Ухвала

іменем україни

01 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про скасування нарахування пені та відсотків за кредитним договором, визнання припиненими договорів поруки та кредитного договору, визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнили та остаточно просили визнати припиненою поруку за договором поруки № ML-009/454/2007/1, укладеним 04 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4; визнати припиненою поруку за договором поруки № SR-009/454/2007, укладеним 04 грудня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5; визнати недійсним кредитний договір № ML-009/454/2007, укладений 04 грудня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3; визнати недійсними договори іпотеки від 04 грудня 2007 року № PML-009/454/2007, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, та від 04 грудня 2007 року № PML-009/454/2007/1, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4; скасувати нарахування пені та відсотків у доларах США за період із 27 травня 2011 року по вересень 2014 року включно.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») незаконно нарахувало пеню та відсотки у доларах США з моменту укладення договору купівлі-продажу кредитного портфеля, так як товариство не має ліцензії Національного банку України на кредитування в іноземній валюті. Посилаючись на сплив позовної давності, позивачі вважають, що на момент укладення договору купівлі-продажу кредитного портфеля зобов'язання за кредитним договором вже не виконувалося, а отже, станом на вересень 2014 року, коли ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пред'явило до них позов, дія кредитного договору та договорів поруки припинилася.

Позивачі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вважають, що дія договорів поруки припинилася, оскільки банк та позичальник без їхньої згоди підвищили відсоткову ставку за користування кредитом, унаслідок чого збільшився обсяг відповідальності за кредитним договором. Крім того, позичальник припинив виконувати зобов'язання за кредитним договором із 04 грудня 2009 року, і саме з цієї дати банк мав право заявити до поручителів вимоги щодо сплати боргу, однак протягом року таких вимог банк до них не заявив.

Також позивачі вважають недійсним кредитний договір як такий, що суперечить вимогам Законів України «Про захист прав споживачів», «Про банки і банківську діяльність», оскільки містить несправедливі і незрозумілі умови, укладений внаслідок застосування банком нечесної підприємницької практики та внаслідок помилки щодо істотних умов договору з боку позичальника. Зокрема, послалися на те, що при укладенні договору банк усупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позичальнику інформацію про інші види кредитування, про сукупну вартість кредиту, не зазначив у договорі положення, які детально регулюють порядок обчислення процентів, та встановив ціну за користування кредитними коштами з використанням незрозумілого позичальнику терміну FIDR, застосування якого є дискримінаційним щодо споживача. Оскільки недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, то недійсність кредитного договору свідчить про недійсність і договорів іпотеки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про припинення поруки ОСОБА_5 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задоволено частково.

Визнано припиненою поруку за договором поруки від 04 грудня 2007 року № SR-009/454/2007, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не погоджуються із рішенням апеляційного суду у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України установлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-009/454/2007, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 111 089 доларів США на придбання нерухомого майна та оплату комісії банку зі строком повернення кредитних коштів до 04 грудня 2035 року та зобов'язався щомісяця повертати відповідну частину кредиту рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості за кредитом у розмірах та в строки, що визначені у графіку платежів.

Сторони договору домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 3,49 % річних та FIDR (процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Згідно з п. 1 зазначеного кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення.

У подальшому між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладалися додаткові договори до кредитного договору, відповідно до умов яких неодноразово узгоджувалися нові графіки платежів та змінювався розмір процентної ставки.

Зокрема, додатковим договором від 04 лютого 2009 року № 1 сторони виклали графік платежів у новій редакції, змінили спосіб погашення кредиту з платежів, що зменшуються, на ануїтетні платежі, та передбачили можливість підвищення фіксованого відсотка на 4 % в разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Додатковим договором від 29 липня 2009 року № 2 сторони домовилися, що у період із 04 серпня 2009 року до 03 січня 2010 року позичальник буде сплачувати за користування кредитом фіксовану проценту ставку в розмірі 6,50 % річних, а з 04 січня 2010 року і до повного виконання боргових зобов'язань - плаваючу проценту ставку, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 2,88 % річних та FIDR, а також виклали графік платежів у новій редакції.

На підставі додаткового договору від 02 грудня 2009 року № 3 до кредитного договору були внесені зміни щодо підстав та умов підвищення фіксованої процентної ставки чи фіксованого відсотка на 4 %.

Додатковим договором від 02 грудня 2009 року № 4 сторони домовилися, що у період із 4 грудня 2009 року до 03 березня 2010 року позичальник буде сплачувати за користування кредитом фіксовану проценту ставку в розмірі 6,50 %, а з 04 березня 2010 року і до повного виконання боргових зобов'язань - плаваючу проценту ставку, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 6,13 % річних та FIDR, та виклали графік платежів у новій редакції.

01 квітня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 уклали додатковий договір № 5, відповідно до умов якого в період із 06 квітня 2010 року до 04 липня 2010 року позичальник буде сплачувати за користування кредитом фіксовану процентну ставку в розмірі 6,50 % річних, з 05 липня 2010 року до 03 січня 2011 року - 14,13 % річних, а з 04 січня 2011 року і до повного виконання боргових зобов'язань - плаваючу проценту ставку, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 6,63 % річних та FIDR, та виклали графік платежів у новій редакції.

Виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором було забезпечено порукою та іпотекою.

Так, 04 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR-009/454/2007, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед кредитором за повне і своєчасне виконання усіх зобов'язань за кредитним договором.

Також 04 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки (майнової поруки) № PML-009/454/2007/1, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0,0378 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № PML-009/454/2007, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з укладенням між банком та позичальником додаткових договорів до кредитного договору, протягом 2009-2010 року вносилися відповідні зміни і доповнення до договору поруки.

Установлено, що згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфеля від 27 травня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» (продавець) продав (переуступив) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупцю) права на кредитний портфель за низкою кредитних договорів, у тому числі і за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_3

Відповідно до пп. «а» п. 3.3 ст. 3 договору купівлі-продажу кредитного портфеля ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло усі права вимоги за кредитними договорами, включаючи, але не обмежуючись, правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій.

Обслуговування придбаного ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитного портфеля, включаючи прийняття платежів за кредитними договорами та конвертування коштів в іноземній валюті в гривню, здійснює ПАТ «ОТП Банк» на підставі договору комісії від 27 травня 2011 року.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором 16 липня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» письмово повідомило позичальника та поручителя ОСОБА_5 про заміну кредитора у зобов'язанні та висунуло вимогу про дострокове повернення частини кредиту, що залишилася, і сплату процентів.

Вимогу кредитора позичальник та поручитель не виконали, а тому у вересні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Дарницького районного суду м. Києва позов про стягнення з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором.

Позивачі вважають, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» після набуття прав кредитора у зобов'язанні не мало права нараховувати пеню та відсотки в іноземній валюті.

На спростування зазначених доводів позивачів суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, із посиланням на ст. 514 ЦК України та ст. ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» правильно зазначив, що відповідно до пп «а» п. 3.3 ст. 3 договору купівлі-продажу кредитного портфеля ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло усі права вимоги за кредитними договорами, включаючи, але не обмежуючись, правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. У зв'язку з цим суд дійшов обґрунтованого висновку, що на підставі вказаного договору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права вимоги як щодо сплати суми основного боргу (тіла кредиту) та процентів, так і пені, яка передбачена кредитним договором, і яка за своєю юридичною природою є штрафною санкцією за порушення зобов'язання.

Врахувавши, що позивачами не оспорюється наявність у ПАТ «ОТП Банк» генеральної ліцензії Національного банку України, суд дійшов висновку, що банк вправі був нараховувати заборгованість за кредитним договором у тій валюті, в якій надавався кредит.

Оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» внесено до Державного реєстру фінансових установ України і відповідно до додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 241 серії ФК має право надавати такий вид фінансових послуг як факторинг, суд обґрунтовано вважав відсутніми в діях нового кредитора порушення законодавства.

На підставі наявних у справі доказів суд установив, що усупереч доводам позивачів стягнута за рішенням суду на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пеня нарахована новим кредитором не в іноземній валюті, а в національній валюті України - гривні.

Установивши, що відповідно до п. 9.1 договорів іпотеки договір діє до виконання боргових зобов'язань у повному обсязі та зобов'язань іпотекодавця за цим договором, а також з огляду на невиконання зобов'язань за кредитним договором, суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині також погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав відсутніми підстави для визнання недійсними вищевказаних договорів іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки, суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, правильно виходив із наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки з цим позовом позивачі звернулися у жовтні 2014 року, тобто майже через 7 років після укладення оспорюваних договорів, тобто з пропущенням строку позовної давності для вказаних позовних вимог; на поважні причини пропуску строку позовної давності позивачі не послалися і жодних доказів не надали.

Також установлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно заборгованість за тілом кредиту і процентами в загальному розмірі 116 983,64 доларів США, що еквівалентно 1 536 637 грн 55 коп., та пеню в розмірі 1 500 000 грн.

Разом із тим, як установив апеляційний суд та підтверджується матеріалами справи, рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2016 року скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року у частині вирішення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог; змінено рішення у частині вирішення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 у частині позовних вимог про стягнення тіла кредиту та відсотків, а саме: зменшено розмір стягнення з 116 983,64 доларів США до 89 873,20 доларів США; вирішено питання про судові витрати; в іншій частині рішення суду залишено без змін (т. 2, а. с. 47-56). Вказаним рішенням установлено, що порушення зобов'язання розпочалося з лютого 2009 року, а тому суд вважав, що направлена 16 липня 2014 року позивачем поручителю досудова вимога про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором не має правового значення для відрахування початку перебігу шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, виходячи з положень ст. 559 ЦК України, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про припинення поруки ОСОБА_5 за вказаним договором поруки, оскільки позов банку у вересні 2014 року подано після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

За таких обставин та з підстав, передбачених ч. 3 ст. 61 ЦПК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про припинення її поруки за відповідним договором від 04 грудня 2007 року № SR-009/454/2007, укладеним із ПАТ «ОТП Банк».

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що укладений між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір купівлі-продажу кредитного портфеля повинен бути визнаний недійсним судом є безпідставним, враховуючи предмет і підстави поданого позову, положення ст. 11 ЦПК України, адже таких вимог у позовній заяві не заявлялося, а згідно з ч. 2 ст. 335 ЦПК України касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо обставин справи, а саме: умов кредитування, обсягу відповідальності та порушення саме відповідачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» матеріального закону щодо нарахованого розміру заборгованості та наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, вони зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

При цьому колегія суддів звертає увагу на той факт, що, уклавши 04 грудня 2007 року із ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір, позичальник ОСОБА_3 тривалий час виконував умови цього договору, крім того, у подальшому неодноразово укладав із банком договори про внесення змін до кредитного договору, тому безпідставним є посилання у касаційній скарзі на порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької практики, порушення прав споживача.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак