Справа №470/844/16-ц 23.03.2017 23.03.2017 23.03.2017
Провадження №22-ц/784/668/17
справа № 470/844/16-ц
провадження № 22ц/784/668/2017 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
категорія 5 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.,

за участю: позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_6

на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про встановлення нікчемності правочину та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_6 про встановлення нікчемності правочину та стягнення коштів.

Позивачка зазначала, що 31 жовтня 2016 року уклала з відповідачкою договір купівлі-продажу житлового будинку № 38 по вул.Чапаєва в с. Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області. На виконання умов договору нею було сплачено ОСОБА_6 19000 грн. Після укладення правочину, зясувалось, що житловий будинок не придатний для проживання, оскільки відключений від опалення, а його відновлення неможливе через відсутність правовстановлюючих документів.

Посилаючись на те, що вчинений правочин не відповідає вимогам закону, не посвідчений нотаріально, а також що ОСОБА_6 не оформила правовстановлюючі документи на будинок та не мала права на розпорядження ним, позивачка просила встановити, що вказаний правочин є нікчемним та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме зобовязати відповідачку повернути кошти в розмірі 19000 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року, з урахуванням виправленої описки ухвалою цього ж суду від 16 лютого 2017 року позов задоволено частково. Постановлено відмовити ОСОБА_3 у встановленні нікчемності правочину укладеного 31 жовтня 2016 року. Також суд стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 19000 грн. отриманих без достатньої правової підстави та 551 грн.20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати в частині стягнення коштів та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні даної позовної вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні вимог про встановлення нікчемності правочину, суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачкою розписка не може підтверджувати укладення сторонами будь-якого правочину, а тому він вважається неукладеним, відповідно не породжує жодних цивільно-правових наслідків, та не потребує визнання його нікчемним. Наслідки недійсності правочину до неукладеного правочину не застосовуються.

Однак з такими висновками погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_6 з вимогами про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу, укладеного за розпискою, та застосування наслідків недійсності такого правочину.

Між тим, відмовляючи в задоволенні таких вимог та стягуючи з відповідачки кошти за правилами ст. 1212 ЦК України, суд вважав, що фактично вимоги позивачки полягають у витребуванні від відповідачки безпідставно отриманих коштів.

Отже, в порушення вимог ст. 11 ЦПК України суд вийшов за межі позову, а тому ухвалене рішення в частині вирішення позовних вимог підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Ухвалюючи нове рішення колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2016 року сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку № 38 по вул. Чапаєва в с. Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області. На виконання умов договору ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_3 19000 грн. При цьому, сторони оформили договір у письмовій формі, у вигляді розписки, яку підписала ОСОБА_6 як продавець, а ОСОБА_3 як покупець (а.с. 23).

Отже вказана розписка містить усі істотні умови договору купівлі-продажу.

Доводи апеляційної скарги проте, що спірна розписка не може свідчити про укладення будь-якого договору суперечить змісту цієї розписки та вимогам ст. 655 ЦК України.

Факт написання розписки та отримання ОСОБА_6 зазначених коштів сторонами не спростований та не заперечується, що в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доведенню.

Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі Постанова № 9) відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

За статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, обовязковою умовою відчуження житлового будинку за договором купівлі-продажу є нотаріальне посвідчення.

Між тим, підписаний сторонами договір нотаріально посвідчений не був, однак на його виконання позивачкою були сплачені грошові кошти.

Згідно зі ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За таких обставин, підписаний сторонами договір є недійсним (нікчемним), оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення.

Твердження відповідачки про те, що ОСОБА_6 не мала права відчужувати спірний будинок, оскільки не оформила своє право власності на це майно, не може бути достатньою підставою для відмови у встановленні нікчемності спірного правочину.

Відповідно до п. 7 Постанови № 9 у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Отже, за наявності одночасно відповідних підстав як для визнання правочину недійсним так і для встановлення нікчемності правочину, суд має виходити саме з нікчемності спірного правочину.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки факт отримання ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 19000 грн. сторонами не заперечується, натомість, підтверджується розпискою, а договір є нікчемним, тому колегія суддів вважає за необхідне застосувати у даному випадку реституцію, тобто повернути все одержане за договором.

Рішення в частині розподілу судових витрат підлягає залишенню без зміни, оскільки розмір стягнутого на користь позивачки судового збору відповідає пропорційності задоволених вимог.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року в частині позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити, що договір купівлі-продажу житлового будинку № 38 по вул. Чапаєва в с. Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за розпискою від 31 жовтня 2016 року, є нікчемним.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 19000 грн.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді В.В. Коломієць

ОСОБА_7