Провадження№2/235/549/17
Справа №235/624/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2017 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі головуючої судді Величко О.В.

при секретарі Долгопольської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 04 травня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 001-ТТ№ 30 ИД, відповідно до п. 1.1 якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 22500 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором, Банком було укладено договір іпотеки від 04.05.2006 року з ОСОБА_2, за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру, загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Незалежності, 9/31 та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Донецького міського нотарільного округу, за реєстром № 2215 та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 04.05.2006 року за № 2349077. За користування кредитними коштами відповідач зобов»язався сплатити проценти у розмірі 11,8% річних. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п. 1.3 кредитного договору. Банк виконав свої зобов»язання за кредитним договором, проте, всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам з липня 2014 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов»язання.

Станом на день подачі позову заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором по поверненню кредитних коштів по сплаті процентів станом на 21.09.2015 року становить 238975,05 грн. 05 коп., з яких : 206663,76 грн.- заборгованість по тілу кредиту; 32311,29 грн.- заборгованість по відсоткам.

Позивач просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 001-ТТ№30-ИД від 04.05.2006 року, укладеним з АТ «Укрсиббанк» перед ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в розмірі 238975,05 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк вул. Незавісімості ( вул Незалежності»,9/31, що належить ОСОБА_2, шляхом надання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві за ціною 151121,25,25 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без участі представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з»явився,про день і час слухання справи повідомлялись належним чином,інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів( зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет .

Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідачі не повідомили про причини своєї неявки, а представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Судом встановлено, що 04.05.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 001-ТТ№ 30 ИД, відповідно до п. 1.1 якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 22500 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. ( а.с. 4).

З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, Банком було укладено договір іпотеки від 04.05.2006 року з ОСОБА_2, за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру, загальною площею 35,8 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Незалежності, 9/31 та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, за реєстром № 2215 та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 04.05.2006 року за № 2349077. За домовленістю сторін вартість предмета іпотеки становить 151121,25 грн.( а. с. 13).

За користування кредитними коштами відповідач зобовязався сплатити проценти у розмірі 11,8% річних. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п. 1.3 кредитного договору. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, проте, всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам з липня 2014 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобовязання.

21.09.2015 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено Договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 001-ТТ№30-ИД від 04.05.2006 року , укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».( а. с. 21).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона передає грошові кошти в розпорядження другої сторони ( клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи ( боржника).

Згідно Договору про відступлення прав вимоги № 2 за Договором іпотеки до Договору факторингу № 27 від 21.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Киїівського міського нотаріального округу було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 04.05.2006 року, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу.

Станом на вересень 2015 року у боржника перед банком виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 11043,52 доларів США, яка складається з суми основного боргу -9550,35 доларів США, нараховані відсотки 62,61 доларів США, сума прострочених відсотків -1430,56 доларів США, що еквівалентно в гривнях : загальної суми заборгованості 238975,05 грн., яка складається з основного боргу 208603,76 грн., нараховані відсотки -1354,84 грн., сума прострочених відсотків 30956,45 грн.

Станом на день звернення до суду заборгованість не погашена. ( а.с. 9-12,20).

Відповідно до п. 4.1 звернення стягнення за іпотечним договором від 04.05.2006 року здійснюється, згідно п.п. 2.1.1, 2.1.2 у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором, у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених договором.

Відповідно до п. 4.2 Іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі:

-рішення суду;

-виконавчого напису нотаріуса;

-застережння про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 4.3, 4.4 Договору у випадках, зазначених в п.п. 2.1.1 2.1.2 цього договору іпотеки іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України « Про іпотеку». У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в 4.3 іпотеко держатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення за рішенням суду здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст.ст. ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору, або встановлений законом.

За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України « Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є ОСОБА_4 України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При настанні вказаних обставин іпотекою держатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцяти денний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги.

Проте,невиконання банком вимог ч. 1 ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов»язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду в будь-який час за захистом своїх порушених прав, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Заперечень з цього приводу з боку відповідачів не надійшло, хоча останній повідомлений про день і час слухання справи належним чином.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, яка визначає способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи, одним із таких способів захисту є визнання права, в тому числі визнання права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який визначається законом чи договором.

Відповідно до положень ст. 36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України « Про іпотеку».

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за кредитним договором не погашена.( а.с. 33).

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст. 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Зокрема, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки - ст. ст. 38,39 Закону, так і позасудове врегулювання-ст.ст. 36,37 Закону, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками.

07 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_4 України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України « Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України « Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна ( обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки( застави) в разі невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди).

ОСОБА_4 України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, повинен відповідно до ст. 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» а не відмовляти в позові.

Разом ц тим, суд зазначає, що згідно із частиною шостою ст. 38 Закону України « Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виходячи з змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону .

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15 та постанові № 6-82 від 30.11.2016 року, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Отже, в даному випадку, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України "Про іпотеку" та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки в грошовому вираженні для його подальшої реалізації.

Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є смт. Мангуш. Крім того, прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. Так, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», визначені такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, як Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року.

Тому, у звязку із тим, що об»єкт нерухомості- квартира, що є предметом іпотеки знаходиться в населеному пункті, на території якого здійснюється антитерористична операція, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на період дії цієї норми.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав позовних вимог в частині звернення стягнення

на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості , яка виникла у відповідача. перед позивачем, з урахуванням норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо зупинення виконання рішення суду на час дії Закону.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати судовий збір в розмірі 3584,63 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525,526, 530,1049,1050 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , ст.ст. 10,11,88,209,212,214-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки- задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 001-ТТ№30-ИД від 04.05.2006 року, укладеним з АТ «Укрсиббанк» перед ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в розмірі 238975,05 грн. 05 коп., з яких 206663,76 грн.- заборгованість по тілу кредиту; 32311,29 грн.- заборгованість по відсоткам, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2, шляхом надання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за ціною 151121,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» понесені судові витрати- судовий збір в розмірі 3584,05 грн.

В порядку ст. 217 ЦПК України відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів віноземній валюті», Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: