Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2016 року у справі за позовом Кредитної спілки "Рівненщина" до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2016 року позов Кредитної спілки "Рівненщина" до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_1 солідарно на користь Кредитної спілки "Рівненщина" 34013,45 грн. заборгованості за кредитним договором та судовий збір в сумі 340,13 грн.

В поданих на рішення апеляційних скаргах відповідачі вказують на його незаконність, оскільки рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд безпідставно не застосував строк позовної давності до даних правовідносин та дійшов помилкового висновку проте, що строк позовної давності не пропущено, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів проте, що 19 червня 2014 року, після спливу строку позовної давності, ними був здійснений платіж на погашення заборгованості по кредиту в сумі 300 грн. позивач суду не надав.

Крім того, судом не враховано, що договір поруки є припиненим так як кредитор протягом дії договору поруки не звернувся до поручителя із вимогами про виконання ним своїх зобов'язань.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмов у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачі порушили умови кредитного договору, належним чином не виконували своїх зобов'язань, а тому з них підлягає солідарному стягненню заборгованість за кредитом за весь період користування кредитом та 3% річних. Крім того, суд дійшов висновку про переривання строку позовної давності.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 08 травня 2008 року КС "Рівненщина " уклала з відповідачем ОСОБА_3 кредитний договір № 1318 про надання кредиту в розмірі 4000 грн. терміном на 24 місяці, тобто з 08 травня 2008 року по 10 травня 2010 року .

З метою належного виконання зобов'язання в цей же день між КС «Рівненщина» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 737.

Згідно розрахунку наданого позивачем станом на 10 серпня 2015 року заборгованість за кредитом ОСОБА_3 становить 34013 грн. 45 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредитом в розмірі 3670 грн. 94 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 24933 грн.03 коп., 3% річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 5409 грн. 48 коп.

Разом з тим, пунктами 2.3, 3.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язувався повернути кредит і відсотки за його користування до 10 травня 2010 року, а також сторони домовились про погашення кредиту та відсотків за його користування згідно графіку погашення, що додається і є невід'ємною частиною цього Договору. Позичальник зобов'язувався вносити незмінну (однакову) суму платежу щомісячно протягом всього терміну дії договору.

Позичальник свої зобов'язання порушив, кошти згідно Графіку розрахунків не вносив, лише 19.06.2008 року сплатив 550 грн. По закінченню терміну дії договору відповідач кредитних коштів не повернув та відсотків за користування ними не сплатив.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про переривання строку позовної давності, оскільки переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Платіж який мав місце 19 червня 2014 року вчинений поза строком позовної давності.

Крім того, позивач не надав суду оригінал документу, а саме прибуткового касового ордеру №173, на який покликається позивач, як доказ здійснення платежу 19 червня 2014 року особисто ОСОБА_3 та визнання ним боргу. Відповідач категорично заперечує вчинення цих дій.

Колегією суддів встановлено, що останній платіж по кредитному договору від 08 травня 2008 року був здійснений відповідачем 19 червня 2008 року. Отже, виходячи з умов договору та Графіку розрахунків, наступний черговий щомісячний платіж мав бути здійснений не пізніше 08.07.2008 року, а останній платіж позичальник повинен був здійснити 10 травня 2010 року,однак будь-яких платежів за цим договором відповідач не з здійснював.

Проте, із зазначеним позовом позивач звернувся до суду лише 26 серпня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності 10 травня 2013 року, про застосування наслідків якого заявлено стороною у спорі.

Із урахуванням наведеного, за спливом позовної давності по стягненню тіла кредиту та щомісячних процентів за користування ним, відсутні підстави для стягнення заборгованості по додатковій вимозі - нарахувань за порушення грошового зобов'язання.

Зазначений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у справах № 6-1349цс15, № 6-1707цс15, № 6-990цс15 та № 6-1295цс15.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

П. 6.1 договором поруки, який укладений між позивачем та ОСОБА_1 передбачено, що термін дії договору поруки збігається з терміном дії кредитного договору.

Однак така умова договору не може розглядатись як установлення строку дії договору поруки, оскільки не відповідає ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України, за якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Таким чином строк дії договору поруки між Кредитною спілкою «Рівненщина» та ОСОБА_1 не встановлено.

За таких обставин саме протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання по кредитному договору - в даному випадку 10 травня 2010 року спілка повинна була пред'явити поручителю вимогу про погашення заборгованості за користування кредитом, однак із позовом звернулась 26 серпня 2015 року. Отже, договір поруки є припиненим.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, які суд вважав встановленими, таке рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, ст..ст.252-257,264,267, 526, ч.4 ст.559 ЦК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову Кредитної спілки "Рівненщина" до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки "Рівненщина" на користь ОСОБА_1 374 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: