Справа № 2/331/335/2017
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2017 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі :
головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,
секретарі - Постарнак М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.01.2013 року ОСОБА_2 за розпискою позичив у нього грошові кошти у розмірі 13 500 (тринадцять тисяч пятсот) доларів США.
Згідно із текстом розписки, ОСОБА_2 зобовязався повернути йому всю суму у строк до 31.12.2013 року. Строк повернення цієї позики сплинув, але ОСОБА_2 постійно вигадував різні причини і просив почекати, а останнім часом взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки.
На теперішній час ОСОБА_2 так і не повернув позивачу грошових коштів, які він позичив за розпискою, тобто, в односторонньому порядку відмовляється виконувати свої зобовязання по поверненню йому грошових коштів.
Представник позивача надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило.
Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 22 березня 2017 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 31.01.2013 року ОСОБА_2 за розпискою позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 13 500 (тринадцять тисяч пятсот) доларів США. (а.с. 5)
Згідно із текстом розписки, ОСОБА_2 зобовязався повернути ОСОБА_1 всю суму у строк до 31.12.2013 року. Строк повернення цієї позики сплинув, але ОСОБА_2 постійно вигадував різні причини і просив почекати, а останнім часом взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами, а ст.. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України сторони повинні виконувати свої обовязки належним чином і у встановлені строки. Відповідач неналежним чином виконав свої обовязки, внаслідок чого склалася заборгованість в розмірі 356805 гривень 00 копійок.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмову від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязань.
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 207 ЦК України передбачено, що укладений між сторонами договір як різновид правочину вважається таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки його зміст зафіксовано в розписці.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, за яким відповідач взяв на себе обов'язок сплатити позивачу суми, передбачені договорами позики.
Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до з ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленому договором.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 1046, 1047 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 виконав свої зобов'язання за договором позики, передав грошові кошти відповідачеві, однак відповідач в обумовлені сторонами строки зобов'язання щодо повернення позичених сум не виконав, на момент подачі позову до суду всі борги відповідача перед позивачем залишаються неповернутими.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів про повернення боргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань та передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд, виходячи із доведеності факту отримання відповідачем ОСОБА_2 суми коштів у борг від ОСОБА_1 , а також із того, що сума боргу не була повернута, приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за договорами позики від 31.01.2013 року становить 356805 гривень 00 копійок основного боргу.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3568 грн. 06 коп., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 275 грн. 61 коп., у звязку з чим зазначені суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. (а.с. 2, 13)
Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 ,215, 224-226 ЦПК України, ст. 625, 1046-1050 ЦК України, суд ,-
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги, тобто в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

22.03.2017