Справа №752/1800/16-ц
Провадження № 2/752/603/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.01.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені в зв»язку з несплатою аліментів,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені в зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань по сплаті аліментів на утримання дитини.

Відповідно до заяви позивача від 09.12.2016 р. про зміну розміру позовних вимог ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення, починаючи з грудня 2006 р. по липень 2015 в сумі 2883138,03 грн. та збитки від інфляції в сумі 1271,34 гривні, а всього 2884409,37 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 27.04.2005 р.. Від даного шлюбу у них народилась дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до рішення суду від 15.12.2004 р. з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частина з усіх видів його заробітку, починаючи з листопада 2004 р. до повноліття.

Позивач зазначає, що, починаючи з грудня 2006 р., відповідач належним чином не виконує свої зобов»язання по сплаті аліментів, внаслідок чого у чого виникла заборгованість, яка за період з грудня 2006 р. по червень 2015 р., яка з врахуванням внесених платежів становить 91995,47 гривень.

Крім того, на підставі положень ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки за весь період прострочення виконання зобов»язань в розмірі 1271,34 гривні.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, зазначивши, що відповідач належним чином, починаючи з грудня 2006 р. не виконував свої зобов»язання по сплаті аліментів, в зв»язку з чим вона просить стягнути з нього пеню та інфляційні збитки за весь час прострочення.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що в даному випадку відсутні підстави для стягнення пені в зв»язку з несплатою аліментів, оскільки у відповідача відсутня заборгованість. Представник відповідача зазначив, що, дійсно, певний період в зв»язку з відсутністю у відповідача доходів аліменти на користь позивача перераховувала мати відповідача, однак позивач не враховує зазначені платежі в рахунок сплачених аліментів, крім того, державний виконавець при розрахунку заборгованості невірно визначає суму нарахування, застосовуючи показник середньої заробітної плати по регіону, а не дохід відповідача, який в цей період працював і відомості про розмір доходів наявний в матеріалах виконавчого провадження. З огляду на викладене довідка державного виконавця від 16.06.2015 р. про розмір заборгованості не може враховуватись судом і між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості, а тому, до його вирішення не може бути визначений розмір пені.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 09.08.1997 р.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_3.

Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15.12.2004 р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частина з усіх видів його заробітку, починаючи з 19.11.2004 р. до її повноліття.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 27.04.2005 р. шлюб між сторонами у даному спорі був розірваний.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач, починаючи з грудня 2006 р. належним чином не виконував свої зобов»язання щодо сплати аліментів на підставі рішення суду та не вносив щомісяця платежі на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст.180 СК України закон покладає на батьків обов»язок утримувати своїх дітей з моменту їх народження та до досягнення дітьми повноліття.

У разі ухилення від утримання дитини аліменти стягуються у судовому порядку у розмірі, який буде визначено судом.

Відповідно до ст.ст. 191, 201 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову.

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист (ч.2 ст.368 ЦПК України).

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На підставі ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз»яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Згідно із ч.3 ст.197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

За змістом ст.196 СК України відповідальність у вигляді пені за виникнення заборгованості настає у разі винних дій боржника, відтак для застосування такого виду відповідальності необхідно встановити факт наявності у виникненні заборгованості з вини особи, яка за рішенням суду зобов»язана сплачувати аліменти.

З копії матеріалів виконавчого провадження вбачається, що виконавчий лист був пред»явлений до виконавчої служби для примусового виконання рішення в серпні 2007 року і відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві від 16.08.2007 р. відкрито виконавче провадження.

До грудня 2006 р. виконавчий лист № 2-6976 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 знаходився до його звільнення за місцем роботи, де аліменти відраховувались при нарахуванні заробітної плати без пред»явлення його до примусового виконання, оскільки будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду не надано.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені за період з грудня 2006 р. по серпень 2007 р. (момент пред»явлення рішення до примусового виконання) не узгоджуються з положеннями ст.196 СК України.

Натомість, починаючи з серпня 2007 р. відповідач не виконував належним чином своїх зобов»язань, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів.

В порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності його вини у несвоєчасній сплаті аліментів.

Посилання представника відповідача на те, що в зв»язку з відсутністю доходів відповідач не міг самостійно сплачувати аліменти, а тому зазначені платежі здійснювала його мати, перераховуючи кошти на рахунок позивача, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки обов»язок по утриманню дитини покладено на батьків, зазначений обов»язок нерозривно пов»язаний з обов»язками батьків і не може виконуватись іншою особою.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з грудня 2006 р.у по червень 2015 року, визначивши розмір заборгованості та розрахувавши пеню на підставі довідки державного виконавця № 15867 від 06.07.2015 р..

Відповідно до довідки державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві від 06.07.2015 р. заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з грудня 2006 р. по червень 2015 р. становить 102095 гривень 47 копійок.

Як вбачається з наданої довідки заборгованість відповідача за цей період визначалась виходячи з розміру середньої заробітної плати по м.Києву, незважаючи на те, що в матеріалах виконавчого провадження наявні дані, що в період з квітня 2011 р. він працював і мав постійні доходи, відомості про які не були враховані державним виконавцем, що суперечить положенням ст.195 СК України.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 22.01.2016 р. відповідно до якої заборгованість становить 26799,46 гривень.

Однак, в ході розгляду справи позивач та її представник зазначили, що до даного розрахунку в рахунок сплати аліментів зараховані платежі, які внесені на рахунок позивача не відповідачем, як аліментні зобов»язання, а його матір»ю, що не може свідчити про виконання ОСОБА_2 свого обов»язку.

Тобто, між сторонами існує спір про розмір заборгованості по сплаті аліментів, який повинен бути вирішений судом.

Також, суд бере до уваги, що сам по собі розрахунок пені, виконаний позивачем, проведено із застосуванням помилкового механізму обрахування пені, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду України у справі №6-300цс16.

При розрахунку заборгованості позивач нараховує пеню за період з грудня 2006 р. по червень 2015 р. не на суму заборгованості, яка існувала на момент виникнення простроченого зобов»язання, а на загальну суму заборгованості, яка визначена державним виконавцем станом на липень 2015 р.

Враховуючи викладене, без визначення у визначений законом спосіб суми заборгованості по сплаті аліментів, про що сторони не заявляли відповідних вимог у даному судовому провадженні, суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок пені за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов»язань по сплаті аліментів, та інфляційні збитки, в зв»язку з чим позовні вимоги на даній стадії не підлягають задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені в зв»язку з несплатою аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя