АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/394/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Задорожній В. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівВініченка Б. Б., Новікова О. М.
при секретаріЛюбченко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Митлашівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_7, про визнання недійсним рішення сільської ради,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду з даним позовом, яким просила визнати незаконним та скасувати рішення №35 виконавчого комітету Митлашівської сільської ради Драбівського району від 25.05.2002 про вилучення у ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,01 гектара і передачу її ОСОБА_7. В обґрунтування вказано на те, що 23.05.2002 покійна ОСОБА_8 та ОСОБА_7 звертались із заявами до Митлашівської сільської ради, в яких ОСОБА_8 начеб-то просила приєднати до вільного присадибного фонду її земельну ділянку площею 0,004 га, а ОСОБА_7 просив наділити йому земельну ділянку такою ж площею. Враховуючи, що під час кримінального провадження за її заявою почеркознавчою експертизою встановлено виправлення в обох заявах цифри «4» на цифру «9», вважає, що заяву її матері підробили. Відтак оспорюваним рішенням сільської ради безпідставно сусіду ОСОБА_7 наділено 0,01 га землі, яку, відповідно, вилучили у ОСОБА_8

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 06.12.2016 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вказує на те, що суд не надав оцінку доказам позивача - протоколам допитів свідків, які різняться між собою як у рамках кримінального провадження так і при розгляді даної цивільної справи. Одночасно усі свідки вказали, що заяви покійної матері позивача та третьої особи ніяких виправлень не містили. Ні заява покійної матері позивача ні оспорене рішення сільської ради не містять даних щодо конкретної земельної ділянки (її місця розташування). Заяви від імені покійної матері позивача та третьої особи написані однією людиною, у них вказано розмір земельної ділянки 0,004 га, який виправлено на 0,009 га (що встановлено експертизою), а в рішенні сільської ради вказано про земельну ділянку, площею 0,01 га. Оспореним рішення сільської ради порушено права позивача щодо земельної ділянки. Мати позивача не могла знати про порушення її прав, адже рішення сільської ради, яким її позбавлено земельної ділянки, їй не направлялося. Представнику позивача при допиті свідків не було надано можливості задати всі необхідні питання та навести свої міркування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваним рішенням сільської ради права позивача не порушено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що рішенням №35 виконавчого комітету Митлашівської сільської ради від 25.05.2002 (оспорене рішення) вирішено ОСОБА_7 в тимчасове користування з послідуючим затвердженням на сесії сільської ради земельну ділянку площею 0,01 га.

При цьому ОСОБА_8 (покійна мати позивача, яка за життя була власником зазначеної земельної ділянки) зверталась до виконкому сільської ради із заявою, в якій просила приєднати з її земельної ділянки частину в розмірі 0,009 га до вільного присадибного фонду сільської ради. Площа земельної ділянки вказана із виправленням без зазначення дати та особи, яка ці виправлення вчинила.

Витягом із земельно-шнурової книги, вбачається, що після прийняття оспорюваного рішення, у ОСОБА_8 облікувалась земельна ділянка загальною площею 0,14 га, тобто її площа зменшилась на 0,01 га, а у ОСОБА_7 - земельна ділянка площею 0,48 га, яка відповідно збільшилась на 0,01 га.

Згідно свідоцтва про смерть від 02.10.2007 ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Митлашівка Драбівського району. Після її смерті спадщину прийняла ОСОБА_6 - позивач у справі.

Із наданих суду копій матеріалів приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 встановлено, що позивач приватизувала земельну ділянку, загальною площею 0,1435 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд відповідно до рішень Митлашівської сільської ради від 10.12.2008 та від 25.02.2010.

Згідно висновку комплексної судової земельно-технічної, судово-почеркознавчої експертизи та технічного дослідження документів від 15.02.2015, проведеної у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_6, рукописні тексти заяв від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 написані однією особою, в обох заявах мається дописка (виправлення) останньої цифри «4» на цифру «9».

З показань свідків у справі слідує, що на підставі заяв покійної матері позивача та їх сусіда із земельної ділянки матері позивача частину, площею 0,01 га, передано сусіду.

При цьому воля матері позивача, як власника земельної ділянки, на її передачу сусіду була вільною. Належних та допустимих доказів, що на заяві про відчуження частини земельної ділянки матері позивача міститься не її підпис суду надано не було.

Жодних звернень від ОСОБА_8 до сільської ради, правоохоронних органів чи суду з приводу порушення її прав землекористування на вказану частину земельної ділянки, на якій ОСОБА_7 ще за її життя побудував собі гараж, не надходило.

Як вірно вказав суд першої інстанції, відповідно п.п. а, к ч.1 ст.12 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент прийняття спірного рішення сільської ради 25.05.2002, до повноважень сільських рад належало розпорядження землями територіальних громад та вирішення земельних питань відповідно до компетенції. Згідно п.2 ч.1 ст.141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Далі, згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, мас право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зазначені положення законодавства кореспондуються також із роз'ясненнями, наданими Пленумом ВСУ судам України у п.2 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

На підставі вищевикладеного, колегія суддів констатує, що особа має право звернути до суду за захистом саме своїх прав, свобод чи інтересів. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені.

Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем і у позові їй слід відмовити. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, закріплений ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Саме по собі порушення норм законодавства, у разі його доведеності, не може свідчити про можливість застосування судом відповідних правових наслідків у разі звернення суб'єкта, який у аспекті положень процесуального закону, зокрема ст. 3 ЦПК України, не має права на звернення до суду в своїх інтересах чи інтересах інших осіб.

Колегія суддів вважає, що у даній справі позивачем не доведено порушення її прав оспореним рішенням сільської ради, оскільки земельна ділянка, про яку йдеться у цьому рішенні, не входить до складу спадщини та не є власністю позивача у справі.

Колегія суддів враховує, що державним актом про право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 (а.с.37), виданого на підставі рішення Митлашівської сільської ради від 20.10.2004 №13/4, тобто після відчуження матір'ю позивача своєї земельної ділянки та винесення оспорюваного рішення сільської ради, визначено площу та межі його земельної ділянки після погодження із сусідніми землекористувачами.

При цьому, спору, зокрема, з матір'ю позивача стосовно меж чи площ земельної ділянки ОСОБА_7 не виникало.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що мати позивача не могла знати про порушення її прав, адже рішення сільської ради, яким її позбавлено земельної ділянки, їй не направлялося, оскільки при оформленні прав власності ОСОБА_7 на його земельну ділянку було враховано факт передачі йому частини земельної ділянки матері позивача, про що вона була обізнана та що не оспорювала, що підтверджується поясненнями представників відповідача та третьої особи, допитаних в суді першої інстанції в якості свідків посадових осіб Митлашівської сільської ради та рідного брата позивачки ОСОБА_9, актом погодження меж землекористування від 06.06.2004 року, який був підписаний покійною ОСОБА_8, іншими належними та допустимим доказами по справі.

Колегія суддів враховує, що інші апеляційні доводи не стосуються обґрунтування наявності прав у позивача стосовно земельної ділянки, про яку йдеться у оспорюваному рішенні сільської ради, та не підтверджують її права порушувати питання перед судом про його скасування, отже не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про те, що суд не надав оцінку доказам позивача - протоколам допитів свідків, які різняться між собою, оскільки при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом було враховано вказані обставини. Крім того, зміст показань свідків висновків суду про відсутність порушень прав позивача не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 06 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Митлашівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_7, про визнання недійсним рішення сільської ради - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :