Справа № 367/3076/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/106/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 19 19.01.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Нагорної Г.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент», що діє в інтересах та за рахунок пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група» до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренка Олександра Вікторовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент» звернулося до суду із вказаним позовом, який з урахуванням уточнення вимог мотивувало наступним:

25 березня 2014 року між ТОВ «Фордон Есет Менеджмент», що діє в інтересах та за рахунок пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група» в особі ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності, та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 167.

Як було зазначено в п. 3 договору, відповідач до моменту підписання договору вніс в безготівковій формі на рахунок позивача № НОМЕР_1, відкритий в АБ «Укргазбанк», всю вартість квартири, а саме 399 200,00 гривень. Дане твердження повністю не відповідало дійсності, що було відомо як представнику продавця так і покупцю. Жодного доказу на підтвердження факту сплати вартості квартири не існує, а грошові кошти на рахунок ТОВ «Фордон Есет Менеджмент» за вказаним договором не надходили ні на момент підписання договору, ні на день подання позовної заяви. При цьому повноважень як на отримання коштів за договором, так і встановлення факту виконання покупцем зобов'язань за ним, представник товариства ОСОБА_4 не мав. За таких умов підтвердження факту здійснення розрахунків за договором було здійснено представником продавця з явним виходом за межі наданих йому повноважень, що чітко було відомо як покупцю, так і самому представнику продавця, оскільки його повноваження регламентувалися відповідною довіреністю, представленою ним нотаріусу та покупцю для укладення договору. При цьому представник продавця за попередньою домовленістю з покупцем ОСОБА_2 з метою незаконного заволодіння спірною квартирою уклали договір, згідно якого до покупця перейшло право власності на спірну квартиру, а продавець ТОВ «Фордон Есет Менеджмент» жодних грошових коштів за спірну квартиру не отримало.

Оскільки до оскаржуваного договору були внесені відомості, що явно не відповідали дійсності, позивач вважає, що укладений його представником та ОСОБА_2 договір свідомо був направлений на перехід до покупця права власності на квартиру без настання одного з основних наслідків купівлі-продажу, а саме здійснення розрахунку за придбаний товар. З урахуванням цього, на підставі положень ст. 215 ЦК України позивач просив визнати зазначений договір недійсним. Також позивач просив суд скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію та рішення про державну реєстрацію прав на спірну квартиру за ОСОБА_2, а також інші записи, що виникли у зв'язку з укладенням спірного договору купівлі-продажу даної квартири, відновивши запис про право власності на квартиру за ТОВ «Фордон Есет Менеджмент».

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необґрунтованості позовних вимог. Зазначає, що судом залишено поза увагою ту обставину, що під час укладення спірного договору було порушено вимоги закону, що зумовлює недійсність правочину. За таких умов вважає, що є правові підстави для визнання правочину недійсним, скасування його держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Відповідач подала до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири було дотримано вимоги чинного законодавства, правові підстави для визнання правочину недійсним відсутні, а тому просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Як зазначено в п. 3 спірного договору купівлі-продажу, покупцем ще до укладення договору була сплачена вартість придбаної квартири (399 200,00 грн.) на банківський рахунок продавця. Оскаржуючи даний факт, позивач стверджував, що вказана інформація не відповідає дійсності, розрахунок за квартиру покупцем не проводився, що не могло не бути відомо обом підписантам договору, відтак внесення наведених недостовірних даних до договору було направлено на перехід до покупця права власності на майно без реального здійснення розрахунку за нього.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що в ході розгляду справи не знайшли підтвердження посилання позивача на укладення представником продавця та покупцем спірного договору без наміру на реальне настання наслідків такого договору для продавця, а саме отримання грошових коштів за продану квартиру. При цьому таку свою позицію суд ґрунтував на поясненнях відповідача ОСОБА_2, яка стверджувала, що здійснила розрахунок за квартиру з представником продавця ОСОБА_4 готівкою.

З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може. Оскільки на підтвердження таких посилань відповідача до суду не було представлено жодного належного та допустимого доказу, такі твердження судом прийняті бути не можуть. Більш того, посилання відповідача на проведення розрахунку з представником продавця протирічать показам допитаного в ході розгляду справи самого ОСОБА_4, який заперечував проти факту отримання ним грошей від покупця та стверджував, що інформацію про попередній розрахунок за квартиру було ним внесено до оскаржуваного договору на підставі даних, отриманих від інших працівників товариства. При цьому твердження ОСОБА_4 також залишилися недоведеними, адже й на їх підтвердження до суду жодного доказу представлено не було.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що в ході розгляду посилання відповідача про здійснення розрахунків за придбану квартиру, як і твердження ОСОБА_4 про помилкове зазначення таких даних в тексті договору, належним чином доведені не були.

З іншої сторони, позивачем до суду було представлено виписку руху коштів по зазначеному у п. 3 спірного договору банківському рахунку (на який відповідно до договору було здійснено попередню оплату вартості квартири). З вказаної виписки вбачається, що на рахунок ТОВ «Фордон Есет Менеджмент», що діє в інтересах та за рахунок пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група», кошти в сумі 399200,00 грн. (так само і в близькій за розміром сумі) в якості оплати за придбану за спірним договором квартиру не надходили. Аналогічна інформація вбачається й з довідки від 25.11.2015 року №353/071-2905, виданої Лівобережним відділенням № 53 АБ «Укргазбанк», в якому відкрито вказаний в договору банківський рахунок. За таких умов твердження апелянта про недостовірність внесених до договору даних щодо здійснення відповідачем попереднього розрахунку за придбану квартиру були належним чином підтверджені в ході розгляду справи.

Так як внесення до договору наведених недостовірних даних виключає необхідність для покупця після підписання договору проводити розрахунки за придбане майно, за відсутності (недоведення сторонами в ході розгляду справи) наявності обґрунтованих підстав вважати, що підписанти договору добросовісно помилялися про здійснення попереднього розрахунку за квартиру, колегія суддів погоджується з позицією позивача щодо того, що внесення таких недостовірних даних до договору свідчить про відсутність у підписантів наміру на досягнення основного наслідку для продавця за договором купівлі-продажу, а саме проведення розрахунку за проданий товар (квартиру). В свою чергу, укладення договору без наміру на реальне досягнення його правових наслідків відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним.

Незважаючи на обґрунтованість позиції позивача щодо недійсності спірного договору, його вимога про скасування судом державної реєстрації прав відповідача на спірну квартиру задоволена бути не може. Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав на нерухоме майно становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб'єкти державної реєстрації прав:

- виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

- акредитовані суб'єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

При цьому суди не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб'єктів владних повноважень, або ж підміняти їх. Така позиція суду щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного Cуду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, так само й з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. При цьому норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про визнання договору недійсним не ґрунтується на матеріалах справи та ухвалене з порушенням норм матеріального права, відтак і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент» задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 липня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 25 березня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент», що діє в інтересах та за рахунок пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група», та ОСОБА_2, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25 березня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фордон Есет Менеджмент», що діє в інтересах та за рахунок пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Ірпінська інвестиційна група», та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Ничипоренком О.В. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 167. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк