АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

28 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу, в інтересах якого діє Левченко Ірина Володимирівна,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу, третя особа: Міністерство аграрної політики та продовольства України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись на те, що під час розгляду справи про поновлення на роботі вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку з незаконним звільненням, ним не заявлялися, просив стягнути з відповідача Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу (далі - УНДІПАК, Інститут) середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 13.05.2010 по 05.07.2011 у розмірі 162 527,88 грн.

РішеннямСолом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування фактичних обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

За вказаних обставин просив рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представники відповідача - Корніяш П.І. та ЛевченкоІ.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

Позивач та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили відхилити, а рішення залишити без змін.

Представник третьої особи - Костюченко М.Є. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом Міністерства аграрної політики України від 27.08.2007 № 183-П ОСОБА_4 призначено по контракту на посаду директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу «Украгропромпродуктивність».

Наказом Міністерства аграрної політики України від 12.05.2010 № 96-п розірвано контракт від 27.08.2007 та звільнено ОСОБА_4, 13.05.2010 із займаної посади за невиконання умов контракту згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2011 року поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу Міністерства аграрної політики України.

При ухваленні рішення судом апеляційної інстанції було встановлено, що звільнення ОСОБА_4 відбулось з порушень норм трудового законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Разом з тим, при ухваленні судом рішення про поновлення на роботі не було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме за період з 13.05.2010 по 05.07.2011.

Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 становить 576,34 грн., а кількість робочих днів у розрахунковому періоді складає 282 дні.

При обраховуванні середньоденної заробітної плати суд вірно виходив з положень пункту 5 Розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, взявши до уваги довідку про доходи ОСОБА_4 та розмір заробітної плати за останні два місяці, які передували звільненню.

Суд першої інстанції встановивши, що звільнення ОСОБА_8 відбулося з порушенням трудового законодавства, у зв'язку з чим його було поновлено на займаній посаді, однак не вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 162 527,88 грн.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки до такого висновку суд дійшов з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та із застосуванням відповідних норм матеріального права.

Відповідач, заперечуючи проти розміру середньоденної заробітної плати та суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в цілому, не надав суду у відповідності до вимог, передбачених ст. 10, 60 ЦПК України належних доказів на спростування своїх доводів.

Більш того, представники відповідача Корніяш П.І. та Левченко І.В. в судовому засіданні визнали факт, що з боку УНДІПАК ОСОБА_4 здійснено не всі виплати.

Також визнали факт існування заборгованості перед відповідачем, але не погодились з розміром заявлених вимог. Вважали, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 95 991,50 грн.

Зазначали, що судом покладено в основу рішення при обрахуванні середньоденної заробітної плати розмір заробітної плати за останні два місяці, які передували звільненню, однак не взято до уваги, що сума включає премію.

Посилаючись на Акт перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу Управління внутрішнього аудиту Міністерства аграрної політики та продовольства України № 24-17/1 від 04.10.2013 (далі - Акт аудиту), яким встановлено, що нарахування та виплати премії ОСОБА_4 у 2010 році здійснювались на підставі наказів по Інституту, підписаних особисто ОСОБА_4

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року позовну заяву Інституту до ОСОБА_4 про стягнення зайво виплачених коштів у розмірі 57 104,63 грн. залишено без розгляду. Ухвала суду Інститутом не була оскаржена.

Крім того, накази, на підставі яких ОСОБА_4 було нараховано премію у 2010 році не скасовані та є чинними.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції вірно обраховано розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що мало місце порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Українського науково-дослідного інституту продуктивності агропромислового комплексу, в інтересах якого діє Левченко Ірина Володимирівна, - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/8345/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2774/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.