Справа №489/5857/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та виключення реєстраційного запису,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 міської ради, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.04.2012 року померла її племінниця ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Вона є єдиною спадкоємицею за законом, спадкоємців за заповітом не має. Однак, за життя у ОСОБА_4 внаслідок обману ОСОБА_5 забрано всі документи, в тому числі документи на квартиру, та в лютому 2012 року остання оформила три довіреності на продаж квартири. Продаж квартири здійснювався неодноразово. Рішенням суду від 04.07.2013 року визнані недійсними вказані доручення та договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4, від імені якого діяла ОСОБА_5, та ОСОБА_3, а вироком суду від 04.07.2016 року ОСОБА_5 була визнаною винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. На звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом отримувала відмову в звязку з необхідністю встановлення факту родинних відносин та надання правовстановлюючого документу на квартиру. На звернення до Центру надання адміністративних послуг ОСОБА_2 Міської ради із заявою про скасування запису про право власності на квартиру за ОСОБА_3, на що знову отримала відмову, оскільки рішення про скасування цього запису має право прийняти тільки суд.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті племінниці ОСОБА_4, а також виключити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру.

Ухвалою суду від 19 січня 2017 року залучено до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_3.

Представник позивача в суді позов підтримав.

Від відповідача ОСОБА_2 міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, прийняття рішення за наявними матеріалами у справі та відповідно до норм діючого законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні обставини.

09 лютого 2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_6 були посвідчені три довіреності, які зареєстровані в реєстрі за № № 129-131, на вчинення ОСОБА_5 від імені та інтересах ОСОБА_4 юридичних дій, в т.ч. на продаж належної останній на праві власності квартири АДРЕСА_1.

19 березня 2012 року від імені ОСОБА_4, в інтересах якої на підставі довіреності від 09.02.2012 року за реєстраційним № 130 діяла ОСОБА_5, укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено Другою ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 2-403, відповідно до якого квартиру АДРЕСА_1, було продано ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла 27 квітня 2012 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді належної їй квартири АДРЕСА_1.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.11.2012 року ОСОБА_1 було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із необхідністю встановлення факту родинних відносин та надання правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцю (а.с. 80-81).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2013 року, визнано недійсними доручення видані 09.02.2012 року від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_5, посвідчені приватним нотаріусом Миколахївського нотаріального міського округу ОСОБА_6 та зареєстровані в реєстрі за № № 129, 130, 131. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19.03.2012 року, укладений між ОСОБА_4, від імені якої діяла ОСОБА_5, з однієї сторони, та ОСОБА_3, з другої сторони, посвідчений Другою державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 2-403, відповідно до якого відчужено квартиру АДРЕСА_1.

17 грудня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення про встановлення юридичного факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а саме, що ОСОБА_1, яка народилася 30 червня 1946 року у селищі Суворівка Новоодеського району Миколаївської області, є рідною тіткою ОСОБА_4, яка померла 27 квітня 2012 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, рахуючи строк відбування покарання з 07.07.2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року вказаний вирок змінений в частині призначення покарання, а саме на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на три роки.

У звязку із наведений 09 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з питання видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 27 квітня 2012 року ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 листопада 2016 року державним нотаріусом Другої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_7 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 27 квітня 2012 року ОСОБА_4 на вказану квартиру в звязку із не наданням документів на спадкове майно та відомостями, що право власності на спадкову квартиру належить іншій особі, а не спадкодавцю (а.с. 34-36, 82-83).

Як вбачається із спадкової справи № 418/2012 до майна померлої 27 квітня 2012 року ОСОБА_4 спадкоємцем за законом третьої черги після її смерті є ОСОБА_1, інших спадкоємців немає (а.с. 67-88).

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1263 ЦК України визначено, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У відповідності до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а згідно з ч. 1 ст. 1221 цього Кодексу місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Таким чином, позивачка є спадкоємицею за законом третьої черги після смерті її племінниці, звернулась із заявою про прийняття спадщини, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

15 листопада 2016 року позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг із заявою про скасування державної реєстрації права власності, на що листом від 16 листопада 2016 року отримала відповідь про те, що єдиною умовою скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права є рішення суду, яке набрало законної сили (а.с. 37-39).

У відповідності до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.01.2017 року власником спадкової квартири є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 2-403 від 19 березня 2012 року (а.с. 49-50).

Однак, судом встановлено, що вказаний договір визнаний недійсним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2013 року (а.с. 9-16).

За такого, необхідно скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи все вищевказане, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 212- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті племінниці ОСОБА_4, яка померла 27 квітня 2012 року.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер 36139818, дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 22 березня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький