Справа №489/2849/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 р. ТОВ «Нікоджитбудсервіс» звернулося до суду з позовом, який обґрунтувало тим, що гуртожиток по вул. Космонатів, 128 в м. Миколаєві належить йому на праві приватної власності з 2001 р., перебуває на балансі та підприємство здійснює функцію управителя гуртожитку. Приладами обліку споживання комунальних послуг кімната, в якій проживає відповідач, не обладнана. Як власник ТОВ «Нікоджитбудсервіс» самостійно визначає плату за користування найманим житлом у вигляд фіксованої ставки, до розміру якої включені: витрати на утримання будинку, прибудинкової території, витрати по оплаті комунальних послуг з електричної енергії, води, водовідведення, газу для приготовлення їжі та окремо плата за них не стягується, а окрім цього ще й оплата праці працівників, що обслуговують будівлю, на оплату освітлення не тільки житлових кімнат, в й приміщень загального користування (сходинкові клітини, кухні, коридори, приміщення для сушіння білизни, горища тощо).

12 вересня 2003 р. між позивачем та відповідачкою був укладений договір на користування житловим приміщенням кімнатою №312 за щомісячну плату по встановленим ставкам (п.4.1). З березня 2012 р. розмір фіксованої ставки поступово підвищувався. Але відповідачка не в повному обсязі сплачувала цю плату у звязку із чим станом на 31 грудня 2015 р. утворилася заборгованість 5075,82 грн. Попередження про оплату боргу відповідачка ігнорує.

Тому ТОВ «Нікоджитбудсервіс» з посиланням на виключно на норми Цивільного Кодексу України просило стягнути заборгованість в розмірі 5075,82 грн. та компенсацію інфляційних втрат в сумі 1635 грн., а також судовий збір в розмірі 1450 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надалі надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, її представник просив у задоволенні позову відмовити через недоведеність, посилаючись на незаконність обчислення плати за проживання за фіксованою ставкою, до якої включено оплату за надані комунальні послуги. Вважає, що комунальні послуги слід обраховувати за тарифами погодженими органами місцевого самоврядування для багатоквартирних житлових будинків, про що висловлена позиція Верховного Суду України.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встанови такі обставини.

ТОВ «Ніконджитбудсервіс» є власником гуртожитку за адресою: вул. Космнавтів, 128 в м. Миколаєві на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2005 року та є його балансоутримувачем (а.с. 19, 21).

Відповідно даних з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України основним видом діяльності ТОВ «Ніконджитбутсервіс» є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна ( а.с. 22).

У відповідності до п. 4.1., 4.2. договору між сторонами від 12 вересня 2003 р., укладеного строком на 1 рік, плата за користування житловою площею проводиться по встановленим ставкам, витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування житловою площею та окремо плата за них не стягується. Оплата вноситься не пізніше 10 числа наступного, що підлягає оплаті місяця. Пунктом 7.1. передбачено що договір вважається пролонгованим на той самий строк, якщо жодна сторона про сповістить про розірвання договору не раніше ніж за місяць.

Цивільний кодекс України передбачає випадок пролонгації договору найму (оренди): ч. 1 ст. 764 ЦК України - якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений (постанова ВС України від 25 травня 2016 р. в справі 3-312гс16).

Тобто в даному випадку за змістом договору передбачена автоматична пролонгація його дії за відсутності заперечень жодної сторони.

Згідно проведеної під час розгляду справи сторонами звірки розрахунків, правильність рознесення оплати по місяцям в якій представник відповідача не заперечував, то відповідачкою з січня 2012 р. по грудень 2015 р. щомісячно сплачувалися кошти на користь ТОВ «Ніконджитбутсервіс» на оплату наданих послуг (у грудні 2014 р. оплата не здійснювалася взагалі). Різниця між оплатою здійсненою відповідачем з січня 2012 р. по грудень 2015 р. та нарахованою позивачем (ставки з 01 березня 2012 р. 200 грн., з 01 вересня 2013 р. 260 грн., з 01 червня 2014 р. 270 грн., з 01 липня 2014 р. -300 грн., з 01 травня 2016 р. 300 грн., з 01 жовтня 2015 р. -340 грн. доведені до відома відповідача а.с. 12-19) становить 3790,73 грн. (12067,73 грн. 8277 грн.) (а.с. 51-52).

Спору про оплату послуг з січня по лютий 2012 р. між сторонами немає, оскільки за цей сплачено повністю.

Представником відповідача подана заява про застосування строку позовної давності (а.с. 53).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно вимог ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

З січня 2012 р. по грудень 2015 р. відповідач частково погашав заборгованість, тобто частково визнав борг, що переривало позовну давність по кожному місячному платежу. Не оплачений повністю грудень 2014 р. знаходиться в межах трирічного строку позовної давності перед предявлення позову до суду.

Разом з тим, сума у 1285,09 грн. нарахованої відповідачу заборгованості станом на 01 січня 2012 р., знаходиться поза межами строку позовної давності. Крім того, позивач не уточнював підстави позову, а із розрахунку до позову вбачається, що періодом розрахунку позову є період березень 2012 р. - грудень 2015 р. (а.с.24).

Згідно ч. 1 ст. 762 за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Доводи заперечень до позову, що нарахування оплати за комунальні послуги позивач повинен був проводити на підставі абз. 2 п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР 03 червня 1986 р. № 208, як-то передбачено в договорі від 12 вересня 2003 р., тобто за ставками квартирної плати, тарифами, установленими для будинків державного та громадського житлового фонду, суд вважає неспроможними, оскільки даний гуртожиток є приватною власністю, дане Примірне положення повноваження власника у визначенні плати за користування належним йому майном в силу більш пізніше прийнятого ЦК України (ч. 1 ст. 762 ЦК України) обмежувати не може, договір найму житла між сторонами не є розірваним.

Висновки Верховного Суду України в постанові від 18 травня 2016 р. в справі 6-2535цс15 стосуються не приватного гуртожитку, тому в даній справі використані бути не можуть.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В порушення наведених вимог закону та умов договору, відповідач не в повному обсязі виконувала взяті на себе зобов'язання та сплачувала вартість за проживання в меншому розмірі ніж той, який встановлений наведеними розпорядженнями власника гуртожитку - в межах підстав позову з березня 2012 р. по грудень 2015 р. (зазначено в розрахунку до позову), тому утворилася заборгованість в сумі 3790,73 грн., яка підлягає стягненню на підставі Цивільного Кодексу України.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» з ОСОБА_1 3790,73 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г. Губницький