АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1229/17 Головуючий 1 інст. - Майстренко О.М.
Справа № 643/9551/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» березня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права на спадкування,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до Харківської міської ради. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 29 липня 2010 року вона уклала договір довічного утримання з ОСОБА_2

Зазначила, що починаючи з жовтня 2010 року вона проживала разом з нею у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка була предметом зазначеного договору.

Хоча спільне проживання і не було передбачено умовами договору, однак під час його виконання у них склалися дружні відносини і вони стали як близькі родичі.

Вказала, що на той час у неї були складні відносини з її чоловіком, і тому вона вирішила проживати в одній квартирі разом з ОСОБА_2

Зазначила, що протягом усього часу вона сплачувала комунальні платежі за квартиру, а також допомагала ОСОБА_2 з усіх побутових питань, які виникали у них в період їхнього спільного проживання. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. За життя нею не складено заповіту.

Вважала, що відсутність у ОСОБА_2 спадкоємців за заповітом, а також відсутність за законом першої, другої третьої черги спадкоємців, вона має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Зазначила, що фактично вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, оскільки залишалась проживати у зазначеній квартирі.

05 лютого 2016 року вона звернулася до Шостої Харківської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з метою відкриття спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину. Її заяву зареєстровано, заведено спадкову справу, однак свідоцтво вона не отримала.

Вважала, що оскільки вона проживала з ОСОБА_2 протягом більше п'яти років на момент її смерті, була пов'язана з нею спільним побутом, сумісними правами та обов'язками, вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом.

Просила встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з вересня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено, встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім`єю в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з вересня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2; визнано ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. При цьому посилалась на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що доказів того, що позивач останні п'ять років була зареєстрованою у квартирі, де мешкала ОСОБА_2, матеріали справи не містять, також у її паспорті не було відмітки про місце реєстрації; що твердження позивача про сплачення відповідних комунальних платежів і виконання усіх побутових питань свідчать виключно про те, що позивач виконувала належним чином договір довічного утримання.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 липня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

В суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_1 пояснили, що з жовтня 2010 року до дня смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2, хоча договором довічного утримання таке проживання не було передбачено. Вона не тільки належним чином виконувала свої обов'язки за договором довічного утримання, а й відносилася до неї як до близької людини. Між ними склалися дружні стосунки, вони мали спільний бюджет та фактично проживали як одна сім'я, оскільки інших родичів та близьких осіб, окрім ОСОБА_1, у ОСОБА_2 не було.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, а саме грошові кошти на її рахунку в Публічному акціонерному товаристві Акціонерний банк «ПІВДЕННИЙ». За життя ОСОБА_2 не складено заповіту.

Із договору - замовлення № 37/б№4 та рахунку-замовлення № 002422 від 13 січня 2016 року вбачається, що організацію та проведення поховання здійснювала ОСОБА_1

05 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Шостої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Заведено спадкову справу.

Із матеріалів справи вбачається, що інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає.

Посилання представника відповідача на те, що позивач не довела, що вона є спадкоємцем четвертої черги спростовуються матеріалами справи. Зокрема, довідкою житлового кооперативу «Ортікон» від 03 лютого 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 в квартирі ОСОБА_2 без реєстрації.

Місце проживання фізичної особи згідно частини 1 статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року із змінами та доповненнями громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, або підставою для їх обмеження.

Відсутність реєстрації за місцем фактичного проживання особи в зазначеній квартирі, яка належить їй на праві власності разом з спадкодавцем, не може свідчити про те, що особа в ній не проживає.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до пункту 21 зазначеної Постанови при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність спадкоємців за заповітом, законом першої, другої, третьої, четвертої та п'ятої черги, суд першої інстанції правильно зазначив про доведеність факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з вересня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши повно матеріали справи, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії