Справа № 653/3479/16-ц
Провадження № 2/653/175/17
01.02.2017 року Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого - судді Венглєвської Н.Б.,
секретаря Мустафаєва Ф.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу в обґрунтування якого вказує, що 12 листопада 1983 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі. Спільне життя у сторін не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя. У позові позивач посилається на те, що шлюбні відносини з відповідачкою припинені з 01 вересня 2014 р, спільне господарство не ведеться, спору про поділ майна, що є спільною власністю немає. Вважає, що збереження сім'ї не можливе, так як вже має іншу сім'ю. Просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований 12 листопада 1983 року Новогригорівською селищною радою Генічеського району Херсонській області, актовий запис №18.
В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримав заявлений позов з підстав вказаних у позовній заяві. Додатково пояснив, що шлюб існує лише формально. Просить суд позов задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України..
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Так, сторони перебувають у шлюбі з 12 листопада 1983 року, зареєстрованому Новогригорівською селищною радою Генічеського району Херсонській області, актовий запис № 18. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.
Як вказує позивач та встановлено судом на протязі тривалого часу сторони проживають окремо, а шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинилися повністю з 01 вересня 2014 р., з того часу не відновлювались. На примирення позивач не згоден, наполягає на розірвані шлюбу, оскільки подальше збереження сім'ї є неможливим, оскільки це суперечить його інтересам.
Відповідно до ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до роз'яснень п. 10 5 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцйією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя .
Враховуючи те, що сторони не проживають разом, а також те що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач належним чином повідомлена в судове засідання не з'явилася, заперечення на позов також не надала, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому позов необхідно задовольнити, розірвавши шлюб.
Згідно ст.. 113 СК україни особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, спільне господарство не ведеться, та збереження сім'ї неможливе.
Враховуючи відсутність у сторін морально-правової основи шлюбу, яка ґрунтується на почуттях взаємної поваги та любові, взаємній підтримці та допомозі, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом розірвання шлюбу, укладеного між сторонами.
Керуючись ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 12 листопада 1983 року Новогригорівською селищною радою Генічеського району Херсонській області, актовий запис № 18 - розірвати.
Після набрання рішенням законної сили прізвище сторін залишити без змін.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н. Б. Венглєвська