Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на свою користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженого у шлюбі з відповідачем.

Свої вимоги мотивує тим, що 27 жовтня 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу позивачці на утримання сина.

Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими та у зв'язку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, ОСОБА_1 звернулася з даним позовом та просить суд розірвати шлюб, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1200 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року сторонам надавався строк для примирення.

У судовому засіданні позивач та її представник після строку на примирення позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача надав заперечення проти позову, в яких зазначив, що на розірвання шлюбу відповідач не згоден, а позовні вимоги про стягнення аліментів визнає частково та не заперечує сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від всіх доходів ( а.с. 44, 55-57).

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається.

Згідно ст.ст. 3, 4 та 5 СК України особи, які перебувають у шлюбі, створюють сім»ю і державою здійснюється визначені законом заходи з її охорони.

Проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно п.10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом установлено, що 27 жовтня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 27 жовтня 2010 року, актовий запис № 1581 (а.с. 5).

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть.

Примирення сторін є неможливим.

Спір щодо місця проживання дитини ОСОБА_3 відсутній.

Встановивши, що позивач після терміну на примирення наполягає на розірванні шлюбу, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

На момент розгляду справи син сторін проживає разом з матір'ю.

У судовому засіданні позивачка вказувала, що відповідач офіційно не працює, допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає.

Так, за змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка працює в Українському центрі з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт», де отримує заробітну плату (а.с. 88). Крім того, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» як одержувач державної соціальної допомоги інваліду ІІІ групи з дитинства з 13.09.2006 року довічно та на дитину-інваліда ОСОБА_3, 2011 року народження ( а.с. 61, 62).

Під час з'ясування матеріального становища відповідача, згідно даних відповіді ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києва судом встановлено, що відповідач за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року отримував дохід з ТОВ «Метро Кеш Енд КЕрі Україна» та соціальні виплати (а.с. 89).

При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.10.2010 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання його доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) ( а.с. 60).

Крім того, суд не бере до уваги твердження відповідача, які викладені у запереченнях, що на його утриманні перебуває мати-пенсіонерка, оскільки у судове засідання ним не надано належних та допустимих доказів які б підтверджувати дані твердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову а відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 30 вересня 2016 року.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону згідно ч. 2 ст. 184 СК України.

При цьому суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя.

Враховуючи, що дитина проживає з матір'ю, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина добровільно, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина частково, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, те, що він має нестабільний дохід, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково та про доцільність стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 900 грн. 00 коп. щомісячно як це передбачено ч. 1 ст. 184 СК України.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 105, 110, 112, 113, 180-183, 184, 191 СК України, ст. ст. 3, 10,11, 58, 60, 88, 209, 213- 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, зареєстрований 27 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1581 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 900 грн. (дев'ятсот гривень) 00 коп., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 30 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду після набрання ним законної сили направити до Відділу реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м. Києва для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб, відповідно до вимог ст. 115 СК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна