Справа №173/1757/15-ц
Провадження №2/173/19/2017
04.01.2017 м.Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю.
при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі не подавали.
В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до таких висновків.
Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
8 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено кредитний договір № 700005631 (далі Договір). Відповідно до умов Договору Позичальнику було надано кредит в сумі 13 280,90 доларів США зі сплатою 14,50% річних до 9 травня 2015 року з метою придбання транспортного засобу (а.с.5).
Відповідно до умов договору платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг в порядку та на умовах, визначених договором.
6 січня 2009 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 700005631 від 8 травня 2008 року. Відповідно до умов даного договору було змінено дату повернення кредиту до 9 травня 2020 року (а.с.6).
Також 8 травня 2008 року між закритим акціонерним банком «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 (Поручитель) було укладено договір поруки № 700005631-П. Відповідно до умов даного договору Поручитель взяв на себе зобовязання за виконання ОСОБА_1 обовязків щодо повернення Банку кредиту за кредитним договором № 700005631 від 8 травня 2008 року. Договором було передбачено солідарну відповідальність Поручителя та Боржника за порушення обовязків (а.с.15).
6 січня 2009 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до договору поруки № 700005631-П від 8 травня 2008 року (а.с.16). Згідно з умовами цього договору було внесено зміни до п. 2.1 договору поруки, а саме Поручитель поручився за виконання Позичальником обовязків, які виникли на підставі основного договору, а саме, обовязок повертати Банку кредиту рівними частинами у терміни, визначені договором кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 9 травня 2020 року; обовязок щомісяця сплачувати Банку проценти за користування Кредитом у терміни, визначені договором; обовязок у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати предявлення відповідної вимоги достроково повернути Банку Кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обовязки, що виникають із Основного договору.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Уклавши з публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності ОСОБА_1 систематично порушував свої договірні зобов`язання, що призвело до виникненя поточної заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 9 серпня 2016 року становить 8 757, 11 дол. США (217348 грн. 31 коп. за курсом НБУ) заборгованість за кредитом та 2287, 79 дол. США (56 782 грн. 12 коп. за курсом НБУ) заборгованість за відсотками (а.с.111-112).
Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Умовами договору передбачено відповідальність за невиконання зобовязання. Так п. 3.4 Додатку № 1, який є невідємною частиною кредитного договору, передбачено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобовязання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісії згідно з умовами Договору, Позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Згідно з розрахунком позивача пеня за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду складає 9703,33 дол. США (241 778 грн. 56 коп. за курсом НБУ) (а.с.112).
Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
В судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем порушений передбачений договором порядок погашення заборгованості, оскільки з січня 2015 року заборгованість взагалі не погашалася, тому вимога позивача про стягнення всієї суми заборгованості, а саме дострокового стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та пені є законною та обґрунтованою.
Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком пені, який надано позивачем в обґрунтування заявлених вимог з огляду на таке.
Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).
Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»).
Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.
Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15.
Враховуючи вищевикладене розрахунок пені за останні 12 місяців перед зверненням до суду має проводитися в такому порядку.
місяць нарахуваннясума заборгованості (дол..США)сума заборгованості за відсотками (дол..США)загальна сума заборгованості (дол..США)курс НБУзагальна сума заборгованості (грн.)кількість днівподвійна облікова ставка НБУ %сума пені (грн.
Всього 2225,28
Отже, загальна сума заборгованості по пені становить 2225 грн. 28 коп.
Відповідно до положень ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно з ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Доказів розірвання, припинення або визнання недійсним договору поруки, укладеного між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 сторонами не надано.
10 серпня 2015 року на адресу відповідачів позивачем надсилалася вимога про необхідність погашення заборгованості, проте така вимога банку не була виконана (а.с.26).
На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з боржника та поручителя як солідарних боржників законними та обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по пені в розмірі 9703,33 дол. США, а в іншій частині, на думку суду, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідно до ст. 88 ЦПК України суд приходить до таких висновків.
За подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2287 грн. (а.с.1), виходячи з ціни позову 228 700 грн. 33 коп. Потім позовні вимоги було збільшено до суми 515 908 грн. 99 коп. (а.с.107-109). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції закону на момент подання уточненої позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридична особа сплачує 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 7738 грн. 63 коп. Отже, недоплаченою є сума судового збору в розмірі 5451 грн. 63 коп.
Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а недоплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з позивача на користь держави. також з позивачів на користь держави підлягає стягнення суми недоплаченого судового збору в частині задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 192, 526, 533, 553, 554, 610, 612, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60‚ 88, 212-215, 224-233, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України; суд
Позов публічного акціонерного товариства „Альфа Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко