Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року Подільський районний суд міста Києва

в складі:

головуючого - судді - Неганової Н.В.

при секретарі - Савіцькому Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником автомобіля марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_1. 31.03.2016 року о 14 годині 10 хвилин ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Део» д.н.з. НОМЕР_4 на вул. Електриків, 21-ф в м. Києві, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем позивача та автомобілем «Нісан» д.н.з. НОМЕР_5, яким керував ОСОБА_5 Постановою Подільського районного суду м. Києва від 05.08.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту №13/16/16 про оцінку вартості збитку, складеного 06.07.2016 року ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 79 177 гривень 90 копійок. За виконання вказаного звіту ОСОБА_1 сплачено 1 000 гривень. Також позивач скористався послугами евакуатора для транспортування свого автомобіля до СТО, за які сплатив ФОП ОСОБА_7 290 гривень. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована відповідно до полісу серії АЕ 6982743 від 19.12.2015 року в СТ «Домінанта» страхувальником ОСОБА_3, який вказаний у технічному паспорті. Згідно з довідкою-рахунком від 18.11.2015 року власником автомобіля «Део» д.н.з. НОМЕР_4 є ОСОБА_4 Позивач вважає, що відповідачі мають нести солідарну відповідальність за заподіяння шкоди, оскільки втрьох на відповідних правових підставах володіли цим автомобілем. Позивач зазначає, що йому також завдана моральна шкода, оскільки він душевно страждав у зв'язку з пошкодженням його майна та неможливістю тривалий час користуватися автомобілем, порушенням його нормальних життєвих зв'язків та певним ударом по престижу, необхідністю вирішувати питання щодо відшкодування збитків. Також позивач перебував у пригніченому стані, нервував, змушений був вживати заспокійливі ліки, адже пошкоджений був довгоочікуваний і улюблений автомобіль. Крім того, від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали і члени родини та родичі, що призвело до розладу стосунків. Тривалий час позивачеві і рідним довелося користуватися громадським транспортом, що викликало незручності, адже через неможливість закінчити запланований ремонт вони вимушені були проживати у друзів в іншому кінці міста і возити дітей на навчання. Крім того, через відсутність автомобіля багато справ позивачеві довелося відкласти, а від деяких відмовитися, що спричинило проблеми з роботою. Моральну шкоду позивач оцінює у 25 000 гривень. За вирахуванням 49 000 гривень, які має відшкодувати страхова компанія, відповідачам слід відшкодувати з урахуванням франшизи в розмірі 1 000 гривень, послуг з оцінки пошкодженого майна і послуг евакуатора та моральних збитків загальну суму 57 467 гривень 90 копійок. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь загальну суму 57 467 гривень 90 копійок, з яких 30 177 гривень 90 копійок - матеріальна шкода, 1 000 гривень - франшиза, 1 000 гривень - вартість послуг з оцінки пошкодженого майна, 290 гривень - вартість послуг евакуатора, 25 000 гривень - моральні збитки, а також стягнути витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з тих же підстав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили.

Суд, вислухавши позивача, відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 06.11.2015 року (а.с. 12).

Автомобіль «Део» д.н.з. НОМЕР_4 зареєстрований на ім'я ОСОБА_3, що вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.10.2006 року (а.с.13).

Згідно з довідкою-рахунком, виданої ТОВ «Белпарад» 18.11.2015 року (а.с.14) автомобіль «Део» д.н.з. НОМЕР_4 проданий ОСОБА_4.

31.03.2016 року о 14 годині 10 хвилин на вул. Електриків, 21 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Део» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2, автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Нісан» д.н.з. НОМЕР_5.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 05.08.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с.7-8-копія постанови). В постанові, зокрема, зазначено, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Део» д.н.з. НОМЕР_4, порушив п.2.3-б Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобілем «Нісан» д.н.з. НОМЕР_5, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

В результаті аварії автомобілю «Рено» д.н.з. НОМЕР_1, що належить позивачу, були завдані механічні пошкодження.

Згідно зі звітом № 13/06/16 від 06.06.2016 року, складеним ФОП ОСОБА_6 (а.с.66-87), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП, складає 79 177 гривень 90 копійок.

За проведення оцінки матеріального збитку позивачем було сплачено 1 000 гривень, що підтверджується товарним чеком від 06.06.2016 року (а.с.10).

Також ОСОБА_1 сплатив за послуги евакуатора 290 гривень , що підтверджується актом виконаних робіт (а.с.11).

Позивач в судовому засіданні зазначив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в СТ «Домінанта» згідно з страховим полісом АЕ 6982743 від 19.12.2015 року, за яким ліміт відповідальності за майнову шкоду становить 50 000 гривень, а франшиза - 1 000 гривень. Тому ОСОБА_1 вважає, що 49 000 гривень йому має відшкодувати страхова компанія, а решту - відповідачі.

Загальний розмір майнової шкоди становить 32 467 гривень 90 копійок (79 177,90 грн. - 50 000 грн. + 1 000 грн. франшизи + 1 000 грн. за складання звіту + 290 грн. за послуги евакуатора = 32 467 грн.).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Положеннями ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

В пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснюється, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2, який керував автомобілем «Део» д.н.з. НОМЕР_4, маючи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Позивач проти цього не заперечував і не надав доказів протилежного. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що відповідач ОСОБА_4 в розмові повідомив, що передав ОСОБА_2 автомобіль і свідоцтво.

А тому саме ОСОБА_2 має відшкодовувати завдану позивачеві шкоду.

З огляду на це, позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Позивач також вважає, що йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він нервував, змушений був витрачати час і кошти на відновлення своїх прав, в нього був пригнічений стан і він вживав заспокійливі ліки. Крім того, позивач душевно страждав у зв'язку з пошкодженням його майна та неможливістю тривалий час користуватися автомобілем, він та сім'я змушені користуватися громадським транспортом, що викликає суттєві незручності. Також позивач зазначає, що через відсутність автомобіля порушені його нормальні життєві зв'язки, він змушений змінювати плани, в тому числі і по роботі. Моральну шкоду позивач оцінює у 25 000 гривень.

Суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 цієї ж постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазначав позивач, немайнових витрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Позивач дійсно в зв»язку з дорожньо-транспортною пригодою переніс страждання і хвилювання, адже був за кермом під час аварії, й було пошкоджено його майно. Також був порушений звичайний ритм життя позивача, він змушений був змінювати свої життєві плани в і т.ч. і по роботі, відчував незручності.

Враховуючи характер і обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, а також виходячи з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди ОСОБА_1 слід визначити у 3 000 гривень.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає задоволенню частково.

Стягненню з відповідача підлягають також витрати по сплаті судового збору.

На підставі наведеного, ст.ст. 22, 23, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 32 467 гривень 90 копійок, моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень, витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок, а всього стягнути 36 019 гривень 10 копійок (три тисячі п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять копійок).

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. В. Неганова