Справа № 130/1630/16-ц Провадження № 22-ц/772/355/2017Головуючий в суді першої інстанції Сенько Л. Ю.
Категорія 5Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів Зайцева А.Ю., Кучевського П.В.,

за участі секретаря Топольської В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна набутого позивачем і відповідачем за час спільного проживання спільною сумісною власністю та його поділ, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року,

встановила:

Позивач звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою в якій просив встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а саме позивача ОСОБА_2, та відповідача ОСОБА_3 в період з 01.01.2008 року по 10.04.2015 року, визнати житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 та майно на суму 130149 грн., які знаходяться за цією ж адресою, а всього майна на суму 321023 грн. спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину майна спільної сумісної власності на суму 160511 грн., судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні заявив клопотання про призначення комплексної судової будівельно-технічної оціночно-будівельної експерттизи та про забезпечення позову.

В клопотанні про забезпечення позову заявник просив накласти арешт на спірні житлові приміщення, господарські споруди в будинку АДРЕСА_1 які належать відповідачу ОСОБА_3

Клопотання обґрунтовував тим, що позивачу з неофіційних джерел стало відомо, що можливе відчуження вказаного майна на користь сина відповідача, який зареєстрований та проживає разом зі своєю сім'єю у вказаному будинку.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року вирішено питання про призначення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експерттизи, забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 який належить відповідачу ОСОБА_3.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду в частині забезпечення позову, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила оскаржувану ухвалу в частині забезпечення позову скасувати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 р. №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", роз'яснено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на наведене, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є вона реальною, або ж навпаки та навести мотиви та підстави для таких своїх висновків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном що іноді може призвести до незворотних наслідків.

Задовольняючи клопотання представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує що такий висновок зроблений з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права , а саме , що суд першої інстанції взяв до уваги доводи позивача про намір відповідачки відчужити спірне майно, хоча сам позивач з листопада 2016 року перебуває за кордоном в країні агресора. Крім того, зазначив, що заявник не надав доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до наслідків, зазначених в ч.3 ст.151 ЦПК України, а також судом першої інстанції накладено арешт на все майно відповідачки, проте позовні вимоги заявлені щодо визнання права власності лише на 1/2 частину майна.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не бере з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву про задоволення позову пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання рішення суду, оскільки всі правовстановлюючі документи на спірне майно оформлені на відповідачку по справі і вона має реальну можливість розпоряджатися майном на власний розсуд.

При цьому, заходи забезпечення позову жодним чином не обмежує прав відповідачки ОСОБА_3 щодо володіння та користування майном, а спрямовані лише на унеможливлення подальшого відчуження спірного майна, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Разом з тим, посилання на те, що позивач знаходиться на території країни агресора є надуманими, оскільки він особисто приймав участь в судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги.

Посилання на неспівмірність застосованих заходів забезпечення позову позовним вимогам не відповідає дійсності, оскільки позивачем ставляться позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю, а тому доводи щодо можливості накладення арешту лише на 1/2 частину спірного майна є безпідставними.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу від 22.12.2016 року з додержанням вимог закону, підстави для її скасування відповідно до ч.1 ст.312 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 313, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: В.П. Рибчинський