АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/945/16-ц
Провадження № 22-ц/792/338/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.

секретар Гриньова А.М.,

з участю апелянта, третіх осіб, представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_3, ОСОБА_4, сектор реєстрації місця проживання Понінківської селищної ради, про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В липні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, посилалася на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування від 22.05.1998 року. Позивач перебувала в шлюбі з відповідачем до 2004 року, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишився проживати у її квартирі, незважаючи на її вимоги звільнити квартиру, не бажає переїхати на інше місце проживання, при цьому не несе будь-яких витрат на утримання житла та оплату комунальних послуг. Вважає, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу втратив право користування житлом, а вона як власник квартири вправі вимагати відповідно до ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України усунення перешкод в користуванні своєю власністю шляхом зняття відповідача з реєстрації його місця проживання та позбавлення права користування житлом.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. На її думку, суд не врахував, що вона є одноосібним власником квартири, а проживання у квартирі відповідача істотно обмежує її права власника. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 16.11.2004 року. Не враховано, що відповідач з часу розірвання шлюбу не є членом її сім'ї, а отже, не має права користуватися житлом позивача всупереч її волі. Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що відповідач має на праві власності інше придатне для проживання житло.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 22.05.1998 року ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 Сторони до 16.11.2004 року перебували в шлюбі і проживали у вказаній квартирі разом з дітьми. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишився проживати у квартирі, де й зареєстрований.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ст. 383 ЦК України).

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, чоловік наймача, їх діти і батьки).

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відмовляючи у позові, суд правильно виходив із того, що відповідач був вселений у будинок і зареєстрований у встановленому законом порядку, як член сім'ї власника, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України і вказана норма не передбачає такого способу захисту цивільного права та інтересу як позбавлення права користування житлом.

За ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про припинення права користування житлом, виселення, що набрало законної сили, а не судом. Тому зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду. Крім того, орган реєстрації залучено до участі у справі у якості третьої особи, а не відповідача.

Доводи апеляційної скарги про наявність іншого житла у відповідача, його ухилення від участі в утриманні майна не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Суддя: /підпис/

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Горщар А.Г. Провадження № 22-ц/792/338/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 46