Єдиний унікальний номер 225/4747/16-ц Номер провадження 22-ц/775/612/2017
Головуючий в 1 інстанції Челюбєєв Є.В.
Доповідач Папоян В.В.
Єдиний унікальний номер 225/4747/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/612/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Кішкіної І.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 02 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, якій під час розгляду справи уточнював. На обґрунтування вимоги зазначав, що відповідно до кредитного договору від 06.07.2013 року, позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість у розмірі 103 197 грн. 88 коп., яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, комісією та штрафами.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 02 лютого 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнено з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 458,46 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 63 733,91 грн. та судовий збір. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема вважає, що підписана ОСОБА_1 заява - анкета не відповідає формі кредитного договору і є нікчемною. Та, оскільки був порушений порядок укладення і підписання кредитного договору, передбачений діючим законодавством України, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості. Крім того, зазначає, що суд не врахував відсутність у позивача оригіналу договору та анкети-заяви, яка є основним доказом наявності будь-яких правовідносин між сторонами.

Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини. Позивачем рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог не оскаржується.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду підлягає залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі і надані сторонами докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

При розгляді справи встановлено, що 06 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір якій оформлений у вигляді Заяви-анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, яка фактично є кредитним договором, що укладено у письмовій формі та підписано сторонами. Відповідно до умов якого кредитний договір складається з Анкети-заяви, Пам'ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За цим договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якої передбачено сплату відсотків в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування.

Згідно з п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості за кредитом станом на 31.10.2016 року складає 103197,88 грн. У тому числі сума заборгованості за основним зобов'язанням складає 16 458,46 грн., сума заборгованості за відсотками - 86 439,42 грн., які нараховувались за період з 06.07.2013 року по 31.08.2014 року виходячи з процентної ставки 30% річних, з 01.07.2013 року по 31.08.2014 року виходячи з процентної ставки 34,8% річних, та з 01.04.2015 року по 31.10.2016 року виходячи з процентної ставки 43,2% річних і пені 300 грн. На час розгляду справи сума заборгованості не погашена.

Відповідачем по справі не надано доказів на спростування розміру заборгованості із тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, визначеного позивачем.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, але позичальником порушуються зобов'язання за цим кредитним договором, а тому сума заборгованості за основним зобов'язанням та процентами підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що між сторонами відсутні договірні правовідносини оскільки кредитний договір між сторонами не укладався, ним позичальником не підписувався, так як вони спростовуються матеріалами справи. В матеріалах справи наявна анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, яка укладена у письмовій формі та підписана сторонами, з якої убачається, що означена заява є договором про надання банківських послуг. Також ці обставини підтверджуються перерахуванням Банком грошових коштів на картковий рахунок позичальника, частковою оплатою відповідачем щомісячних платежів за кредитним договором (останній платіж 30.08.2016 року). Підписавши анкету-заяву, відповідач користувався кредитним лімітом, отже, погодився з основними умовами договору, які визначені Умовами і правилами надання банківських послуг, у тому числі щодо строку та порядку повернення кредиту, розміру та порядку нарахування відсотків, пені та штрафу. Таким чином між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобов'язання, та цей факт є доведеним.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо нікчемності правочину оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Оскільки кредитний договір, якій оформлений у вигляді Заяви-анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, укладено у письмовій формі і підписано сторонами, то у відповідності з роз'ясненнями викладеними у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року зазначений правочин не є нікчемним.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання відповідача на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, так як вона не стосується даних правовідносин, оскільки в цій справі висловлено позицію про зміну Умов надання споживчого кредиту фізичним особам щодо збільшення позовної давності, де положення ч. 1 ст. 259 ЦК України вимагає письмової згоди, а в даній справі - підписавши анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг позичальник ознайомився та погодився з тим, що основні умови укладеного договору визначені Умовами і правилами надання банківських послуг.

Решта доводів апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують. Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21.03.2017 року було задоволено клопотання відповідача та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 02 лютого 2017 року до ухвалення судового рішення по справі.

Відмовляючи у задоволені апеляційної скарги апеляційний суд, з урахуванням вимог ст.. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір не сплачений відповідачем при зверненні до суду апеляційної інстанції у сумі 1343 грн. 90 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір не сплачений при поданні апеляційної скарги у сумі 1343 грн. 90 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

головуючий суддя В.В. Папоян

судді О.М. Біляєва

І.В. Кішкіна