Провадження №2/751/215/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2017 року м. Чернігів
Новозаводський районний суд м. Чернігова
в складі: головуючого-судді Маслюк Н.В.
при секретарі Дасюк Н.В.
з участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення останнього, без надання іншого житлового приміщення, із квартири №41, що в будинку №3 по вул. Шевчука в м. Чернігові.
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником квартири №41, що в будинку №3 по вул. Шевчука в м. Чернігові. У даній квартирі зареєстровані її сини: ОСОБА_2 відповідач по справі та ОСОБА_3. Зазначає, що відповідач постійно її ображає, погрожує, принижує, застосовує фізичну силу. Крім того, не сплачує комунальних послуг та не приймає участі в утриманні та збереженні майна. Вказує, що відповідач зловживає спиртними напоями, знаходиться на обліку в Чернігівському психоневрологічному диспансері, має судимості. Після неодноразових звернень до поліції з відповідачем проводились бесіди профілактичного характеру. Однак, вказані дії виявилися безрезультатними, тому що відповідач продовжує їй погрожувати, що робить неможливим проживання з ним в даній квартирі.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю, при цьому посилалась на обставини, викладені в позові.
Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказах.
З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України.
Вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Як вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності ОСОБА_1 є власником квартири №41, що в будинку №3 по вул. Шевчука в м. Чернігові (а.с.4). Право власності зареєстровано в КП «ЧМБТІ» 16.10.2009 року, реєстраційний номер №28560311 (а.с.5).
В даній квартирі разом із власником зареєстровані та проживають ОСОБА_2 відповідач по справі, ОСОБА_3. Даний факт підтверджується довідкою ПП «ОСББ-Сервіс «Фаворит» (а.с.3).
Згідно ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що члена сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу.
Саме ч.1 ст.116 ЖК УРСР передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці винного виселення може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач, проживаючи разом з позивачкою у вищевказаній квартирі, тривалий час влаштовує сварки, погрожує позивачці, неодноразово вчиняв насильство в сімї, чим робить неможливим проживання з ним в одній квартирі. Даний факт підтверджується висновками ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 04.01.2017, 06.12.2016, 15.12.2016 (а.с.19-21).
Крім того, допитані в судовому засіданні 15.03.2017 року свідки ОСОБА_4 колишній чоловік позивача та ОСОБА_5 рідна сестра, суду пояснили, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, ніде не працює. Останній постійно влаштовує сварки в сімї, погрожує позивачу. З цього приводу неодноразово викликали поліцію, його попереджували про недопустимість вчинення насильства в сімї. Крім того, їм відомо, що відповідач виносить з квартирі речі, які йому не належать.
Також, як вбачається із матеріалів справи, вироком Новозаводського районного суду м. Чернігові від 09.03.2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 200 год громадських робіт (а.с.22-23).
З копії постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності 173-2 ч.1 КУпАП - за вчинення насильства в сімї і на нього накладалося адміністративне стягнення (а.с.42).
Також, рапортом від 29.03.2017 року старшим лейтенантом поліції повідомляється, що з відповідачем неодноразово проводились бесіди щодо неприпустимості вчинення конфліктів з матірю та антисуспільного способу життя (а.с.46).
Однак, дані заходи виявилися безрезультатними.
Отже, наведені докази свідчать про те, що через систематичне порушення правил співжиття стало неможливим проживання позивача з ОСОБА_2 в одній квартирі, оскільки заходи запобігання виявилися безрезультатними, тому вимоги позивача про виселення ОСОБА_2, без надання іншого житлового приміщення, відповідно до ст.ст. 116, 157 ЖК України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 214, 215, 224-226, 292 ЦПК України, ст.ст.116, 157 ЖК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, із квартири №41, що в будинку №3 по вул.. Шевчука в м. Чернігові, без надання іншого житлового приміщення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Н.В. Маслюк