печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Бажан О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого посилається на те, що 13.03.2016 у с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Kia Picanto» (д. н. НОМЕР_3), яким керувала відповідач ОСОБА_2, та автомобіля «Chevrolet Aveo» (д. н. НОМЕР_4), що належить позивачу. Обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень внаслідок зіткнення у дорожньо-транспортній пригоді. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована у відповідача ТзДВ СК «Альфа-Гарант». Оскільки страховою компанією було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 19822,34 грн., а матеріальні збитки автомобілю завдано на 44075,82 грн., позивач просив суд стягнути несплачену частину страхового відшкодування, решту майнової шкоди, а також понесені витрати на проведення оцінки збитку та сплачений судовий збір.

Представник позивач у судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити у повному обсязі.

Присутня у судовому засіданні представник відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» заперечила проти задоволення позову, просила відмовити та подала суду письмові заперечення.

Відповідач ОСОБА_2 та / або її представник у судове засідання не з'явилася, про час, дату, місце судового розгляду повідомлялася належним чином, у відповідності до вимог ст. 122 ЦПК України за адресою її реєстрації, проте із зазначеної адреси повернувся конверт з відміткою поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

Суд вважає, що неприбуття відповідача / його представника до поштового відділення за одержанням судової повістки не свідчить про неналежне його повідомлення про дату час та місце розгляду справи, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що 13.03.2016 у с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Kia Picanto» (д. н. НОМЕР_3) та автомобіля «Chevrolet Aveo» (д. н. НОМЕР_4). Винним у створенні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача ОСОБА_2, яка керувала автомобілем «Kia Picanto» (д. н. НОМЕР_3), згідно з постановою від 05.04.2016 Києво-Святошинського районного суду Київської області в адміністративній справі з розгляду матеріалів, що надійшли з Відділу поліції Києво-Святошинського району ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності № 369/2494/16-п /а. с. 8/.

Транспортний засіб «Chevrolet Aveo» (д. н. НОМЕР_4, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5) належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 /а. с. 33/.

Відповідно до звіту № 861 від 12.05.2016 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Chevrolet Aveo» (д. н. НОМЕР_4), проведеної суб'єктом оціночної діяльності ПП «ОСОБА_4 вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного колісного транспортного засобу у результаті пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 48550,38 грн., з яких 44075,82 грн. є вартістю відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а 4474,56 - величина втрати товарної вартості оцінюваного автомобіля /а. с. 12-29/.

За проведення оцінки ПП «ОСОБА_4.» вартості матеріального збитку позивач сплатила 1200,00 грн., згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 22/4 від 22.04.2016 /а. с. 32/.

Страхова компанія ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», за полісом № АЕ/7948560 якої була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, виплатила позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 19822,34 грн. /а. с. 11/.

Представник відповідача у своїх запереченнях посилалася на ті, обставини, що на замовлення ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» було проведено огляд пошкодженого автомобіля позивача, складено звіт та проведено оцінку, відповідно до якої вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Chevrolet Aveo», складає з урахуванням ПДВ 23773,01 грн. /а. с. 83-99/, а у звіті № 861 від 12.05.2016 ціни на запасні частини є значно завищеними, та не відповідають цінам офіційного дилера та виробника КТЗ, необхідного для відновлення транспортного засобу «Chevrolet Aveo», на противагу тому, що у звіті виконаному на замовлення ТДВ СК «Альфа-гарант» враховано положення стосовно цін на запасні частини офіційного дилера, що підтверджується калькуляцією № КА-003563 від 16.08.2016, яка була надана ПАТ «Українська автомобільна корпорація» Автосервісна філія «Бровари-Авто».

Окрім того, як вказала представник ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», огляд автомобіля для складання звіту проведений без участі представника страхової компанії, яка повідомляла ОСОБА_5 про готовність здійснити доплату страхового відшкодування у розмірі, який би відповідав вартості ремонту транспортного засобу «Chevrolet Aveo» на конкретному СТО міста Києва, від чого ОСОБА_5 відмовився.

Положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 регулюються відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із статтею 3 вказаного спеціального Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

За приписами ч. 2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Керуючись вищезазначеними нормами, позивач, як потерпіла особа, повідомила страхову компанію про настання страхового випадку, та у подальшому надала страховику усі необхідні від неї документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в тому числі заяву про страхове відшкодування від 21.04.2016 /а. с. 10/.

Відповідно до положень ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому нормами глави 82 ЦК України, крім прямого обов'язку винної особи відповідати за спричинену шкоду, визначені також певні випадки, коли залежно від обставин події, за яких її завдано, та особи заподіювача, потерпілому замість заподіювача шкоди або спільно із ним відшкодовує шкоду інша особа.

Згідно з ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За частиною 2 ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою і цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до змісту абз. 1 ст. 29 Закону України, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону, страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

У статті ст. 9 Закону міститься визначення поняття страхова сума, згідно з яким це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи встановлені судовим розглядом обставини справи, суд відхиляє доводи представника відповідача, оскільки наявність проведеної оцінки страховою компанією не може обмежити права позивача на додаткову перевірку належного їй транспортного засобу на предмет завданого йому матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оцінка КТЗ «Chevrolet Aveo» (д. н. НОМЕР_4) проведена сертифікованим (станом на день проведення оцінки) суб'єктом оціночної діяльності - ОСОБА_4 /а. с. 30, 31/. Питання встановлення у судовому порядку об'єктивності дослідження та відповідності до методикам звіту № 861 від 12.05.2016 не порушувалося стороною відповідача.

Окрім того, встановлено, що власником пошкодженого автомобіля «Chevrolet Aveo» (д. н. НОМЕР_4) є позивач ОСОБА_1, з якою і належало погоджувати спірне питання відшкодування шкоди, проте телеграму з пропозицією компромісного врегулювання відповідач направив ОСОБА_5, процесуальний статус якого не є визначеним.

Судом встановлено, що проведена на замовлення ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» оцінка та складений звіт № 25-D/19/6 від 14.04.2016 не включає у собі встановлення величини втрати товарної вартості оцінюваного автомобіля /а. с. 84/.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, а відтак, на користь позивача з відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню сума відшкодування завданого матеріального збитку у розмірі 24253,48 грн. та витрати понесені у зв'язку із проведенням оцінки збитку у розмірі 1200,00 грн., з відповідача ОСОБА_2 - сума втрати товарної вартості у розмірі 4474,56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сума сплаченого та документально підтвердженого позивачем судового збору у розмірі 551,20 грн. з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 386, 526, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 9, 22, 29, 34, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (ідентифікаційний код 32382598) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) страхове відшкодування в розмірі 24253 грн. 48 коп., витрати на проведення оцінки збитку в розмірі 1200 грн. та судовий збір в розмірі 468 грн. 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у відшкодування шкоди 4474 грн. 56 коп. та судовий збір в розмірі 82 грн. 68 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І. В. Литвинова