Справа № 712/4291/16-ц

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 січня 2017 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності, визнання недійсним договору, витребування майна, стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, припинення права власності, стягнення грошової компенсації, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності, визнання недійсним договору, витребування майна, стягнення коштів, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 12 серпня 2004 року перебуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який фактично припинений з червня 2014 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Рішенням суду від 25 жовтня 2016 року, яке набуло законної сили 07.11.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

За час перебування у шлюбі ними було придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 80,1 кв.м. вартістю 135 000 грн. (договір міни від 20.06.2007 року); легковий автомобіль «Skoda Superb» 2006 р.в., кузов НОМЕР_1 , який придбаний травні 2009 року).

Просила визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Просила визнати за нею в порядку ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України право власності на 6/10 частин вказаної квартири. Відступити від позиції рівності часток сторін позивачка просить за тих обставин, що відповідач, як батько дитини не бере участі в її утриманні, а дитина постійно проживає з позивачкою, яка її повністю утримує.

Вказувала, що автомобіль «Skoda Superb» 2006 р.в., кузов НОМЕР_1 , який є об`єктом права спільної сумісної власності та яким подружжя розпоряджається за взаємною згодою без згоди та відома позивачки було переоформлено на матір відповідача, що є співвідповідачем в справі - ОСОБА_3 . Тому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Skoda Superb» 2006 р.в., укладений між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладення якого оформлено довідкою-рахунком ВІА 890423 від 23.04.2015 року, виданої ПП «Автоінформцентр» та витребувати у ОСОБА_3 вказаний автомобіль та зобов`язати ОСОБА_3 передати позивачу ОСОБА_1 вказаний автомобіль «Skoda Superb» 2006 р.в.

В ході судового розгляду справи збільшила розмір позовних вимог та просила суд визнати кошти, які надходили на рахунок, відкритий в ПАТ «КБ «Приватбанк» на ім`я відповідача в період з 01.06.2014 року по 30.09.2015 року в сумі 758 037,74 грн. об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати за позивачкою право власності на ? частину вказаних коштів в сумі 379 018, 87 грн., які стягнути з ОСОБА_2 , як такі, що витрачені ним не в інтересах сім`ї.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 не погоджуючись з заявленим позовом, звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому вказував, що подружжям було придбано за спільні кощти подружжя напівпричіп фургон «Coder S 3384» д.н.з. НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 . Враховуючи те, що він має водійські права відповідної категорії просив визнати вказаний транспортний засіб об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_2 право власності на напівпричіп-фургон «Coder S 3384» д.н.з. НОМЕР_2 , припинити право власності ОСОБА_1 на вказаний напівпричіп-фургон та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію на частку в праві власності на напівпричіп-фургон «Coder S 3384» д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 27 308, 50 грн., вартість фургона визначена відповідно до висновку експертного дослідження №77 від 12.05.2016 року в сумі 54617,00 грн.

Зустрічний позов ухвалою суду від 18.05.2016 року було об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Хмельницька Л.М., адвокат Давигора С.А. первісні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Проти задоволення зустрічного позову в частині припинення права власності ОСОБА_1 на напівпричіп-фургон та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 27308,50 грн. заперечували. Вказували, що фактично зазначеним фургоном користується відповідач ОСОБА_2 та отримує дохід від передачі вказаного транспортного засобу в оренду. Не погоджувались з вартістю напівпричіпу, вважали її значно заниженою.

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Колотило Л.М. первісний позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Зазначила, що дійсно придбала автомобіль у свого сина, фінансово вона має таку можливість, оскільки працює та отримує пенсію. Автомобіль зареєстрований за нею згідно вимог чинного законодавства, підстав для визнання правочинунедійсним не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку сторін, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позови (первісний та зустрічний) підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 12 серпня 2004 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровано у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану, про що зроблено актовий запис № 993.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Соснівського суду міста Черкаси від 25 жовтня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Зазначеним рішенням встановлено, що фактично сторони з червня 2014 року припинили сімейно-шлюбні відносини, а тому ця обставина не встановлюється у відповідності з ч.3 ст.61 ЦПК України.

Позивач та відповідач в судовому засіданні пояснювали, що шлюбні відносини тривали в період з 12 серпня 2004 року по червень 2014 року, а тому майно придбане та набуте сторонами у вказаний період є спільним майном подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2006 року ТОВ «Спеціалізована інвестиційно-будівельна компанія з управління активами «Укрсоц-нерухомість», яка діяла в інтересах ПВІФ «Будінвест» та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу цінних паперів облігацій в без документарній формі вартістю 279 108,45 грн.

03 березня 2007 року між ТОВ «Нікос» та ОСОБА_2 укладений договір бронювання квартири АДРЕСА_2 . За умовами вказаного договору (п.1.2.) виконавець бронює за замовником квартиру для передачі її у власність замовнику шляхом укладення між виконавцем та замовником нотаріально посвідченого договору міни, відповідно до умов якого виконавець передає у власність замовника квартиру, під яку випущено облігацію, а замовник передає у власність виконавця облігацію, яку було випущено під відповідну квартиру.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно 04.07.2007 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Довгань О.Я. від 20.06.2007 року. Право власності зареєстровано за ОСОБА_2 .

Крім того, 27 травня 2009 року за ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль «Skoda Superb» 2006 р.в., кузов НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

В подальшому, 23.04.2015 року вищевказаний автомобіль був перереєстрований на відповідачку ОСОБА_3 , який значиться зареєстрованим за нею на даний час. Підставою для реєстрації права власності на транспортний засіб є довідка-рахунок від 23.04.2015 року, що видана ПП «Автоінформцентр».

Також до матеріалів справи додається виписка по банківському рахунку відповідача ОСОБА_2 , відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк». Зокрема, в період з 01.06.2014 року по 30.09.2015 року на вказаний рахунок надходили кошти на суму 758 037, 74 грн., які позивач просить визнати об`єктом права спільної сумісно власності та стягнути ? частку вказаних коштів на її користь, як такі, що витрачені відповідачем ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2 ст.61 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Стаття 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1).

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч.2). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3).

Вирішуючи позовну вимогу відносно визнання права власності на частку квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 за позивачкою в розмірі 6/10 части квартири, суд не вбачає підстав для відступу від засади рівності часток подружжя на користь ОСОБА_1 , оскільки в судовому засіданні не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, розмір аліментів, які одержує позивач на утримання сина недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування їх дитини. Крім того, в судовому засіданні позивачка та її представник пояснили, що заборгованості за аліментами на даний час немає.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що квартира в АДРЕСА_3 є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, та визначаючи спосіб поділу майна подружжя, визнає за ОСОБА_1 право власності на ? частини вказаної квартири, та за ОСОБА_2 право власності на ? частини вказаної квартири в АДРЕСА_3 .

Виходячи з предмету спору, позивачем ОСОБА_1 окремо заявлено вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля «Skoda Superb» 2006 р.в., кузов НОМЕР_1 , який оформлений довідкою рахунком ВІА 890423 від 23.04.2015 року та укладений без згоди позивачки між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося сторонами, автомобіль «Skoda Superb» 2006 р.в., кузов НОМЕР_1 придбано за час шлюбу за спільні кошти подружжя.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину), якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

А тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, суд має виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові від 08 квітня 2015 року у справі №6-7цс15.

Враховуючи викладене, позивачем обрано невірний спосіб захисту права, оскільки вимоги про стягнення компенсації вартості відчуженого транспортного засобу «Skoda Superb» 2006 р.в., кузов НОМЕР_1 позивачкою не заявлено.

Відносно позовної вимоги про стягнення ? частки коштів, які надійшли на рахунок відповідача № НОМЕР_5 , відкритий на ім`я ОСОБА_2 в ПАТ КБ «Приватбанк» в період з 01.06.2014 року по 30.09.2015 року, яка становить 379 018, 87 грн. як таких, що витрачені відповідачем ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

У сімейному праві існує два поняття припинення шлюбу це момент припинення шлюбу і час припинення шлюбу.

Судова практика знає і таке поняття, як фактичне припинення шлюбу, шлюбних відносин.

Встановлення часу, з якого подружжя припинило спільне життя, ведення спільного господарства має велике значення і при офіційному розірванні шлюбу, суд повинен цей час (момент) встановити. Від цього залежить доля майна, яке придбано в період, коли шлюб хоча і не розірвано в установленому законом порядку, але фактично спільне життя припинилося і подружжя проживає окремо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як вже було встановлено, шлюбні відносини сторін тривали в період з 12 серпня 2004 року по червень 2014 року, а тому грошові кошти, які надходили на рахунок відповідача ОСОБА_2 та були витрачені на його особисті потреби після припинення фактичних шлюбних відносин, тобто після червня 2014 року не підлягають поділу.

Відповідно ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Об`єктом поділу майна подружжя за зустрічним позовом виступає напівпричіп фургон «Coder S 3384» д.н.з. НОМЕР_2 , що в розумінні ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу України є неподільною річчю, оскільки виділити в натурі частку майна без втрати її цільового призначення не можна.

Позивач за зустрічним позовом просив визнати вказаний транспортний засіб об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_2 право власності на напівпричіп-фургон «Coder S 3384» д.н.з. НОМЕР_2 , припинити право власності ОСОБА_1 на вказаний напівпричіп-фургон та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію на частку в праві власності на напівпричіп-фургон «Coder S 3384» д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 27 308, 50 грн., вартість фургона визначена відповідно до висновку експертного дослідження №77 від 12.05.2016 року в сумі 54617,00 грн.

Як роз`яснено в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надано згоду на отримання грошової компенсації та відповідна грошова сума не була внесена на депозитний рахунок суду.

Крім того, на підтвердження вартості об`єкту поділу стороною позивача за зустрічним позовом було надано звіт про оцінку майна №77 від 12.05.2016 року, складеного судовим експертом Старинець М.В., згідно якого ринкова вартість КТЗ складає 54 617,00 гривень.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд критично ставиться до наданого висновку, оскільки при визначенні вартості автомобіля було застосовано порівняльний метод, при цьому у висновку вказана вартість взятих для порівняння з мережі Інтернет транспортних засобів: 109 005,00 грн., 98 865,00 грн., 101 400,00 грн., з якої експертом виведено середню вартість КТЗ 103 090, 00 грн. При цьому вартість КТЗ зменшується на суму 35 844 грн. (додаткове зниження вартості ТЗ виходячи з його комплектності), що повинно дорівнювати 103 090,00 грн. 35 844,80 грн. = 67 245,20 грн. Проте, у висновку в результаті вказаних обрахувань отримано 54 617,00 грн. у зв`язку з чим об`єктивність визначення ринкової вартості транспортного засобу є сумнівною.

В той же час, суд вважає за необхідне здійснити захист цивільних прав та інтересів сторін у спосіб визначений Сімейним кодексом України шляхом визнання напівпричіпа -фургона «CODER S 3384D», д.н.з. НОМЕР_2 спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням як первісного так і зустрічного позову, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 368,29 грн.; з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення судовий збір 183,73 грн.

Також стягненню з позивача ОСОБА_1 підлягає недоплачений при подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог судовий збір в сумі 3790, 18 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 61, 79, 88, 212 - 215 ЦПК України; ст. ст. 57, 60, 61, 65, 69-71 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності, визнання недійсним договору, витребування майна, стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, припинення права власності, стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Визнати напівпричіп-фургон «CODER S 3384D», д.н.з. НОМЕР_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 368,29 грн.( триста шістдесят вісім гривень 29 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 183,73 грн.( сто вісімдесят три гривні 73 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 до Спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 3790,18 грн. (три тисячі сімсот девяносто гривень 18 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян