Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9679/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

24 січня 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчик Р.В.,

при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та визнання права власності на ? квартири, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та визнання права власності на ? частину квартири.

Позов обґрунтовує тим, що 20 січня 2001 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2014 року.

Під час шлюбу за спільні кошти, ними, 5 вересня 2005 року була придбана квартира АДРЕСА_1, яка була оформлена на відповідача.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Оскільки квартира АДРЕСА_1 набута ними в період шлюбу, то вона належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Просила суд визнати квартиру АДРЕСА_2 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, надали суду заяву, в якій справу просили розглянути у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивачка проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 січня 2001 року, який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2014 року.

5 вересня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3, згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_3. Продаж зазначеної квартири проводиться за 166650 грн. - еквівалент 33000 доларів США.

Цей договір був посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 5 вересня 2005 року, зареєстрований в реєстрі за №14962, належним чином зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

У відповідності з положеннями ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК

Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Ніякої домовленості між сторонами по справі не досягнуто щодо порядку поділу спільного майна.

Згідно роз'яснень в п.25 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_4 придбана сторонами в період шлюбу, суд вважає за необхідне визнати вказане нерухоме майно об'єктом права спільної сумісної власності, яке підлягає розподілу.

Доказів, які б спростовували пред'явлений позов, відповідач суду не надав

За такими правовими підставами, суд вважає, що право власності між сторонами на квартиру, має бути визнано в рівних частинах, а тому за позивачкою необхідно визнати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 3313 грн. 66 коп.

На підставі викладеного, ст. 60, 65, 70, 71 СК України, ст. 202,231 ЦК України, керуючись ст. ст.,10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та визнання права власності на ? квартири задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3313 грн. 66 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом 10 днів з дня отримання ним його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 27 січня 2017 року.

Головуючий: Р. В. Демчик