АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/1631/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/789/61/17 Доповідач - Дикун С.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 12535,88 грн. за договором кредиту № б/н від 19.07.2011 року.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь позивача ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 липня 2011 року, у розмірі 8762 грн. 74 коп., з яких: 479 грн. 02 коп. заборгованість за кредитом, 8083 грн. 72 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом, 200 грн.00 коп. заборгованість за пенею та комісією. Розстрочено виконання рішення суду, шляхом оплати шомісячно рівними частинами боргу в сумі 243 грн. 41 коп., а саме в строк на 36 місяців (3 роки), до повного погашення заборгованості. У решті позову відмовлено у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь позивача ПАТ КБ „Приватбанк 1378 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2016 року виправлено допущену в рішенні Теребовлянського районного суду від 05 жовтня 2016 року описку в написанні мотивувальної та резолютивної частини, де неправильно зазначено найменування позивача ПАТ Акцент-Банк замість ПАТ КБ Приватбанк.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ Приватбанк подало апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, а також порушення норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафів та зменшення пені та розстрочення виконання рішення суду і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення штрафів та пені у розмірі 3973,14 грн. задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Вважає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу, зменшено заборгованість з пені та розстрочене виконання рішення. Вказує, що судом безпідставно розстрочено виконання рішення на 36 місяців, оскільки відповідач не заявляв клопотання про розстрочення виконання рішення, а в оскаржуваному рішенні не вказано жодної обставини, що утруднює виконання рішення суду. Також судом безпідставно відмовлено в стягненні штрафу на підставі ст.61 Конституції України, позаяк чинне законодавство не передбачає виключне застосування або штрафу, або пені за порушення зобов'язань, а сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. ПАТ КБ Приватбанк звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази істотних обставин в розумінні ст.551 ЦК України, в підтвердження скрутного фінансового становища на день виконання зобов'язання, бажання відповідача достроково здійснити погашення заборгованості, належне виконання взятих на себе зобов'язань та ін.підстави та істотні умови. Також, особа, яка подала апеляційну скаргу наголошує, що відповідно до п.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Сторони, будучи належно повідомленими про розгляд справи, у судове засідання апеляційного суду не з'явились, про причини неявки не повідомили. Колегія суддів вважає, що розгляд справи слід проводити у відсутності осіб, які беруть участь у справі, та, у відповідності до вимог ч.2ст.197 ЦПК України, не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Розрахунком заборгованості за договором № б/н, укладеним 19 липня 2011 року, посвідчено, що ОСОБА_2 станом на 31 липня 2011 року має заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 12535 грн. 88 коп., з яких: 479 грн. 02 коп. заборгованість за кредитом, 8083 грн. 72 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом, 2900 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 573 грн. 14 коп. - штраф (процентна складова).

У добровільному порядку заявлену позивачем суму заборгованості відповідач не погасив.

У судовому засіданні відповідач позов визнав частково та просив зменшити суму пені та не стягувати штрафів, а також розстрочити сплату боргу на три роки у зв'язку з хворобою дружини та відсутністю роботи (а.с.44).

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином.

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відмовляючи у стягненні штрафу у сумі 500 грн - фіксована частина та 573 грн - процентна складова, суд виходив з тих обставин, що оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень статті 61 Конституції України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком щодо відмови суду у стягненні штрафів .

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, умовами надання банківських послуг передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Згідно з пунктом 2.1.1.7.6 "Умов та правилами надання банківських послуг" сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф та пеня є різновидами неустойки. Підставою застосування штрафу може бути будь - яке порушення зобов'язання, за виключенням прострочення виконання грошового зобов'язання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими загальними судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу, оскільки цивільне законодавство не передбачає подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення та штрафи не застосовуються до прострочення грошових зобов'язань. А доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Ухвалюючи рішення щодо зменшення стягнення заборгованості за пенею та комісією, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений розмір пені 2900 грн підлягає зменшенню до 200 грн, оскільки він є неспівмірним із заборгованістю по кредиту 479.02 грн та у відповідача на утриманні перебуває дружина, яка часто хворіє та потребує матеріальної допомоги, при цьому суд, з урахуванням обставин хвороби дружини відповідача, розстрочив виконання рішення.

Колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в цій частині, з огляду на наступне.

У справі, що переглядається, предметом спору є, у тому числі, й заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати процентів за користування кредитними коштами. Позивач просив також стягнути пеню за прострочення по кредиту або процентах за користування кредитом згідно із Умовами кредитування з використанням кредитки Універсальна.

Таким чином, відповідно до заявлених позовних вимог пеня нараховується як на тіло кредиту, так і на проценти за користування кредитом.

Застосувавши до спірних правовідносин частину третю статті 551 ЦК України, суд виходив із того, що розмір пені слід зменшити у співвідношенні до суми основного боргу.

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що за змістом частини третьої статті 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Таким чином, суд помилково зробив висновок про зменшення пені за несвоєчасну сплату як самого кредиту, так і процентів за користування кредитними коштами до розміру суми основного боргу за кредитом, тобто неправильно застосував положення частини третьої статті 551 ЦК України.

З урахуванням наведеного, рішення суду в частині стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення пені у розмірі 2900 грн .

Окрім того, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про розстрочення рішення суду шляхом оплати щомісячно рівними частинами боргу в сумі 243,41 грн, а саме в строк на 36 місяців (3 роки), до повного погашення заборгованості.

Відповідно до ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави дійти висновку, що розстрочення виконання рішення суду може бути надане у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Подаючи заяву про розстрочення сплати боргу на три роки у зв'язку з хворобою дружини та відсутністю роботи (а.с.44), відповідач не подав доказів про підтвердження наведених обставин і в матеріалах справи такі докази відсутні.

Отже, рішення суду в частині розстрочення виконання рішення колегія суддів вважає передчасним і таким, що підлягає до скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.304,307,309,311,316,319, 324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2016 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 200 грн.00 коп. заборгованості за пенею та комісією та розстрочення виконання рішення суду, шляхом оплати шомісячно рівними частинами боргу в сумі 243 грн. 41 коп., а саме в строк на 36 місяців (3 роки), до повного погашення заборгованості. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 2900 грн.00 коп. заборгованості за пенею та комісією, визначивши загальну суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.07.2011 року у сумі 11462 грн. 74 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3