Номер провадження: 22-ц/785/2547/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності, посилаючись на те, що вона з 2005 року знаходилась у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_5 (братом відповідача). 29.09.2008 року ОСОБА_5 помер. Вже після смерті ОСОБА_5, 09.04.2009 року у позивачки народився син - ОСОБА_6. До моменту загибелі ОСОБА_5, позивачка проживала у спірній квартирі. Квартира належала чотирьом співвласникам: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеному на біржі. Вищезазначені співвласники квартири є близькими родичами. Всі співвласники квартири померли, залишився лише відповідач, який хворіє туберкульозом. З 2004 року, коли першим помер ОСОБА_8, до цього часу ніхто не займався належним оформленням прав на спадщину. Інших, крім ОСОБА_9, відомих спадкоємців, не рахуючи спільного з ОСОБА_5 сина, статус якого офіційно не встановлений, не має. Бажаючи привести документи у належний вигляд ще за життя, ОСОБА_9, як єдиний співвласник, що залишився в живих, намагався прийняти спадщину у визначеному законом порядку. Він звернувся до нотаріальної контори, де йому пояснили, що зробити це у позасудовому порядку не можливе, оскільки договір укладений на біржі за участі неповнолітніх дітей, та у ньому не зазначена частка кожного з набувачів права власності на квартиру. ОСОБА_9 15.08.2011р. на імя позивачки склав заповіт. Позивачка утримує квартиру, сплачуючи необхідні платежі, слідкує за її технічним станом. Зважаючи на стан здоровя відповідача, та те, що у нього не має близьких, позивачка займається його доглядом. ОСОБА_9, як власник квартири, фактично уклав з позивачем договір довічного утримання, за яким позивачу, як матері сина його брата, переходить у власність квартира.

На підставі вищевикладеного, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі там просила його задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2012 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності задоволений. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2, яка складається з трьох кімнат: 10,8 кв.м., 7,6 кв.м., 8,3 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., вбиральні площею 0,6 кв.м., веранди площею 2,7 кв.м., загальною площею 37,1 кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, позивачем не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 за довіреністю, надав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 110, 157).

В судове засідання сторони не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток (а.с. 114-117).

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Зі змістом ст.. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, доводи скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Задовольняючи позовні вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 прийняв на підставі ст.1268 ЦК України спадщину, у вигляді квартири АДРЕСА_2,склав заповіт на ім`я позивачки, а позивачка утримує цю квартиру, тому на підставі ст.. 328, 392 ЦК Україну, суд визнав право власності за позивачкою на квартиру.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду суперечить нормам цивільного законодавства та не ґрунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 09 квітня 1999 року, ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 придбали квартиру АДРЕСА_3, на підставі біржової угоди (а.с. 9-10).

ОСОБА_8 помер 02 квітня 2004 року, ОСОБА_7 померла 11 травня 2005 року, ОСОБА_5 помер 29 вересня 2008 року, що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с. 21-23).

Відповідач по справі ОСОБА_3 зробив заповіт 15 серпня 2011 року, яким все своє майно заповів позивачці по справі ОСОБА_4 (а.с. 24).

Після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, спадкові справи не відкривались (а.с. 41-44).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції посилався на ст.ст. 328, 392 ЦК України.

За правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України щодо звернення стягнення на предмет іпотеки від 24.06.2015 року по справі № 6- 318 цс15 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Судом встановлено, що спірна квартира належала ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі біржової угоди, після смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась. ОСОБА_4 ніколи не була власницею спірної квартири. ОСОБА_3 склав заповіт на імя позивачки, але це не давало жодної підстави вважати, що ОСОБА_4 має будь-яки права на спірну квартиру.

ОСОБА_3, у свою чергу до суду про визнання за ним права власності в порядку спадкування не звертався, на момент винесення рішення суду та по цей час відбуває покарання у Ольшанської виправної колонії (а.с. 77).

У відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Ствердження ОСОБА_4, про те, що вона народила сина, батьком якого є померлий ОСОБА_5, не підтверджений жодним доказом, а спростовується свідоцтвом про народження, відповідно до якого у ОСОБА_6, 09.04.2009 року у графі батько не зазначений ОСОБА_5 (а.с. 8).

Справа колегією суддів розглянута відповідно до ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів дійшла до висновку про те, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 3,4, ст.. 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2012 року скасувати.

Ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець