АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.,

ГоловачоваЯ.В.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, за апеляційною скаргою ВисочанськоїТетяни Миколаївни в інтересах Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності №245-К від 05 липня 2016 року, крім того, просив стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково, скасовано п.5 наказу №245 від 05 липня 2016 року Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва». В задоволенні решти вимог - відмовлено. Крім того, вирішено питання про стягнення судових витрат (а.с.АДРЕСА_1-93).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ВисочанськаТ.М. в інтересах КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року в частині скасування п.5 наказу №245-К від 05 липня 2016 року та стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

_______________________________________________

Справа № 756/9069/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/4257/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що вона не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині скасування п.5 наказу №245-К від 05 липня 2016 року та стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права.

В ході розгляду справи, позивачем було надано копію оскаржуваного наказу, яка одержана з порушенням встановленого порядку та не завірена належним чином, що відповідно не могло бути визнано судом як допустимий доказ у справі.

Крім того, в судовому засіданні під час надання пояснень, позивачем було підтверджено той факт, що наказ про оголошення догани йому особисто не оголошувався та під розписку у встановлений термін не надавався. Вказане свідчить, що догана позивачу оскаржуваним наказом оголошена не була, однак суд не прийняв даний факт до уваги, що призвело до хибних висновків при ухваленні судового рішення.

В суді апеляційної інстанції, представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» - Улибіна В.О., підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_7, просили апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини даної справи та дослідивши матеріали справи і письмові докази у їх сукупності та співставленні, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Як встановлено в ході судового розгляду, згідно Наказу №36-К від 01 червня 2015 року, позивач прийнятий на посаду в.о. начальника відділу оперативного реагування КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» (а.с.18).

Згідно звернення № 463/П-354 від 13 червня 2016 року, 10 червня 2016 року співвласник квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_9, подала заявку до Централізованої диспетчерської служби Оболонського району міста Києва.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 31 січня 2015 року № 41 «Про деякі питання комунального майна територіальної громади міста Києва, що віднесено до сфери управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації», житловий будинок АДРЕСА_1 закріплено на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» (а.с.16-17).

В ході розгляду справи було встановлено, що вищевказана заявка стосувалася прохання перекрити гарячу воду у зв'язку з виявленим капанням води з верхнього з'єднання труби з сушником для рушників у ванній кімнаті вищевказаної квартири. Для усунення протікання води, було перекрито гарячу воду в підвалі під'їзду заявниці. Оскільки, для усунення причини течі води, необхідні були зварювальні роботи, ці роботи були перенесені на перший робочий день після виконання заявки (орієнтовно понеділок 13 червня 2016 року). Однак, у неділю 12 червня 2016 року о 11 год. 30 хв. у будинку АДРЕСА_1 було відновлено гаряче водопостачання працівниками аварійної служби (відділ оперативного реагування) відповідача, хоча ОСОБА_9 не повідомляла про завершення виконання ремонтних робіт, що призвело до затоплення гарячою водою всієї квартири заявника та чотирьох поверхів під заявником.

Наказом №57 від 30 червня 2016 року, відповідачем створено комісію для службового розслідування вищевказаного випадку (а.с.41).

05 липня 2016 року відповідачем Наказом № 245-К у зв'язку з неналежним виконанням своїх посадових обов'язків, що призвели до залиття квартир гарячою водою в житловому будинку АДРЕСА_1, працівникам відділу оперативного реагування була оголошена догана (а.с.6).

В п. 5 вказаного наказу зазначено, що ОСОБА_10 - в.о. начальника відділу оперативного реагування, оголосити догану за неналежний контроль за підлеглими працівниками після закінчення листка непрацездатності.

Однак, як вбачається з листків непрацездатності позивач з 01 липня 2016 року по 26 серпня 2016 року перебував на лікарняному. (а.с.37-39).

Відповідно до письмових пояснень у вигляді службової записки від 30 червня 2016 року, згідно ситуації, яка склалася 12 червня 2016 року, позивач зазначив, що з усних слів слюсарів-сантехніків було з'ясовано про вільний доступ в підвальне приміщення, в якому також працювали інші ремонтні бригади не його служби. До того ж, власник квартири АДРЕСА_1 проводить ремонтні роботи і залишила в квартирі оголений стояк по ГВП без погодження з сусідами (а.с.21-23).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10 в частині скасування п.5 наказу №245-К від 05 липня 2016 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів ознайомлення позивача з посадовою інструкцією начальника відділу оперативного реагування, положенням про відділ оперативного реагування, крім того, що перевірка від 12 червня 2016 року відповідачем завершена та встановлена вина позивача у неналежному виконанні службових обов'язків, що призвело до затоплення гарячою водою квартир в будинку АДРЕСА_1, а тому суд дійшов до висновку про відсутність обґрунтованих підстав винесення відповідачем п.5 спірного наказу, у зв'язку з чим вирішив скасувати вказаний пункт.

З приводу позовних вимог в частині скасування спірного наказу в цілому, суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки інші пункти даного наказу не мають відношення до позивача, а відтак не можуть бути скасованими судом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Виходячи зі змісту ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. ст. 139, 140, 142 КЗпП України та п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984 року, порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до п. 31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань від 20.07.1984 року № 213, наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення із зазначенням мотивів його застосування оголошується (повідомляється) працівнику під підпис у триденний строк.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи зі ст. 149 КЗпП України, під систематичним невиконанням трудових обов'язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником цих вчинків. Таким чином, на думку суду, для винесення догани необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов'язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Тобто працівник і раніше порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов'язків, у результаті чого до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Отже, в ході розгляду справи не встановлено, що позивач ознайомлений із посадовою інструкцією начальника відділу оперативного реагування, положенням про відділ оперативного реагування, крім того, не надано доказів що службова перевірка від 12 червня 2016 року відповідачем завершена та встановлена вина позивача у неналежному виконанні службових обов'язків, що призвело до затоплення гарячою водою квартир у будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності скасувати п.5 спірного наказу.

Посилання представника відповідача, що наказ №245-К від 05 липня 2016 року не зачіпає інтересів позивача, колегією суддів оцінюється критично, оскільки спірний наказ є реальним, дійсним, з відповідними наслідками. Всі інші пункти вказаного наказу не мають відношення до позивача, а відтак не можуть бути скасовані судом.

Таким чином, посилання представника відповідача щодо неповного з'ясуванням судом обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, а тому не приймаються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду першої інстанції, а тому відхиляються.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Височанської Тетяни Миколаївни в інтересах Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

Я.В.Головачов