Номер провадження: 22-ц/785/884/17
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Артеменка І.А.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23 червня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

02 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.11.1999 року. Від шлюбу у них є двоє дітей. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 05.12.2014 року, шлюб між сторонами було розірвано.

У листопаді 2009 року, тобто в період зареєстрованого шлюбу до моменту його розірвання, за спільні кошти подружжям було набуто нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Після розірвання шлюбу відповідач змушує позивача виїхати із спірної квартири, на підставі чого ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити в повному обсязі, з наведених у позовній заяві правових підстав.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив у позові відмовити, оскільки предмет спору, на який посилається позивачка є його особистою власністю, що подарувала йому мати.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23 червня 2016 року позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 778 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення на неї, а також заперечення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до норм чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з них за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником цього майна.

Отже, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навела позивач ОСОБА_3 у підтвердження своїх вимог, а відповідач ОСОБА_4- у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють спірні правовідносини, та зробив вірний висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на те, що місцевий суд не прийняв до уваги тих обставин, що відповідно до договору №ПВ-3-202 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна саме ОСОБА_8 сплатила пайовий внесок, а лише після того шляхом укладення угоди від 24.03.2009 року переоформила договір №ПВ-3-202 на відповідача, не приймається судовою колегією до уваги.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 не надав будь - яких доказів ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції, які б підтвердили обставини щодо прийняття від ОСОБА_8 у власність спірної квартири безоплатно або у дар, тому такі твердження відповідача є недоведеними та безпідставними.

Отже доводи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

І.А. Артеменко

Р.Д. Громік