Справа № 477/2100/16-ц
Провадження № 2/477/141/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Саукової А.А., при секретарі - Сірюк С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманівської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, де просить визнати право власності на земельну ділянку площею 0,31 га розташованої в АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що йому належить на праві власності житловий будинок в АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок він отримав в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,31 га, яка належить ОСОБА_3 Переоформити право власності на земельну ділянку шляхом спадкування він не може, оскільки ОСОБА_3 не приходиться йому родичем і він не належить до будь-якої черги спадкування. Враховуючи, що у разі набуття права власності на жилий будинок, розміщений на земельній ділянці переходить право власності на земельну ділянку на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення. На підставі викладеного позивач змушений звернутися до суду із даним позовом та просила його задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився про дату та час слухання справи повідомлений належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутності.

Відповідач Лиманівська сільська рада Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області свого представника в судове засідання не направив, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю його представника, проти задоволення позову не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Дослідивши копію спадкової справи № 205/2004 року після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 судом встановлено, що 06 липня 2004 року ОСОБА_1 подав до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на майно, яке складається у тому числі і з земельної ділянки площею 0, 31 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в АДРЕСА_2.

Відповідно до заповіту, складеного 14 серпня 2003 року та посвідченого секретарем Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідав ОСОБА_1 все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось. 14 лютого 2005 року позивачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цілий жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 29 жовтня 2004 року позивачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на права на земельну частку (пай) розміром 8,56 в умовних кадастрових гектарах, грошових внесків, права на земельну частку (пай) розміром 8,56 в умовних кадастрових гектарах(а.с.40-62).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 20 квітня 1994 року на підставі рішення Лиманівської сільської Ради народних депутатів від 14 квітня 1994 року № НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_2, згідно з яким земельна ділянка площею 0,31 га для ведення підсобного господарства, що розташована на території с. Лимани Лиманівської сільської ради, належить ОСОБА_3, який мешкає в АДРЕСА_1 (а.с.64).

Відповідно до рішення № 3 Лиманівської сільської ради Миколаївської області від 03 травня 2000 року, було змінено нумерацію житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно рішення № 7 Лиманівської сільської ради Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року, було перейменовано АДРЕСА_1

До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Зі змісту ст.1233 ЦК України вбачається, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Положення ч.ч.1-4 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На підставіст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови(суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Зі змісту пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналізуючи досліджені докази, судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 заповідав на випадок своєї смерті позивачу ОСОБА_1 все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось. Посилання позивача про перешкоди у оформленні права власності на земельну ділянку шляхом спадкування , через те, що ОСОБА_3 не приходиться йому родичем і він не належить до будь-якої черги спадкування, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. В передбачений законодавством строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на майно, яке складається у тому числі і з земельної ділянки площею 0, 31 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в АДРЕСА_2 та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілий жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, на право на земельну частку (пай) розміром 8,56 в умовних кадастрових гектарах, грошових внесків, право на земельну частку (пай) розміром 8,56 в умовних кадастрових гектар. Отже вважається таким, що прийняв спадщину, хоча не отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. Відмови органів нотаріату в оформленні спадкових прав позивача на земельну ділянку площею 0,31 га, розташованої в АДРЕСА_1, позивачем не надано.

Таким чином вимога про визнання права власності на земельну ділянку на підставі ст. 120 Земельного кодексу України, з викладених у ний підстав, а саме: що у разі набуття права власності на жилий будинок, розміщений на земельній ділянці переходить право власності на земельну ділянку на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення, є не обґрунтовуваною, а перешкод для оформлення спадщини на земельну ділянку через органи нотаріату, не вбачається.

В зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 209, 213- 215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Лиманівської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя А.А.Саукова