Справа № 214/3570/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 січня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Горбуновій Л.С.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» (далі за текстом «ПрАТ»), в якому просить: поновити її на роботі на посаді начальника відділу збуту в ОСОБА_5; стягнути з ОСОБА_5 на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 травня 2016 року до дня поновлення на роботі; стягнути з ОСОБА_5 на свою користь моральну шкоду у розмірі 20000 гривень 00 копійок.

В обгрунтування позову наводить наступне. Вона, ОСОБА_1, працювала на посаді начальника відділу збуту в ОСОБА_5 з 6 лютого 2012 року, на яку її було призначено згідно наказу № 28-ос від 10 лютого 2012 року. Наказом № 99-ос від 30 травня 2016 року її було звільнено з ОСОБА_5 у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним з наступних підстав. Наказом № 568 від 12 лютого 2016 року «Про зміни в штатному розкладі по структурним підрозділам ПАТ «Євраз ОСОБА_4», з 23 лютого 2016 року в реєстр структурних підрозділів були внесені зміни та п.п.2.1 виключено зі штатного розкладу посаду начальника відділу збуту, яку на той час обіймала. В той же час п.п.2 вказаного наказу введено в штатний розклад посаду начальника бюро збуту, яка аналогічна раніше займаній нею посаді. Наказом № 950 від 14 березня 2016 року «Про перелік осіб, які підлягають звільненню у звязку із скороченням чисельності та штату робітників», а саме п.1 було затверджено список працівників ОСОБА_5, які підлягають звільненню у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, в якому було зазначено також її прізвище та посада, яку на той час обіймала. В той же час п.2 вказаного наказу, на відділ кадрів було покладено обовязок про попередження працівників про майбутнє звільнення з 23 травня 2016 року та про запропонування їм роботи в ОСОБА_5. 29 березня 2016 року, її було попереджено про майбутнє звільнення з ОСОБА_5 у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та запропоновано посади, які не відповідають її кваліфікації. В той же час, як їй стало відомо, наказом по ОСОБА_5 від 29 березня 2016 року на введену наказом № 568 від 12 лютого 2016 року «Про зміни в штатному розкладі по структурним підрозділам ПАТ «Євраз ОСОБА_4», посаду начальника бюро збуту було призначено працівника, посаду якого начальника бюро зовнішньоекономічних звязків (входив структурно до відділу збуту) також було виключено зі штатного розкладу та якого 29 березня 2016 року також було попереджено про майбутнє звільнення з ОСОБА_5 у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Таким чином, вважає, що відповідачем, було порушено вимоги ст.49-2 КЗпП України, якою передбачено порядок вивільнення працівників, а саме їй не було запропоновано всіх вакантних посад, наявних на підприємстві на час попередження про звільнення. Крім того, вважає, що відповідачем було порушено вимоги ст.42 КЗпП України, якою передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, та не враховано, що її безперервний стаж роботи в ОСОБА_5 сягає більше 8 років. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, у звязку з незаконним звільненням, вважає, що її повинно бути поновлено на роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Станом на день подання позовної заяви ніде не працює, так як не може влаштуватися на роботу за своєю кваліфікацією. Вважає за необхідне стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 травня 2016 року до дня поновлення на роботі. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що в результаті порушення її трудових прав відповідачем, їй була заподіяна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, пов'язаних з неможливістю влаштуватися на роботу. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю та підтвердила його зміст. Крім того, пояснила, що вона була ознайомлена з тим, що буде відбуватися скорочення, їй були запропоновані вільні на підприємстві посади. 29 березня 2016 року ОСОБА_6 був призначений на посаду начальника бюро збуту, їй ця посада не пропонувалася. В новому штатному розкладі були виключені всі посади відділу збуту, попереджена про звільнення була 29 березня 2016 року, а потрібно це було зробити до 23 березня 2016 року. Вона за родом своєї посади повинна була б знати, що працівникам потрібно до 23 березня 2016 року зявитися для ознайомлення з наказом про скорочення, але про наказ, яким була встановлена ця дата, не знала. 29 березня 2016 року її викликали для ознайомлення з попередженням про можливе звільнення. Вона погодилася на те, щоб її перевели на посаду ведучого інженеру залізничної служби, про що написала заяву на імя генерального директора ОСОБА_5. Цю заяву їй повернула 30 травня 2016 року начальник відділу кадрів ОСОБА_7 яка пояснила, що надана команда її звільнити. Членом профспілки вона не є. Про те, що можливо написати заяву про перевід на посаду ведучого інженера залізничної служби, їй сказав ОСОБА_8, бланк заяви видали у відділі з підбору кадрів, цю заяву писала 25 травня 2016 року, проходила медичну комісію 26 травня 2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю та підтвердив зміст позову.

Представник відповідача ОСОБА_5, позов не визнала, та пояснила, що на підприємстві із штатного розкладу був виключений відділ збуту, в штат було введено бюро збуту. Робітникам відділу були запропоновані вільні посади. 21 березня 2016 року позивач не була попереджена про можливе звільнення, хоча існував наказ №950 від 14 березня 2016 року, про наявність такого наказу повідомляли по телефону, наскільки знає повідомляла про наказ ОСОБА_7 Працівникам відділу збуту були запропоновані посади у бюро збуту і вони були переведені до вказаного бюро. 29 березня 2016 року ОСОБА_1 не була запропонована посада в бюро збуту, тому що іншим працівникам відділу збуту вже були запропоновані посади у бюро, але вони продовжували працювати на попередніх робочих місцях. Від інших запропонованих посад позивач відмовилася, тому була звільнена.

Також судом досліджені письмові заперечення представника відповідача, згідно яких вона просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому зазначає, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. ОСОБА_1 працювала у ОСОБА_5 на посаді начальника відділу збуту та була звільнена з підприємства 30 травня 2016 року згідно наказу по ОСОБА_5 № 99-ОС за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед іншого лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Так, відповідно до наказу № 568 від 12 лютого 2016 року «Про зміни у штатному розкладі по структурним підрозділам ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» з 22 лютого 2016 року було виключено зі штатного розпису, серед іншого, по відділу збуту: начальник відділу 1 штатна одиниця; бюро зовнішньоекономічних звязків; начальник бюро 1 штатна одиниця; інженер 1 категорії 3 штатних одиниці; інженер 2 категорії 1 штатна одиниця; всього 6 штатних одиниць. Було включено в штатний розпис бюро збуту: начальник бюро - 1 штатна одиниця; інженер 1 категорії 3 штатних одиниці; всього 4 штатних одиниці. Відповідно до протоколу засідання робочої групи по визначенню переважного права залишення на роботі при звільненні працівників структурних підрозділів ОСОБА_5 не мали переважного права залишення на роботі, серед інших, по відділу збуту: ОСОБА_1 - начальник відділу; ОСОБА_6 начальник бюро; ОСОБА_9- інженер 2 кат.; ОСОБА_10 - інженер 1 кат.; ОСОБА_11 - інженер 1 кат.; ОСОБА_12 - інженер 1 кат.; ОСОБА_13- інженер 2 кат.; ОСОБА_14 інженер. Відповідно до п.1 наказу №950 від 14 березня 2016 року «Про перелік осіб, які підлягають звільненню у звязку з скороченням чисельності та штату працівників», затверджено список працівників, які підлягають серед інших по відділу збуту: ОСОБА_1- начальник відділу; ОСОБА_6 начальник бюро; ОСОБА_9- інженер 2 кат.; ОСОБА_10 .- інженер 1 кат.; ОСОБА_11 - інженер 1 кат.; ОСОБА_12 - інженер 1 кат.; ОСОБА_13- інженер 2 кат.; ОСОБА_14 інженер. Відповідно до п.2 наказу №950 від 14 березня 2016 року «Про перелік осіб, які підлягають звільненню у звязку з скороченням чисельності та штату працівників», особи, які визначені у п.1 цього наказу, в строк до 23 березня 2016 року, повинні бути попередженні по наступне звільнення. Відповідно до списку осіб, яким був направлений вищезазначений наказ по підприємству, зазначено відділ збуту, начальником якого була позивач. Відповідно до роздруківки з електронної пошти начальника відділу інформаційних технологій ОСОБА_15, сканкопія наказу № 950 від 14.03.2016 року «Про перелік осіб, які підлягають звільненню у звязку з скороченням чисельності та штату працівників», направлялася електронною поштою начальником адміністративно-господарчого відділу ОСОБА_16 на адресу позивача 14 березня 2016 року о 13 год. 52 хв. Наполягає, що враховуючи направлення сканкопії наказу електронною поштою на адресу позивача, останній був відомий встановлений до 23 березня 2016 року строк для ознайомлення с попередженням про наступне звільнення її та її підлеглих працівників. 21 березня 2016 року, працівники її відділу, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11, з відома позивача направилися до відділу кадрів, де були ознайомленні з попередженням про наступне звільнення та їм були запропоновані всі наявні на той час вакантні посади, у тому числі у знов створеному бюро збуту, на які вони погодилися. Наказом по підприємству № 58-ос від 29.03.2016 року вищезазначені працівники були переведені на відповідні посади. В період з моменту видання наказу №950 від 14 березня 2016 року «Про перелік осіб, які підлягають звільненню у звязку з скороченням чисельності та штату працівників» та до 29 березня 2016 року, начальником відділу кадрів підприємства ОСОБА_17 позивач неодноразово запрошувалась до відділу кадрів для ознайомлення з попередженням про наступне звільнення. Фактично, позивач зявилась до відділу кадрів лише 29 березня 2016 року, де була попереджена про наступне звільнення та їй були запропоновані вакантні на час попередження посади, від працевлаштування на які, позивач відмовилась. Наполягає, що відповідачем у повному обсязі виконані всі приписи ст. ст. 40, 42 КЗпП України при звільненні позивача.

Як показала у судовому засіданні свідок ОСОБА_7, позивача знає з 2007 року, стосунки нормальні. Станом на березень-травень 2016 року працювала на ОСОБА_5 на посаді начальника відділу кадрів. ОСОБА_1 була звільнена у звязку із скороченням штатів через два місяця після попередження. Позивач подавала заяву про перевід її на посаду ведучого інженера залізничної служби.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показала, що позивача знає, стосунки нормальні. Вона, свідок, викликала ОСОБА_1 для того, щоб ознайомити з наказом №950 від 14 березня 2016 року, робила це після 21 березня 2016 року. Підлеглих ОСОБА_1 робітників вона, свідок, викликала через ОСОБА_1 Зазначений наказ вона, свідок, отримала по електронній пошті. Про можливе звільнення ОСОБА_1 була попереджена 29 березня 2016 року. Обовязок провести таке ознайомлення був покладений на неї, свідка. До 29 березня 2016 року вона, свідок, щоб провести ознайомлення, намагалася знайти ОСОБА_19 на робочому місці, але не знайшла останню. Посада начальника бюро збуту була включена в перелік вільних посад.

Як показав свідок ОСОБА_6, позивача знає з 2010 року, остання була його начальником, стосунки нормальні. Про наказ, яким передбачалося скорочення штату, дізнався в березні 2016 року, з попередженням про можливе звільнення був ознайомлений 21 березня 2016 року у відділі кадрів. До цього дня ОСОБА_1 казала, що є наказ, яким створюється бюро збуту. Про ознайомлення з вказаним наказом він, свідок, доповів ОСОБА_1 Ознайомлення було приблизно о 8 год. 30 хв. При ознайомленні йому запропонували перевестися на посаду начальника бюро збуту і на цю посаду він був призначений 29 березня 2016 року. У відділ збуту накази по ОСОБА_5 надходили електронною поштою. До того моменту, як ОСОБА_1 була звільнена, він, свідок, виконував обовязки начальника ЗЕД, виконував розпорядження ОСОБА_1 Чи писав він, свідок, заяву про перевід на посаду начальника бюро збуту, не памятає.

Як показав у судовому засіданні свідок ОСОБА_20, позивача знає, стосунки з нею нормальні. Заяву ОСОБА_1 про перевід її на посаду ведучого інженера залізничної служби підписував, така посада на підприємстві існувала. Він, свідок, знав, що мається проект наказу про введення такої посади. Чи існує на даний час ця посада, пояснити не може, коли ця посада була виключена із штатного розкладу, не знає. В розмові ОСОБА_1 погоджувалася працювати на посаді ведучого інженера залізничної служби.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: паспорт (а.с.3-5), витяг з наказу №99-ОС від 30 травня 2016 року (а.с.7), трудова книжка (а.с.8-10), статут ОСОБА_5 (а.с.26-27), витяг з наказу №58-ОС від 29 березня 2016 року (а.с.31), посадова інструкція начальнику відділу збуту (а.с.32), положення про посадові обовязки (а.с.36-43), попередження про звільнення ОСОБА_1 (а.с.44), вакансії (а.с.45), наказ №667 від 22 лютого 2016 року (а.с.46-49), наказ №950 від 14 березня 2016 року (а.с.50-53, 81-82, 83-85), наказ №568 від 12 лютого 2016 року (а.с.54-59), протокол (а.с.60-63), заява ОСОБА_1 (а.с.69), список розсилки наказу №950 від 14 березня 2016 року (а.с.87), наказ №58-ОС від 29 березня 2016 року (а.с.88-89), попередження про вивільнення та вакансії (а.с.90, 91, 92, 93, 94, 95), довідка про середній заробіток (а.с.96), попередження про вивільнення та вакансії (а.с.97, 98), наказ №363 від 30 травня 2016 року (а.с.99-100), наказ №397 від 30 травня 2016 року (а.с.101), витяги із штатного розкладу (а.с.102-103, 106), план лікування (а.с.107), допуски (а.с.110), довідки про дохід (а.с.114, 115).

Суд, керуючись вимогами ст. 60 ЦПК України, згідно якої доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, відповідно до ст. 58 ЦПК України, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні: витяг з наказу №99-ОС від 30 травня 2016 року (а.с.7), трудову книжку (а.с.8-10), належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про роботу позивача та її звільнення.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні статут ОСОБА_5 (а.с.26-27), належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про статус ОСОБА_5.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні: витяг з наказу №58-ОС від 29 березня 2016 року (а.с.31), наказ №58-ОС від 29 березня 2016 року (а.с.88-89), попередження про вивільнення та вакансії (а.с.90, 91, 92, 93, 94, 95), попередження про вивільнення та вакансії (а.с.97, 98), допуски (а.с.110) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про попередження працівників відділу збуту ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_12, про звільнення та переведення працівників відділу збуту ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_22, ОСОБА_6, на іншу посаду, допуску останнього до посади начальника бюро збуту (а.с.110).

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні: посадову інструкцію начальнику відділу збуту (а.с.32) положення про посадові обовязки (а.с.36-43), неналежними доказами, так як ці докази ані прямо ані непрямо не стосуються предмета доказування по даній справі, а містять інформацію про посадові обовязки та посадові вимоги до позивача та інших посадових осіб.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні: попередження про звільнення ОСОБА_1 (а.с.44), вакансії (а.с.45) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про попередження позивача про звільнення та пропозиції щодо переводу на інші посади.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні: наказ №667 від 22 лютого 2016 року (а.с.46-49), наказ №950 від 14 березня 2016 року (а.с.50-53, 81-82, 83-85), наказ №568 від 12 лютого 2016 року (а.с.54-59), протокол (а.с.60-63) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про зміни в штатному розкладі, визначення осіб, які підлягають звільненню.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджену у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 (а.с.69) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про згоду ОСОБА_1 на переведення її на посаду ведучого інженеру залізничної служби.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні список розсилки наказу №950 від 14 березня 2016 року (а.с.87) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про доведення змісту наказу.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджену у судовому засіданні довідку (а.с.96) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про середній заробіток позивача.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні: наказ №363 від 30 травня 2016 року (а.с.99-100), наказ №397 від 30 травня 2016 року (а.с.101) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про включення до штатного розкладу та виключення з штатного розкладу посади ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні витяг (а.с.102) неналежним доказом, так як цей доказ ані прямо ані непрямо не стосується предмета доказування по даній справі, а містить інформацію про посади в залізничній службі ОСОБА_5 станом на 1 листопада 2016 року.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні витяги (а.с.103, 106) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про наявність в штаті підприємства посади ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби станом на 29 травня 2016 року та 30 травня 2016 року.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні план лікування (а.с.107) неналежним доказом, так як цей доказ ані прямо ані непрямо не стосується предмета доказування по даній справі, а містить інформацію про стан здоровя позивача.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні довідки про дохід (а.с.114, 115) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про доходи позивача після звільнення.

Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні показання свідків ОСОБА_18, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_20 та зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до переконання, що досліджені у судовому засіданні показання свідків ОСОБА_18, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_20 та зазначені письмові докази є достовірними.

Пояснення представника ОСОБА_5 в частині того, що до 29 березня 2016 року, начальником відділу кадрів підприємства ОСОБА_18 позивач неодноразово запрошувалась до відділу кадрів для ознайомлення з попередженням про наступне звільнення спростовуються показаннями свідка ОСОБА_18, яка показала, що до 29 березня 2016 року вона, свідок, щоб провести ознайомлення, намагалася знайти ОСОБА_19 на робочому місці, але не знайшла останню. Тому пояснення представника відповідача в цій частині суд вважає недостовірними та відкидає їх при вирішенні справи.

Пояснення представника ОСОБА_5 в частині того, що позивач відмовилася від працевлаштування на ОСОБА_5, спростовуються сукупністю таких доказів: показаннями свідка ОСОБА_20, який показав, що в розмові ОСОБА_1 погоджувалася працювати на посаді ведучого інженера залізничної служби, що підписував заяву ОСОБА_1 про перевід її на посаду ведучого інженера залізничної служби, заявою позивача та її поясненнями. Тому пояснення представника відповідача в цій частині суд вважає недостовірними та відкидає їх при вирішенні справи.

Оцінюючи пояснення позивача про те, що вона подала заяву про перевід її на посаду ведучого інженера залізничної служби 25 травня 2016 року, суд бере до уваги, що ці пояснення певною мірою суперечать даті ознайомлення з умовами роботи, яка визначена як «27 травня 2016 року», але узгоджуються з датою проходження медичного огляду у звязку з переводом, яка визначена як «26 травня 2016 року». Беручи до уваги, що графа, в якій повинна бути визначена дата подання заяви не заповнена, а відповідач не оспорює подачу позивачем даної заяви саме 25 травня 2016 року, суд вважає пояснення позивача про складання даної заяви 25 травня 2016 року достовірними.

Пояснення позивача про те, що вона мала переважне право на залишення на роботі перед іншими особами, які підлягали звільненню, у судовому засіданні не доведені.

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України з точки зору достатності і взаємного звязку всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 працювала у ОСОБА_5 на посаді начальника відділу збуту з 6 лютого 2010 року.

Наказом ОСОБА_5 № 568 від 12 лютого 2016 року з 22 лютого 2016 року було виключено зі штатного розпису, серед іншого, по відділу збуту: начальник відділу 1 штатна одиниця; бюро зовнішньоекономічних звязків; начальник бюро 1 штатна одиниця; інженер 1 категорії 3 штатних одиниці; інженер 2 категорії 1 штатна одиниця; всього: 6 штатних одиниць.

Цим же наказом з 23 лютого 2016 року було включено в штатний розпис бюро збуту: начальник бюро - 1 штатна одиниця; інженер 1 категорії 3 штатних одиниці; всього: 4 штатних одиниць.

9 березня 2016 року на засіданні робочої групи по визначенню переважного права залишення на роботі при звільненні працівників структурних підрозділів ОСОБА_5 визначено, що не мали переважного права залишення на роботі, серед інших, по відділу збуту: ОСОБА_1 - начальник відділу; ОСОБА_6 начальник бюро; ОСОБА_9- інженер 2 кат.; ОСОБА_10 - інженер 1 кат.; ОСОБА_11 - інженер 1 кат.; ОСОБА_12 - інженер 1 кат.; ОСОБА_13- інженер 2 кат.; ОСОБА_14 інженер.

Наказом ОСОБА_5 №950 від 14 березня 2016 року затверджено список працівників, які підлягають звільненню у звязку із скороченням, серед інших, по відділу збуту: ОСОБА_1 - начальник відділу; ОСОБА_6 начальник бюро; ОСОБА_9- інженер 2 кат.; ОСОБА_10 .- інженер 1 кат.; ОСОБА_11 - інженер 1 кат.; ОСОБА_12 - інженер 1 кат.; ОСОБА_13- інженер 2 кат.; ОСОБА_14 інженер та визначено, що ці особи, 23 березня 2016 року, повинні бути попереджені про наступне звільнення.

Вказаний наказ був направлений до відділ збуту 14 березня 2016 року о 13 год. 52 хв.

21 березня 2016 року, працівники відділу збуту ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_11, з відома позивача направилися до відділу кадрів, де були ознайомлені з попередженням про наступне звільнення та їм були запропоновані наявні на той час вакантні посади, у тому числі у знов створеному бюро збуту, на які вони погодилися. Наказом по ОСОБА_5 №58-ос від 29 березня 2016 року вищезазначені працівники були переведені на відповідні посади.

25 травня 2016 року позивач погодилася на пропозицію директора ОСОБА_5 по персоналу та соціальним питанням ОСОБА_8 бути переведеною на посаду ведучого інженера залізничної служби.

25 травня 2016 року позивач отримала від директора ОСОБА_5 по персоналу та соціальним питанням ОСОБА_8 заяву про перевід.

25 травня 2016 року позивач підписала отриману від директора ОСОБА_5 по персоналу та соціальним питанням ОСОБА_8 заяву про перевід, в якій висловила згоду про перевід на посаду ведучого інженера залізничної служби.

26 травня 2016 року позивач у звязку з переводом проходила медичну комісію, яка визначила, що ОСОБА_1 годна за станом здоровя працювати на цій посаді.

Не пізніше 27 травня 2016 року начальник відділу планування, підбору та підготовки персоналу ОСОБА_20 письмово погодив перевести ОСОБА_1 на посаду ведучого інженера залізничної служби, підписував заву ОСОБА_1 про це, остання в розмові погоджувалася працювати на посаді ведучого інженера залізничної служби.

27 травня 2016 року ОСОБА_1 робітником служби охорони праці ОСОБА_23 була ознайомлена з умовами праці ведучого інженера залізничної служби.

В період з 14 березня 2016 року до 29 березня 2016 року, начальник відділу кадрів підприємства ОСОБА_18 один раз намагалася запросити позивача до відділу кадрів для ознайомлення з попередженням про наступне звільнення.

29 травня 2016 року на запрошення позивач зявилась до відділу кадрів ОСОБА_5, де була попереджена про наступне звільнення та їй були запропоновані вакантні на час попередження 27 посад, до яких не входила посада ведучого інженера залізничної служби, згоду на перевід на ці посади позивач не надала.

30 травня 2016 року наказом ОСОБА_5 №363 в штатний розклад ОСОБА_5 включена посада ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби.

Наказ про перевід ОСОБА_1 на посаду ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби виданий не був.

Наказом ОСОБА_5 №397 від 30 травня 2016 року з штатного розкладу була виключена посада ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби.

Наказом по ОСОБА_5 № 99-ОС від 30 травня 2016 року ОСОБА_1 була звільнена з підприємства за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності або штату працівників.

30 березня 2016 року начальник відділу кадрів ОСОБА_7 повернула позивачу заяву про перевід, пояснивши, що надана команда звільнити останню.

Середньоденний заробіток позивача дорівнює 785 грн. 41 коп.

Після звільнення ОСОБА_1 була зареєстрована як безробітна та отримала від Криворізького міськрайонного центру зайнятості 22738 грн. 16 коп.

Позивач потребує амбулаторного лікування.

Взаємини між сторонами регулюються нормами Конституції України, ЦК України та КЗпП України, Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам право на працю, захист від незаконного звільнення.

Стаття 16 ЦК України передбачає такі способи захисту цивільних прав та інтересів як припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 21 КЗпП, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою.

ОСОБА_4 встановлено, що позивач працювала на посаді начальника відділу збуту ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 36 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі ст. 40-41 КЗпП України.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед іншого лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників; звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; при вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством; одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві; при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, виходячи із змісту ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, при вирішенні даної справи стосовно законності звільнення ОСОБА_1, необхідно встановити чи було на ОСОБА_5 скорочення чисельності або штату працівників, чи мала позивач переважне право на залишення на роботі, чи була попереджена позивач про вивільнення в належний строк, чи існувала у роботодавця можливість перевести позивача на іншу роботу, чи пропонувалася позивачу інша робота, чи відмовлялася позивач від переведення на іншу роботу.

У судовому засіданні встановлено, що на ОСОБА_5 з 23 лютого 2016 року відбулися зміни в штатному розкладі та скорочення чисельності працюючих.

ОСОБА_4 встановлено, що позивач не мала переважне право на залишення на роботі, ці її доводи у судовому засіданні не доведені.

У судовому засіданні встановлено, що позивач про звільнення була попереджена особисто в строк за два місяці до звільнення 29 березня 2016 року.

Під час попередження, ОСОБА_1 була запропонована робота на 27 інших посадах, а 25 травня 2016 року на посаді ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби.

ОСОБА_4 встановлено, що у ОСОБА_5 існувала можливість до 30 травня 2016 року включно перевести ОСОБА_1 як на запропоновані їй 27 посад, так і на посаду ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби.

При цьому, суду бере до уваги, що 25 травня 2016 року посада ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби була запропонована ОСОБА_1 директором ОСОБА_5 з персоналу та соціальних питань, тобто уповноваженою посадовою особою, яка має безпосереднє відношення до кадрового формування, цією посадовою особою був виданий відповідний бланк заяви на перевід, цей перевід погодила уповноважена та належна посадова особа начальник відділу планування, підбору та підготовки персоналу ОСОБА_20, 27 травня 2016 року позивач була ознайомлена з умовами праці на цій посаді відповідною уповноваженою посадовою особою ОСОБА_23, 26 травня 2016 року позивач пройшла необхідний медичний огляд та була визнана придатною працювати на цій посаді.

Тобто, станом на 30 травня 2016 року ОСОБА_1, до спливу двомісячного строку з моменту попередження про звільнення, виконала всі дії, необхідні для переводу її на посаду ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби.

Суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 30 травня 2016 року, ввівши своїм наказом №363 посаду ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби, мав підстави та обовязок одночасно з введенням цієї посади перевести ОСОБА_1 на цю посаду.

Суд приходить до переконання, що волевиявлення позивача було спрямоване на те, щоб продовжувати працювати на підприємстві на іншій роботі, а саме на посаді ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби, яка їй була запропонована належними посадовими особами підприємства. Дії відповідача про виключення цієї посади із штатного розкладу і, відповідно, не видання наказу про перевід ОСОБА_1 на цю посаду, не залежали від волевиявлення позивача. Таким чином, підстав вважати, що позивач відмовилася від такої посади, підстав не мається.

На переконання суду відсутність в штатному розкладі ОСОБА_5 на 30 травня 2016 року посади ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби, не спростовує факту введення такої посади наказом №363.

Перевід на іншу посаду, яка б могла бути обрана позивачем, якщо б їй не була запропонована посада ведучого інженера дільниці експлуатації та ремонту залізничних шляхів залізничної служби, не стався також з вини ОСОБА_5, так як ОСОБА_1 погодившись з переводом на вказану посаду, не мала підстав розглядати питання про згоду або не згоду на перевід на роботу на будь яку іншу посаду. Таким чином, вважати, що позивач відмовилася від роботи на інших посадах також не мається.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звільнена без законних підстав, так як на час звільнення давала згоду на перевід на іншу роботу на ОСОБА_5, а ОСОБА_5 мало можливість перевести її на цю роботу.

Стаття 235 КЗпП України прямо зобовязує суд поновити на попередній роботі працівника, який був звільнений без законної підстави. Тому встановивши, що ОСОБА_1 звільнена без законних підстав, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на попередній роботі на посаді начальника відділу збуту ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача. Тобто, за змістом даної норми Закону наказ або розпорядження про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника видається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

ОСОБА_4 встановлено, що незаконне рішення про звільнення позивача прийняло ОСОБА_5. Таким чином, для поновлення порушеного права позивача ОСОБА_5 зобовязано видати наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу збуту ОСОБА_5. Відсутність в штатному розкладі ОСОБА_5 на даний час посади начальника відділу збуту не може бути підставою для невиконання рішення суду і не може бути перешкодою для забезпечення гарантованого ст.43 Конституції України права на працю, захисту громадян від незаконного звільнення, поновлення прав позивача. При цьому, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 має право, повноваження та обовязок на підставі рішення суду скасувати наказ про звільнення. Для повного поновлення прав ОСОБА_1 та відновлення становища, яке існувало до порушення права позивача, ОСОБА_5 має повноваження та обовязок забезпечити ОСОБА_1 ті ж самі умови праці, які вона мала до незаконного звільнення. Тому ОСОБА_5, при відсутності посади начальника відділу збуту, має право, повноваження та обовязок ввести таку посаду шляхом внесення змін до та штатного розкладу підприємства. Такі добровільні дії відповідача будуть узгоджуватися з положеннями ст. 16 ЦК України щодо такого способу захисту порушеного права як відновлення становища, яке існувало до порушення і ці добровільні дії не будуть виходити за межі його компетенції.

Суд вважає необґрунтованими пояснення представника ОСОБА_5 про те, що звільнення ОСОБА_1, було вчинено без порушень законодавства, так як судом встановлено, що позивач не відмовлялася від запропонованої їй роботи, а підприємство мало можливість перевести позивача на роботу на посаді, яка була запропонована відповідною посадовою особою ОСОБА_5 і цей перевід був погоджений належною посадовою особою відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

ОСОБА_4 встановлено, що позивач підлягає поновленню на роботі. Час вимушеного прогулу з 30 травня 2016 року по 4 січня 2017 року дорівнює 219 днів, тому сума середнього заробітку дорівнює 172004 грн. 79 коп. (758 грн. 41 коп. помножити на 219 днів). З урахуванням отриманих позивачем після незаконного звільнення сум по безробіттю, на користь позивача належить стягнути з ОСОБА_5 різницю в заробітку та отриманих сумах, а саме 149266 грн. 63 коп. (172004 грн. 79 коп. - 22738 грн. 16 коп.).

Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування.

Суд переконаний, що позивачу завдана моральна шкода внаслідок незаконних дій ОСОБА_5 по її звільненню з роботи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст.23 ЦК України, суд приймає до уваги грубий характер порушень, допущених відповідачем, ступінь вини відповідача, зміни в звичайному способі життя позивача, яка була позбавлена можливості працювати, з урахуванням розумності та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди дорівнює 5000 грн. 00 коп. При цьому суд враховує, що у судовому засіданні не знайшла свого підтвердження така обставина, на яку позивач посилається в обґрунтування розміру моральної шкоди, як неможливість влаштуватися на роботу.

Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Моральну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп. ОСОБА_1 зобовязаний відшкодувати відповідач.

Суд вважає, що позивач обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України звернулася до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права на працю, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Таким чином, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, пояснення представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд переконаний, що задоволення позовних вимог позивача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди буде відповідати такому, передбаченому ст.1 ЦПК України, завданню цивільного судочинства, як справедливе вирішення цивільних справ.

Суд, діючи відповідно до вимог ст.367 ч.1 п.4 ЦПК України допускає рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі до негайного виконання.

Суд, діючи відповідно до вимог ст.367 ч.1 п.4 ЦПК України допускає рішення в частині стягнення заробітку за один місяць, в сумі 2275 грн. 23 коп. (785 грн. 41 коп. середньоденного заробітку помножити на 30 днів) до негайного виконання.

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь держави належить стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 3,43 Конституції України, ст.ст.15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст.21, 36, 40, 42, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України, ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 1, 10, 11, 88, 155, 208, 210, 212-215, 367 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу збуту в Приватному акціонерному товаристві «ЄВРАЗ ОСОБА_4».

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» середній заробіток за час вимушеного прогула в сумі 17200 грн. 79 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» моральну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь держави з Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу збуту в Приватному акціонерному товаристві «ЄВРАЗ ОСОБА_4» та стягнення на користь ОСОБА_1 з Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_4» середнього заробітку за час вимушеного прогула за один місяць в сумі 785 грн. 41 коп. - допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя : В.М. Прасолов