Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2015 року на утримання синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, до розміру 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття; зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2016 року на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, до розміру 1/8 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття; зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 за Договором про сплату аліментів від 25.11.2013 року на утримання сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, до розміру 1/8 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки матеріальний стан не дозволяє позивачу сплачувати аліменти на утримання дітей у вказаних вище розмірах, які визначені судовими рішеннями та договором.

В судове засідання позивач не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву щодо розгляду справи без його участі на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідач ОСОБА_3. в судове засідання також не з'явилася, в один день з позивачем нею подано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі та про визнання позову.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, в суді пояснила, що всі обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, вже були неодноразово досліджені судами під час розгляду справ за позовами ОСОБА_1. про зменшення розміру аліментів, він сплачує аліменти на утримання двох їхніх синів нерегулярно і розмір визначає на власний розсуд, не виконуючи рішення суду, хоча має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, він та ОСОБА_3. проживають по даний час разом, ведуть спільне господарство, позивач намагається штучно створити всі докази з єдиною метою, щоб зменшити розмір аліментів на утримання двох синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заслухавши пояснення відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Щодо заяви ОСОБА_3. про визнання позову, то за положеннями ч.4 ст.174 ЦПК України судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову та проведено розгляд справи на загальних підставах, оскільки суду необхідно встановити обставини по справі, перевірити надані докази в їх сукупності, крім того, спір стосується також інтересів інших осіб, а не тільки ОСОБА_3.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували з 15.08.1998 року в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2011 року по справі № 2-2409/2011, що стверджується копією цього рішення /а.с.79/.

Від шлюбу сторони мають синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, що слідує з копій свідоцтв про народження дітей /а.с.16-17/.

Згідно копії свідоцтва про зміну імені від 13.11.2015 року /а.с.67/, ОСОБА_2 змінила прізвище на - ОСОБА_2.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 є батьком двох малолітніх дітей ОСОБА_3, з якою у зареєстрованому шлюбі він не перебуває, а саме: сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей /а.с.18-19/.

В судовому засіданні встановлено, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 2-1174/2011 від 15.02.2011 року з ОСОБА_1. стягнуто на користь ОСОБА_2. аліменти на утримання їхніх синів ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 6000 грн. починаючи з 26.01.2011 року до досягнення дітьми повноліття, що слідує з копії цього рішення /а.с.71/.

Відповідно до копії Договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 25.06.2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренком Ю.В., зареєстровано в реєстрі за № 930 /а.с.25/, ОСОБА_1 та ОСОБА_3. встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме: у розмірі 1/6 частини від будь-якого доходу /заробітку/ платника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, або в разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, -до його закінчення.

Також за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2016 року по справі № 357/5451/16-ц 2/357/2391/16 з ОСОБА_1. стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3. на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, що вбачається з копії цього рішення /а.с.24/.

Згідно доказів в матеріалах справи, позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2. про зменшення розміру аліментів, посилаючись на скрутне матеріальне становище та на зміну його сімейного стану, про що свідчать копії рішень Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2012 року та від 26.09.2013 року /а.с.72-75/, які набрали законної сили та відповідно до яких в задоволенні позову ОСОБА_1. було відмовлено.

25.06.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено рішення по справі № 357/5058/15-ц 2/357/2095/15 за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах /а.с.20-22/, відповідно до якого позов було задоволено частково, зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. на утримання двох дітей за рішенням суду від 15.02.2011 року, з 6000 грн. щомісячно до 5900 грн. щомісячно, дане рішення суду набрало законної сили.

Позивач знову просить суд зменшити розмір аліментів на утримання вже 4-х дітей, в т.ч. і шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми до 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно на користь ОСОБА_2.

За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, за змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо. Або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з'явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати.

Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.

Позивач посилається на правову позицію Верховного Суду України , висловлену у постанові від 05.02.2014 року № 143цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України за приписами ст.360-7 ЦПК України.

В даній постанові Верховним Судом України висловлену правову позицію про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Але Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

В судовому засіданні встановлено, що при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі 6000 грн. щомісячно на утримання двох дітей на користь ОСОБА_2. судом враховувалися ті обставини, що діти сторін повністю перебувають на утриманні матері, платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, що вбачається зі змісту вказаного вище рішення суду від 15.02.2011 року.

Зменшуючи розмір аліментів на користь ОСОБА_2. на утримання двох дітей з 6000 грн. до 5900 грн., судом було враховано зміни в сімейному стані платника аліментів у зв'язку з народженням дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, що слідує зі змісту рішення суду від 25.06.2015 року, на яке вказано вище.

В обґрунтування позовних вимог за даним позовом, позивач посилається на погіршення його матеріального стану, на те, що він працює на посаді менеджера в ПП «Мінімаксавто» та отримує заробітну плату в розмірі 1800 грн., також отримує доходи як ФОП від надання в оренду власного нерухомого майна, за 9 місяців 2016 року він отримав валовий дохід в розмірі 61633,50 грн., після оплати електроенергії, використаної орендарем, сплати земельного податку, єдиного податку з доходів та єдиного соціального внеску, залишається чистий прибуток в розмірі 14 292,92 грн., інших доходів він немає. Крім сплати аліментів, за ним рахуються інші борги, які він змушений погашати, у зв'язку з виниклою заборгованістю за кредитним договором ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, це саме те нерухоме майно, яке він здає в оренду, після задоволення цих позовних вимог він втратить дохід. А тому на даний час він не має коштів для існування і не може дозволити собі купити найнеобхідніше.

До позовної заяви позивачем додано копію довідки про його заробітну плату в ПП «Мінімаксавто» на посаді менеджера за серпень-вересень 2016 року в розмірі по 1800 грн. щомісячно /а.с.32/; копію довідки з Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 12.10.2016 року /а.с.33/, відповідно до якої загальна сума валового доходу за 3 квартали 2016 року ФОП ОСОБА_1. становить 61633,50 грн.; копії квитанцій про оплату ним коштів за використану електроенергію, за оренду землі, на сплату єдиного податку та єдиного соціального внеску за 2016 рік /а.с.34-41/.

Але судом встановлено, що саме на ці обставини позивач посилався при зверненні до суду з позовом про зменшення розміру аліментів в 2015 році, судом не було прийнято до уваги надані ним докази щодо оплати коштів за електроенергію, за оренду землі, щодо сплати обов'язкових платежів як ФОП, як докази погіршення його матеріального стану, про що зазначено в рішенні суду від 25.06.2015 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно відомостей є ЄДРПОУ зареєстрований як фізична особа-підприємець з 13.01.1998 року , основний вид діяльності: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, інші види діяльності: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, допоміжне обслуговування наземного транспорту /а.с.116-117/.

Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ /а.с.118-120/, Приватне підприємство «Мінімаксавто» знаходиться по АДРЕСА_1, дата запису про проведення реєстрації юридичної особи -12.03.2011 року, ОСОБА_1 значиться як підписант з 01.03.2011 року, з 26.06.2013 року керівником та засновником підприємства значиться ОСОБА_3 згідно внесених змін до Статуту підприємства.

В рішенні суду від 26.09.2013 року по справі про зменшення розміру аліментів за позовом ОСОБА_1. /а.с.74-75/ встановлено, що той факт, що ОСОБА_1 як керівник ПП «Мінімаксавто» оформив декретну відпустку по догляду за їхньою спільною дитиною з ОСОБА_3., а його співмешканка ОСОБА_3. оформлена керівником цього підприємства, вказує на штучність створення позивачем доказів на підтвердження його позовних вимог.

А тому з врахуванням наведеного судом критично оцінюються надані позивачем докази щодо його роботи на посаді менеджера в ПП «Мінімаксавто» та про його заробітну плату, оскільки він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_3. здійснюють підприємницьку діяльність та отримують прибутки від діяльності ПП «Мінімаксавто», позивачем надано тільки відомості про його доходи як ФОП, відомостей про доходи ПП «Мінімаксавто» як юридичної особи, суду не надано.

Посилаючись на те, що він змушений оплачувати кошти за електроенергію, використану орендарем, позивач не надає жодних договорів оренди нерухомого майна, з ким вони укладені та на яких умовах.

Суд також вважає, що про погіршення матеріального стану позивача аж ніяк не свідчить на даний час той факт, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідачем за цим позовом є також ОСОБА_2, яка вказала в судовому засіданні на те, що рішення суду по справі ще не прийнято, а ОСОБА_1 використовує для здійснення підприємницької діяльності предмет іпотеки -нерухоме майно по АДРЕСА_1, саме за цією адресою зареєстровано ПП «Мінімаксавто» як юридичну особу.

Доказів на спростування цих обставин позивачем не надано.

Посилання позивача на те, що він сплачує аліменти у значних розмірах, не можуть прийматися до уваги.

Так, згідно довідки Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області /а.с.100 -102/, станом на 01.10.2016 року заборгованість по аліментах ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. на утримання двох дітей становить 350 919 грн.49 коп., зі змісту довідки вбачається, що ОСОБА_1 за період з 2011 року сплачував аліменти різними сумами від 600 грн. до 3000 грн., жодного разу аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, не сплачувалися.

Жодних доказів того, що ним сплачуються аліменти на користь ОСОБА_3. на утримання двох дітей за Договором про сплату аліментів та за рішенням суду, ОСОБА_1. не надано.

Крім того, з рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27.07.2016 року /а.с.23-24/, вбачається, що відповідачем ОСОБА_1. було визнано позов ОСОБА_3. про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів, тоді як уже в листопаді 2016 року, тобто, через декілька місяців, він звертається з даним позовом про зменшення розміру аліментів, в т.ч. і до ОСОБА_3., посилаючись на його тяжке матеріальне становище.

Наведене, на думку суду, свідчить дійсно про те, що позивачем ОСОБА_1. штучно створюються докази для обґрунтування його позовних вимог з метою зменшення розміру аліментів саме на користь ОСОБА_2

Не є підставою для зменшення розміру аліментів надані позивачем рішення судів про стягнення з нього боргу за договором позики, про стягнення на користь ОСОБА_2. сум неустойки /пені/ за прострочення сплати аліментів, оскільки доказів того, що ним ці рішення виконуються, ОСОБА_1 суду не надає.

Окрім того, в рішенні від 25.06.2015 року, на яке вказано вище, судом було встановлено, що ОСОБА_1 маючи можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, сплачував їх у значно меншому розмірі, чим фактично сам утворив заборгованість за період з 01.01.2014 року по 31.03.2015 року.

Отже, належних та безспірних доказів про зменшення доходів платника аліментів за період після постановлення судом рішення про стягнення аліментів, позивачем суду не надано.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, були неодноразово досліджені судами під час розгляду справ за позовами про зменшення розміру аліментів, про стягнення аліментів, на що вказано вище.

А відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем ОСОБА_2. надано цілий ряд фотоматеріалів з мережі Інтернет за 2016 рік /а.с.111-115/, де зображено відпочинок ОСОБА_1., на деяких разом з ОСОБА_3. та їхніми малолітніми дітьми, це зважаючи на тяжке матеріальне становище їхньої сім'ї, на що посилається позивач в обґрунтування позовних вимог.

При вирішенні спору судом враховуються ті обставини, що неповнолітні діти сторін по справі: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходяться фактично на утриманні матері ОСОБА_2, що стверджується копією довідки ОСББ «Леся» /а.с.70/; ОСОБА_4 є студентом КВНЗ КОР «Богуславський гуманітарний коледж імені І.С.Нечуя-Левицького», навчання платне, що слідує з копії довідки учбового закладу та копій квитанцій про оплату коштів за навчання /а.с.108-109/.

Тобто, витрати, на утримання цих дітей, є більшими, ніж можуть бути на утримання двох інших малолітніх дітей ОСОБА_1. та ОСОБА_3.

До того ж, звертаючись з вимогами до суду про зменшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей від спільного проживання з ОСОБА_3., позивач взагалі не надає доказів щодо сплати ним цих аліментів.

А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає, що позивачем не надано безспірних доказів того, що за період після стягнення аліментів його матеріальний стан значно погіршився, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, тоді як за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Необгрунтованими суд також вважає вимоги про визначення розміру аліментів на користь ОСОБА_2. у частці від доходів платника аліментів згідно положень ст.183 СК України.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Оскільки платник аліментів, який займається підприємницькою діяльністю, має мінливий дохід, то з врахуванням цих обставин судом і було визначено розмір аліментів саме у твердій грошовій сумі щомісячно, підстав для зміни розміру аліментів суд не вбачає.

Керуючись ст.51 Конституції України, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 184, 192 СК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А. М. Дмитренко