Провадження № 22-ц/779/86/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Матківського Р.Й.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

з участю: представника ПАТ КБ "ПриватБанк"

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобовязання надати оригінали документів по кредитно-заставному договору, розрахункових документів про переказ коштів на рахунки, а також визнання недійсним та таким, що укладений внаслідок обману кредитно-заставний договір з додатками до нього, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що Банк в добровільному порядку відмовляється надати йому оригінали документів кредитно-заставного договору №DNH4KS88000185, який був укладений між ними 01.03.2006 року. Посилаючись на порушення відповідачем його прав як споживача, просив, з врахуванням збільшення позовних вимог, зобовязати Банк надати йому оригінали: кредитно-заставного договору №DNH4КS88000185 у складі Заяви позичальника від 01.03.2006 року, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам від 01.03.2006 року, ОСОБА_4 від 01.03.2006 року; договорів про відкриття всіх банківських рахунків, які є додатками до кредитно-заставного договору №DNH4КS88000185 та на які містяться посилання в його тексті; розрахункових документів про переказ суми 3 289,72 грн на рахунки ІФ КП «Домотехніка» ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «ПриватКредит» у відповідності до Заяви позичальника №DNH4КS88000185, а також визнати недійсним кредитно-заставний договір №DNH4КS88000185 з додатками до нього.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 про зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» надати йому оригінали договорів про відкриття всіх банківських рахунків, які є додатками до кредитно-заставного договору №DNH4КS88000185 закрито.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права та недодержання судом законодавства. Так, апелянт зазначає, що його та позивача належним чином не було повідомлено про розгляд справи, в тому числі і на 09.11.2016 року. При цьому, зазначає апелянт, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність доказів отримання судових повідомлень позивачем. На думку представника ОСОБА_3, за вищенаведених обставин суд першої інстанції повинен був відкласти розгляд справи або ж залишити позовну заяву без розгляду. Посилаючись на порушення судом норм ст. ст. 169, 207 ЦПК України, представник ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду.

В засідання апеляційного суду представник ОСОБА_3 не з'явився з невідомих причин, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи (розписка а.с.161). Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» доводи апеляційної скарги заперечила, зазначивши, що матеріалами кредитної справи, наданої для огляду суду першої інстанції, підтверджено, що ОСОБА_3 був ознайомлений з умовами укладеного кредитно-заставного договору і підписав його свідомо, надавши Банку документи, необхідні для перерахування магазину коштів для придбання мобільних телефонів. Представник Банку вказала, що оригінал укладеного кредитно-заставного договору, Умови та ОСОБА_4 отримав в день укладення кредитної угоди. В подальшому він долучав до цивільних справ копії названих документів. Крім того, представник відповідача зауважила, що названі вище позивачем документи були на сайті Банку для вільного доступу і ознайомлення. Тому вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не порушував права ОСОБА_3, і підстав для визнання згаданого кредитно-заставного договору немає. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог позивача. Суд вважав, що позивачем не було доведено факт неотримання ним оригіналу кредитно-заставного договору №DNH4КS88000185 від 01.03.2006 року, Умов та Тарифів, а примірники розрахункових документів про переказ коштів в розмірі 3289,72 грн на рахунки ІФ КП «Домотехніка», ЗАТ «Привартбанк» та ТзОВ «ПриватКредит» були представлені суду першої інстанції. Суд першої інстанції вважав також необґрунтованою позовну вимогу ОСОБА_3 про визнання недійсним та таким, що укладений внаслідок обману, кредитно-заставного договору. З цим висновком колегія суддів погоджується на підставі такого.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 і ПАТ КБ «ПриватБанк» 01.03.2006 року було укладено кредитно-заставний договір №DNH4КS88000185 у складі Заяви позичальника від 01.03.2006 року, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам від 01.03.2006 року, ОСОБА_4 від 01.03.2006 року. Посилання позивача на те, що названа кредитна угода є недійсною внаслідок обману відповідача, який не вручив оригінал кредитного договору, належними і об'єктивними документальними доказами не підтверджене, а тому не могло бути прийнято до уваги.

Крім того документами, які містяться в справі, підтверджено, що ОСОБА_3 у виконання умов кредитно-заставного договору надав Банку документальні відомості, на підставі яких кредитні кошти за товар були перераховані ІФ КП «Домотехніка». Після цього ОСОБА_3 отримав бажаний товар, однак кредитні зобов'язання не виконував. Тому рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 червня 2013 року з нього було стягнуто кредитну заборгованість (копія рішення а.с.119-122).

Колегія суддів зауважує, що розгляд даної справи було розпочато 21 червня 2016 року з участю представника позивача. Тоді представники надали суду пояснення і документальні докази. Однак, з журналу судового засідання від 21 червня 2016 року вбачається, що завершення розгляду справи тоді не відбулось по тій причині, що представник ОСОБА_3 покинув зал судового засідання (журнал судового засідання а.с.98-99).

Твердження апелянта на те, що ухвалене рішення суду першої інстанції в даній справі ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із залишенням позову ОСОБА_3 без розгляду, є безпідставним. Цей висновок випливає з таких підстав. Частиною 1 ст.304 ЦПК України передбачено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою. Тобто, статтею 310 ЦПК України, яка відсилає до ст.207 ЦПК України, застосовується лише для тих підстав, які спеціально передбачені в главі «Апеляційне провадження».

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції (ст.303 ЦПК України).

Аналіз зазначених вище норм процесуального законодавства дає підстави для висновку, що відповідно до ст. 310 ЦПК України, якою передбачена можливість закриття провадження у справі та залишення позову без розгляду, апеляційним судом позов не може бути залишений без розгляду з підстав повторної неявки позивача в суді першої інстанції, оскільки він вже вирішений по суті шляхом ухвалення рішення. Про це, зокрема, зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року. А в узагальненні названого суду касаційної інстанції від 01.07.2015 року вказано, що на стадії апеляційного провадження, після того як суд першої інстанції вже прийняв рішення по суті спору, позовна заява не може бути залишена без розгляду. При цьому увага акцентована на тому, що повноваження апеляційного суду визначені у відповідній главі ЦПК про апеляційне провадження і містять лише два диспозитивних права особи, яка бере участь у справі, - це відмова позивача від позову і мирова угода сторін (ст.306 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313-315; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 09 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_5