Справа № 461/6694/16-ц
Провадження № 2/461/306/17
У Х В А Л А

судового засідання

17.01.2017 року Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого: судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі: Кахнич С.П.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області, регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області про усунення перешкод у здійсненні права власності,

в с т а н о в и в :

В провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області, регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області про усунення перешкод у здійсненні права власності.

30.11.2016 року та 19.12.2016 року представник відповідача ОСОБА_3 управління Національної поліції у Львівській області подав до суду письмові клопотання про закриття провадження у справа з тих підстав, що дане питання повинно вирішуватися в порядку, визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України, а також просить розглядати клопотання без його участі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти закриття провадження у справі.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. ст.15,16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Приписами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом ( судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, згідно установленої судової практики Верховного Суду України, висловленої в постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна».

При цьому, суд відхиляє покликання представника відповідача на постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», оскільки в даній постанові лише розяснено право володільця майна на звернення до суду в порядку цивільного судочинства для підтвердження цього права і після того - в порядку кримінального судочинства для скасування арешту. Тобто, вказане розяснення стосується лише випадків, коли право власності володільця майна не визнається іншою особою.

Отож, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, оскільки даний позов має розглядатись за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, тобто в порядку цивільно-процесуального судочинства.

Керуючись ст.ст. 168, 205 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні клопотання.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: Стрельбицький В.В.