АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І.. Міцнея В.Ф.

секретар Чебуришкіна Н.О.

за участю: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільній сумісній власності та визнання права власності на 1/3 частину будинковолодіння, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 7 грудня 2016 року,

встановила:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом.

Просила:

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/3 частку в будинковолодінні, яке знаходиться по АДРЕСА_1

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію за 1/3 частку вказаного вище будинковолодіння в сумі 46 666 гривень 67 копійок;

- визнати право власності на 1/3 частку спірного нерухомого майна за ОСОБА_2

Посилалася на те, що позивачка , ОСОБА_5, ОСОБА_6 є власниками 2/3 часток будинковолодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1

Право власності на 1/3 частку вказаного нерухомого майна належить ОСОБА_4

Між сторонами у справі склалися неприязні стосунки. Відповідач чинить перешкоди в користуванні позивачкою своєю частиною нерухомого майна. Спільне володіння та користування сторін будинковолодінням є неможливим.

Зазначала, що частка відповідачки в нерухомому майні є незначною, не підлягає виділу в натурі, припинення її права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_4

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 7 грудня 2016 року в позові відмовлено.

Додатковим рішенням Новоселицького району Чернівецької області від 12 грудня 2016 року викладено резолютивну частину рішення в такій редакції:

«Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, ОСОБА_6, про припинення права на частку у спільній сумісній власності та визнання права власності на 1/3 частину будинковолодіння, за безпідставністю.

Внесені позивачкою ОСОБА_2 гроші в сумі 46 700 гривень на депозитний рахунок ТУДСА в Чернівецькій області по квитанції від 13 жовтня 2016 року №80 повернути позивачці ОСОБА_2.»

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 7 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними допустимими доказами, що частка відповідача в спільному майні є незначною, не може бути виділеною в натурі та житловий будинок неможливо поділити з виділенням його часток.

2/9 часток позивачки в спірному нерухомому майні є значно меншою від частки відповідачки, якій належить 1/3 частка цього майна.

Право власності ОСОБА_4 , як співвласника спірного будинку не може бути припинено, оскільки завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Так, згідно частин 1,2, 4 статті 44 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини 1 стаття 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 8 вересня 2008 року визнано за ОСОБА_4 право спільної часткової власності в порядку набуття на 1/3 частку жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме жилого будинку літера А, літньої кухні літера Б, сараїв літери В, Г, Д, Е, Є, Ж, З, І, вбиральні літера Ї, погрібу літера Пг, колодязя №1, огорожі №2-4, які знаходяться по АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 право спільної часткової власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 за кожною по 2/9 часток в жилому будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме жилого будинку літера А, літньої кухні літера Б, сараїв літери В, Г, Д, Е, Є, Ж, З, І, вбиральні літера Ї, погрібу літера Пг, колодязя №1, огорожі №2-4, які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25 вересня 2015 року зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належними їй на праві власності майном на вселено її у жилий будинок, який знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.10-11).

З довідки Диновецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 1 липня 2016 року №977 вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована АДРЕСА_2, але фактично проживає АДРЕСА_1 (а.с.15).

З квитанції №80 від 13 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 внесла кошти на депозитний рахунок суду в сумі 46 700 гривень (а.с.32).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що право власності ОСОБА_4 як співвласника спірного нерухомого майна не може бути припинено, оскільки завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки.

Позивачкою не доведено, що частка відповідачки є незначною і не може бути виділена в натурі, нерухоме майно є неподільним.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовуючись.

Зокрема, помилковими є доводи скарги про те, що частка відповідачки у нерухомому майні є незначною та припинення права на частку у спільному майні не завдасть шкоди її інтересам.

Відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Так правову позицію Верховний Суд України виловив в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-68 цс 14.

Частка відповідачки у спірному нерухомому майні є значною і припинення права власності на цю частку завдасть істотної шкоди відповідачці.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 7 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий Одинак О.О.

Судді: Кулянда М.І..

Міцней В.Ф.