АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю: представника приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» ОСОБА_1, ОСОБА_2. який діє в інтересах ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2016 року,

встановила:

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом.

Просив:

- стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» (далі ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай») на його користь страхове відшкодування в сумі 50 000 гривень;

- стягнути з ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» на користь позивача 1600 гривень в рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення експертизи;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 збитки в сумі 58 157 гривень 30 копійок;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

Посилався на те, що 24 жовтня 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем мари «Мерседес-Бенц 313», державний номер СЕ78889ВВ, на 57 кілометрі автодороги Р-63, порушуючи Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай Акцент», державний номер НОМЕР_1., під керування ОСОБА_3, внаслідок чого автомобіль позивача зазнавав значних пошкоджень.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай».

ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» було повідомлено про настання події, що має ознаки страхового випадку у встановлений законом строк.

Представник страховика не зявився у визначений законом строк, а тому ОСОБА_3 обрав експерта для визначення шкоди та поніс у звязку з цим витрати в сумі 1600 гривень.

Зазначав, що позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у неможливості користуватися пошкодженим транспортним засобом, втратою нормальних життєвих звязків, авторитету, престижу серед оточуючих та близьких йому людей та погіршення здоровя.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 50 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» на користь ОСОБА_3 матеріальний збиток в сумі 1600 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частину матеріального збитку в сумі 58 157 гривень 30 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з апелянта на користь позивача страхове відшкодування в сумі 50 000 гривень та витрати на проведення експертного дослідження сумі 1600 гривень скасувати.

Ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування в сумі 27 563 гривні 59 копійок.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, в частині, що оскаржується, суд першої інстанції виходив з того, що представник ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» не зявився у визначений законом строк для визначення розміру шкоди завданого ОСОБА_3 у звязку з чим позивач був вимушений самостійно обрати експерта та поніс витрати в сумі 1600 гривень, яка має бути відшкодована відповідачем.

ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» визнала вимоги заявника обґрунтованими та зобовязана була прийняти рішення про виплату страхового відшкодування.

На день розгляду справи відповідач не виконав свої зобовязання по договору страхування.

Однак з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний:

протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 990 ЦК України встановлено умови та порядок здійснення страхової виплати.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно пункт 22.1 статті 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1 липня 2004 року, N 1961-IV (далі - Закону) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно пункту 34.3. статті 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно частини 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 4 квітня 2008 року (а.с.24 т.1).

24 жовтня 2014 року з вини ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якого був пошкоджений автомобіль позивача «Хюндай», державний номер НОМЕР_1, що підтверджується постановою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2014 року (а.с.15 т.1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай», що підтверджується полісом №АС6241448 від 24 червня 2014 року (а.с.16 т.1).

Згідно пункту 4 вказаного вище страхового полісу страхова сума ( ліміт відповідальності на одного потерпілого) за шкоду заподіяну майну становить 50 000 гривень.

15 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» з заявою про виплату страхового відшкодування, яка була отримана відповідачем 25 грудня 2014 року (а.с.17-23 т.1).

Згідно висновку експерта від 9 серпня 2016 року №334-а вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 жовтня 2014 року станом на момент проведення експертизи становила 103 124 гривні 66 копійок.

Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 24 жовтня 2014 року з урахування технічних вимог, щодо розрахунку ВТВ до моменту пошкодження даного автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 24 жовтня 2014 року станом на момент проведення експертизи становила 108 157 гривень 30 копійок.

Ринкова вартість автомобіля марки «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 24 жовтня 2014 року складала 111560 гривень 45 копійок (а.с.43 т.2).

Згідно звіту №1201 з оцінки транспортного засобу від 20 листопада 2014 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкодження про дорожньо-транспортній пригоді складає 33 676 гривень 31 копійок (а.с.125-129 т.2).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не здійснив ремонт автомобіля марки «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» на користь позивача страхового відшкодування в сумі 50 000 гривень.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Такий правовий висновок Верховний Суд України виклав у своїй постанові від 20 жовтня 2016 року у цивільній справі № 756/12292/14-ц.

Суд першої інстанції правильно визначив суму страхового відшкодування на підставі висновку експерта від 9 серпня 2016 року №334 та умов договору страхування.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду про стягнення з ОСОБА_5 «Страхова група «Ю.Бі.Ай» на користь ОСОБА_3 витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 1600 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що представником страхової компанії відповідно до вимог пункту 34.2Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 20 листопада 2014 року було складено акт №1201 технічного стану транспортного засобу, який був підписаний позивачем (а.с. 74-85 т. 1. а.с. 130, 131 т. 2).

20 листопада 2014 року був складений звіт №1201 з оцінки транспортного засобу (а.с.69-73 т.1).

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження, складеного експертом ОСОБА_6, від 12 грудня 2014 року вбачається, що звернення власника транспортного засобу ОСОБА_3 про проведення вказаного дослідження надійшло 6 грудня 2014 року (а.с.26 т.1).

За таких обставин у позивача в грудні 2014 року не було підстав самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.Бі.АЙ» на користь ОСОБА_3 витрат на проведення експертного дослідження в сумі 1600 гривень з порушення норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про відшкодування витрат на проведення експертного дослідження відмовити.

В решті рішення, в частині, яка оскаржується, слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема помилковими є доводи скарги про те, що суд першої інстанції не правильно визначив шкоду завдану позивачу на підставі висновку експерта від 9 серпня 2016 року №334-а, оскільки шкоду слід визначати відповідно до звіту №1201 з оцінки транспортного засобу від 20 листопада 2014 року.

Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно пунктів 9.1., 9.2. статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 28 Закону встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до статті 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Аналіз вказаних норм права та обставин справи дає підстави зробити висновок про те, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією позивачу повинні бути відшкодовані витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, без врахування величини втрати товарної вартості, яка зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість у разі сплати страхового відшкодування безпосередньо потерпілому.

З висновку експерта від 9 серпня 2016 року №334-а вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хюндай Акцент», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з врахуванням фізичного зносу (коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю) та без врахування податку на додану вартість становить 103 124 гривні 66 копійок (а.с.36-43 т.2).

Судом правильно визначено розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну позивача правильно визначено в сумі 50 000 гривень відповідно до пункту 9.2. статті 9 Закону та умов договору страхування.

Суд першої інстанції правильно застосував положення статті 1192 ЦК України та визначив розмір страхового відшкодування ОСОБА_3 на момент розгляду справи.

Помилковими є також доводи апеляційної скарги про те, що розмір страхового відшкодування слід зменшити на суму франшизи у 500 гривень.

Так, відповідно до копії страхового полісу № АЕ/6241448 розмір франшизи визначений не був (т.1а.с. 16).

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання до суду позовної заяви) (далі - Закону) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З квитанцій від 31 січня 2015 року вбачається, що за подання до суду позову майнового характеру позивач сплатив судовий збір в сумі 332 гривні (а.с. 2-5 т.1).

З квитанції від 30 січня 2016 року вбачається, що позивач додатково сплатив судовий збір в сумі 993 гривні (а.с.217 т.1).

Враховуючи зменшення позовних вимог майнового характеру ставка судового збору за подання до суду позову складала 1097 гривень 57 копійок.

З квитанції від 28 серпня 2015 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплатив судовий збір в сумі 121 гривню 80 копійок (а.с.156 т.1).

З квитанції від 6 лютого 2016 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплатив судовий збір в сумі 275 гривень 60 копійок (а.с.231 т.1).

З квитанції від 2 червня 2016 року вбачається, що позивач за проведення судової експертизи сплатив 507 гривень 60 копійок (а.с.89 т.2).

З квитанції від 31 січня 2015 року №002/2015 року вбачається, що позивач за надану йому правову допомогу сплатив 6 090 гривень (а.с.93 т.2).

З квитанції від 30 грудня 2015 року вбачається, що позивач за надану йому правову допомогу сплатив 5 922 гривні 80 копійок (а.с.96 т.2.)

З квитанції від 27 серпня 2016 року вбачається, що позивач за надану йому правову допомогу сплатив 5 816 гривень 40 копійок (а.с.100 т.2).

Факт надання правової допомоги та сума гонорару за її надання також підтверджується договором про надання правової допомоги від 6 грудня 2014 року (а.с.54 т.1), додатковою угодою №1 від 6 грудня 2014 року, договором про надання правової допомоги від 5 січня 2016 року (а.с.200 т1.), додатковою угодою №1 від 5 січня 2016 року, розрахунком №1 від 31 січня 2015 року, актом виконаних робіт №1 від 31 січня 2015 року, розрахунком №2 від 30 грудня 2015 року, актом виконаних робіт №2 від 30 грудня 2015 року, розрахунком №1 від 27 серпня 2016 року, актом виконаних робіт №1 від 27 серпня 2016 року (а.с.90-99 т.2) .

Враховуючи ціну позову за вимогами до страхової компанії загальна сума судових витрат позивача щодо вказаних вимог становить 9 193 гривні 36 копійок.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про скасування в частині стягнення з ОСОБА_5 «Страхова група Ю.Бі.АЙ» на користь ОСОБА_3 1600 гривень витрат на проведення експертизи та відмову у задоволенні вказаної вимоги. В решті рішення залишено без змін.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 «Страхова група Ю.Бі.АЙ» задоволено на загальну суму 50 000 гривень, що становить 96,90 відсотків від ціни позову предявленого до вказаного відповідача.

Отже, з приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.Бі.АЙ» на користь ОСОБА_3 слід стягнути 8908 гривень 37 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

З платіжного доручення від 10 листопада 2016 року вбачається, що апелянт сплатив за подання до суду апеляційної скарги судовий збір в сумі 1456 гривень 41 копійка, хоча мав би сплатити відповідно до ставок, визначених Законом, 567 гривень 57 копійок (а.с.175 т.2).

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.Бі.АЙ» слід стягнути 17 гривень 59 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2016 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.Бі.АЙ» на користь ОСОБА_3 витрат на проведення експертного дослідження в сумі 1600 гривень скасувати.

В позові ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.Бі.Ай» про відшкодування витрат на проведення експертного дослідження відмовити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2016 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.Бі.АЙ» на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування в сумі 50 000 гривень залишити без змін.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.Бі.АЙ» на користь ОСОБА_3 8908 (вісім тисяч девятсот вісім) гривень 37 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова група Ю.Бі.АЙ» 17 (сімнадцять) гривень 59 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий Одинак О.О.

Судді: Кулянда М.І.

ОСОБА_7