзацу 3 ч.1 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, порушують його права як споживача фінансової послуги, а тому такі положення кредитного договору підлягають визнанню недійсними.

Аналіз положень кредитного договору, на думку позивача, дає підстави вважати, що даний договір фактично вбачає валютні операції і надання кредиту на споживчі цілі в іноземній валюті.

Також позивач вважає, що умови кредитного договору є несправедливими у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки всупереч принципу добросовісності, наслідком виконання цих умов є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, та передбачають зміни у витратах за договором, а саме зміни у розмірі щомісячних платежів, у порівнянні з датою укладення договору.

Просив визнати недійсними з моменту укладення договору положення кредитного договору щодо встановлення суми кредиту та необхідність сплати щомісячних платежів в еквіваленті до іноземної валюти - долару США, а також вирішити питання по судовим витратам, стягнувши такі з відповідача на його користь.

Рішенням Тячівського районного суду від 05 жовтня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним: - положення кредитного договору № 50005849, укладеного 04 вересня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ Мобіліті та позичальником ОСОБА_1, згідно якого встановлюється еквівалент суми кредиту в доларах США у розмірі 34 765,50 доларів США; - оложення кредитного договору № 50005849, згідно якого: Усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування; - пункт 1.1. Додатку Загальні умови кредитування» до кредитного договору №50005849 в частині В Кредитному договорі Сторони встановлюють еквіваленті Суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для Сторін; - пункти 1.3., 1.3.1., 1.3.2., 1.3.3. Додатку Загальні умови кредитування до кредитного договору №50005849; - положення Додатку Графік погашення кредиту до кредитного договору №50005849.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення із-за порушення норм процесуального права й неправильного застосування норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що цивільним законодавством передбачено, що сторони кредитного договору можуть визначати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті; норма ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки кредит позивачеві було надано в національній валюті й зазначена стаття не містить прямої заборони застосовувати еквівалент іноземної валюти у договорі споживчого кредитування при наданні кредиту у національній валюті.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання у визначений час не зявились повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 126-129 т. 2). Представник апелянта заяву про розгляд справи без його участі. Зважаючи на те, що доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі, доводи позивача викладені у позовній заяві, а отже, позиція сторін апеляційному суд відома, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що положення кредитного договору, а саме: п. 1.3, в тому числі: п. п. 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3. та п. 2.4. в частині слів «… в іноземній валюті…» Загальних умов кредитування, порушують права позивача як споживача фінансових послуг, оскільки на час укладення кредитного договору ОСОБА_4 був позбавлений можливості отримати інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту у національній валюті України. Незважаючи на заборону видачі кредитів фізичним особам в іноземній валюті, позивач несе за свій власний рахунок усі валютні ризики, повязані з коливанням курсу гривні по відношенню до іноземної валюти, які можуть виникнути у кредитора, тобто вищезазначені положення суперечать змісту ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, графік погашення кредиту в частині визначення суми платежу, погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом, залишку несплаченого кредиту як еквівалента у доларах США також не відповідає положенням ст. 11 вказаного Закону, а оспорюваний правочин укладено за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті.

Проте з такими висновками суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Як матеріалами справи так і судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» уклало із позивачем ОСОБА_1 Кредитний договір № 50005849 від 04 вересня 2012 року, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 282 817 гривень 34 копійки, що еквівалентно 34 765,50 дол. США, строком на 60 місяців з процентною ставкою 9,90 % річних та разовою комісією за надання кредиту у розмірі 2,5% від суми кредиту на придбання автомобіля марки VW модель СС, кузов №WVWZZZ3CZDE523305, 2012 року випуску. Поручителем за даним кредитним договором виступив ОСОБА_2. (т. 1 а.с. 8).

Як позичальник, так і поручитель підтвердили своє ознайомлення та згоду з умовами кредитування шляхом підписання кожної сторінки договору та його додатків (т. 1 а.с. 8-18).

Пунктом 1.3 Додатку до Кредитного договору № 50005849 від 04 вересня 2012 року «Загальні умови кредитування» передбачено, що сторони погоджуються, що кошти у повернення Кредиту та Додаткового кредиту Позичальником відображають справедливу вартість Кредиту та Додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання Компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у Кредитному договорі. Відповідно до п.1.3.1 оскаржуваного договору розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення Кредиту та Додаткового кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому Позичальник сплачує платежі у повернення Кредиту та Додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі.

Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу який діяв на день укладення кредитного договору по відношенню до основної суми боргу та суми процентів вказаних у графіку прогашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору.

Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний Компанією, збільшиться більше, ніж на 2% (два відсотки), різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується Позичальником.

Додатково Позичальник зобов'язується компенсувати Компанії витрати, що пов'язані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб (або іншого аналогічного податку), у зв'язку з виникненням у Позичальника доходу, пов'язаного зі змінами курсу іноземної валюти, прийнятої Сторонами у Кредитному договорі, по відношенню до української гривні.

Положеннями п. 1.3.2. «Загальних умов кредитування» передбачено, що у часткову зміну зазначених вище положень цієї статті, Компанія матиме право вимагати, щоб платежі у погашення Кредиту та Додаткового кредиту були розраховані за обмінним курсом (про який буде повідомлено банком за 2 дні до дати виставлення рахунку) за безготівковими операціями іншого банку (Національного Банку України або іншого українського комерційного банку), замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд Компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії Кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода Позичальника. Компанія повинна повідомити Позичальника про свій намір щодо зміни обмінного курсу банку за 7 (сім) робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений Позичальником. Новий обмінний курс банку, про який повідомить Компанія в подальшому буде застосовуватися до усіх наступних платежів, які підлягають сплаті Позичальником до того моменту, коли Компанія повідомить про інше у такому ж порядку. У випадку зміни обмінного курсу банку згідно з цим пунктом, усі інші умови Загальних умов кредитування повинні у рівній мірі застосовуватись до нового обмінного курсу.

Згідно з п.1.3.3. «Загальних умов кредитування» у разі несплати Позичальником платежів за новим обмінним курсом Компанія матиме право застосувати положення статті 3.

Таким чином, позивач погодився на те, що погашення кредиту буде відбуватися на підставі виставлених відповідачем рахунків у гривні в розмірі платежу, який розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у Договорі.

Посилання позивача на те, що Графіком передбачено фіксовану суму сплати внесків на погашення кредиту, не відповідають дійсності, оскільки графік погашення кредиту в частині визначення суми платежу, погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом містять крім гривневої суми суму еквіваленту у доларах США, що не заборонено законом та передбачено умовами договору, і є підставою для зміни щомісячного внеску у звязку з коливанням курсу валюти.

Окрім цього, Кредитний договір, який було укладено між Сторонами, не можна вважати кредитним договором в іноземній валюті.

Відповідно до основних умов Кредитного договору відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у сумі визначеній в Договорі в українських гривнях, при цьому в Договорі та графіці погашення кредиту сторони встановили відповідні еквіваленти суми кредиту у доларах США.

Згідно п. 1.3. «Загальних умов кредитування» Сторони погоджуються, що кошти у повернення Кредиту відображають справедливу вартість Кредиту та Додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання Відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено Сторонами у Договорі.

У відповідності до п. 1.3.1. «Загальних умов кредитування» позичальник сплачує платежі у повернення Кредиту та Додаткового кредиту відповідно до виставлених Відповідачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у Договорі.

Тобто, у даному випадку погодившись з усіма умовами Кредитного договору та його додатків, шляхом їх підписання позивач взяв на себе усі валютні ризики, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку. При цьому, ще при підписанні Договору позивач був попереджений про дані ризики.

Так, згідно п. 9.5. «Загальних умов кредитування» підписанням цих умов позичальник підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених відповідачем.

Відповідно до п. 9.6. «Загальних умов кредитування» додатково до положень п. 9.5. цих умов позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника, та умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови їх надання) тощо.

Отже, не знайшло свого підтвердження посилання позивача на те, що умови оскаржуваного кредитного договору є несправедливими та недобросовісними, а відтак не можуть слугувати підставами для визнання оскаржуваних положень договору недійсними.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-1341цс15, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Поженнями ст. 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити зобовязання в іноземній валюті.

Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Такі умови відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (стаття 627 ЦК України) та положенням щодо вільного встановлення у договорі ціни як його умови (стаття 632 ЦК України).

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідні правові позиції викладені у поставновах Верховного Суду України від 04.07.2011р. у справі № 3-62гс11, від 07.10.2014 у справі № 3-133гс14, від 01.03.2017 у справі за N 6-284цс17.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У даній справі встановлено, що кредит надавався у гривнях, а не у доларах США; позивач на момент укладення договору не заявляв застережень чи додаткових вимог щодо умов спірного договору; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору; у договорі передбачені умови виконання зобовязань позичальника виходячи з обмінного курсу гривні стосовно долара США; кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів".

Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені обставини, судова колегія вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, і судом першої інстанції було безпідставно заловолено позов ОСОБА_1

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, і таке рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права. Відповідно до п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

При поданні апеляційної скарги ТОВ «Порше Мобіліті» було сплачено 267,96 грн. судового збору (а.с.81 т. 2),які, відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь апелянта.

Керуючись ст.ст. 307, ст. 309 ч. 1 п.п. 3,4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від 05 жовтня 2016 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", третя особа: ОСОБА_2 - про визнання недійсними окремих положень кредитного договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 267,96 грн. у відшкодування сплаченого судого збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді