Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

справа № 521/7205/16-ц

провадження № 2/521/2266/17

19 січня 2016 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Стариш О.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Альфа Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та застосування наслідків недійсності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Альфа Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та застосування наслідків недійсності, посилаючись на те, що 24 вересня 2008 року між нею та ВАТ «Сведбанк» укладений договір про надання споживчого кредиту № 1501/0908/71-194, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит в сумі 50 000 доларів США, зі сплатою 12,5 відсотків річних за користування кредитом, строком до 24 вересня 2038 року.

В забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту, 24 вересня 2008 року між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладений Іпотечний договір № 1501/0908/71-194/-Z-1, згідно якого позивач передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1501/0908/71-194 від 24.09.2008 року.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступив ПАТ «Альфа Банку» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1501/0908/71-194 від 24.09.2008 року.

Оскільки позивач вважає кредитний договір недійсним через його невідповідність вимогам Конституції України, ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні», декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вона вимушена звернутись з позовом до суду.

Позивач надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги просить суд їх задовольнити, справу розглянути в її відсутність.

Представники ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Представник ВАТ «Сведбанк» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що 24 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 1501/0908/71-194, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит в сумі 50 000 доларів США, зі сплатою 12,5 відсотків річних за користування кредитом, строком до 24 вересня 2038 року.

В забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту, 24 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений Іпотечний договір № 1501/0908/71-194/-Z-1, згідно якого позивач передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ВАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1501/0908/71-194 від 24.09.2008 року.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступив ПАТ «Альфа Банку» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1501/0908/71-194 від 24.09.2008 року.

ВАТ «Сведбанк» свої зобовязання за кредитним договором виконало, надало кредитні кошти в іноземній валюті, а позивач отримав те, на що розраховував кошти в іноземній валюті на придбання нерухомого майна. На момент укладення кредитного договору не існувало заборони позивачу взяти кредитні кошти в іншій валюті. Грошові кошти мають бути повернуті в тій самій валюті, в якій і одержані та в кількості, що відповідає умовам кредитного договору разом з нарахованими процентами та іншими платежами.

Під час укладання кредитного договору, сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але позивач обрав валютою кредитування саме долари США та взяв на себе зобовязання повернути кредит в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору Конституції України, ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні», декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України.

Посилання позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги, не є підставою звільнення від виконання зобовязань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сам уклав кредитний договір на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим.

Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, в тому числі щодо інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також про строк його дії, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та застосування наслідків недійсності, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір та договір іпотеки укладені позивачем на підставі вільного волевиявлення, тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 317, 319, 368, 369 ЦК України, ст. ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Альфа Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та застосування наслідків недійсності - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк