АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/1652/16-ц Головуючий І інстанції - Нев'ядомський Д.В.
Провадження: 22-ц/790/168/17 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Бездітка В.М.

суддів - Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

при секретарі - Котлярової М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі відділення 19 філії «ХГРУ» ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання договору припиненим,-

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 18 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №HAE2GK01270151, за умовами якого останній було надано кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у сумі 56505,68 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №1 від 19 березня 2008 року, за умовами якого поручитель зобов'язується відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникають з кредитного договору №HAE2GK01270151 від 18.09.2007 p., в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. На теперішній час у ОСОБА_3 мається заборгованість за кредитом, та з 2014 р. нею не в повному обсязі виконуються покладені на неї зобов'язання за вказаним кредитним договором. Банк, в свою чергу з вимогою до поручителя у 6 місячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання не звертався. Крім того, через зростання курсу долара збільшив обсяг відповідальності поручителя без його згоди.

Просив визнати договір поруки від 18.09.2007 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» для забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №HAE2GK01270151 від 18.09.2007 р. припиненим.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував умови договору, якими не визначено строк дії договору поруки, не застосував до спірних правовідносин вимоги ч.4 ст. 559 ЦК України. Не надав належної оцінки тому факту, що обсяг відповідальності поручителя в грошовій одиниці України збільшився в декілька разів, про що не було належним чином повідомлено ОСОБА_1

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що порука за договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Зміни до кредитного договору не вносилися, отже відповідальність поручителя не збільшувалося, тобто відсутні підстави для застосування ч.1 ст. 559 ЦК України та визнання договору поруки припиненим.

Судом встановлено, що 18 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №HAE2GK01270151, за умовами якого останній було надано кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у сумі 56505,68 доларів США на наступні цілі: 46500 доларів США на придбання однокімнатної квартири, а також 10005,68 доларів США на сплату страхових платежів.

Відповідно до пункту 2.2.4 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснити погашення кредиту в порядку, сумах та строки передбачених п. 7.1 та п. 2.3.3 цього кредитного договору.

Пунктом 7.1. кредитного договору передбачені особливі умови договору, а саме те, що строк дії договору становить з 18.09.2007 року по 17.09.2027 р. включно. Позичальник зобов'язується сплачувати належні з нього суми в період з «18» по «23» числа кожного місяця відповідно до Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до кредитного договору).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №1 від 19 березня 2008 року, за умовами якого поручитель зобов'язується відповідати за невиконання Позичальником усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникають з Кредитного договору №HAE2GK01270151 від 18.09.2007 p., укладеного між кредитором та Позичальником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п. 11 спірного договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання всіх зобов'язань за кредитним договором.

Вимогами ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основаного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлений момент пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явив позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Відповідно до п.12 договору поруки №1 сторони домовились про те, що порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Крім того, згідно п. 2.3.3. кредитного договору банк має право у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами Кредитного договору, у т.ч. при порушенні цільового використання коштів, розірвати договір у судовому порядку або в односторонньому порядку.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються.

Вказаний правовий висновок, який був зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справ № 6-6цс14 та за № 6-53цс14 від 17.09.2014, судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Матеріали справи не містять доказів про те, що зі сторони відповідача відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди. Як до кредитного договору так і до договору поруки будь - які зміни не вносились.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову правильними.

Доводи апеляційної скарги практично повторюють позовні вимоги, яким надав оцінку суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, в зв'язку з чим вони не є підставою для скасування або зміну рішення суду першої інстанції.

Районний суд правильно врахував, що строк виконання зобов'язання по кредитному договору не сплинув. Апелянт не надав доказів на спростування висновків рішення суду. Посилання на збільшення обсягу відповідальності поручителя через збільшення курсу долара не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Зростання курсу долара ніяким чином не залежить від дій відповідача, тому ці доводи колегією до уваги не приймаються.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -