Справа № 145/398/13-ц
Провадження №2/145/109/2017
РІШЕННЯ

іменем України

"23" березня 2017 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кіосак Н. О.

за участю секретаря Цюпій О.П.,

представника позивача та третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Кредитної Спілки «Подільський експрес-кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

КС «Подільський експрес-кредит» звернулася до суду із заявою, в якій зазначає, що 11 березня 2008 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір № 149 від 11.03.2008 року, за яким ОСОБА_2 отримала в кредит 4130 грн. терміном на дванадцять місяців з 11 березня 2008 року по 11 березня 2009 року.

Також 11 березня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір поруки № 149, за яким ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_2

Однак свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом ОСОБА_2 не виконала, тому на 04 лютого 2013 року по договору кредиту виникла заборгованість у розмірі 18346,70 грн., в тому числі тіло кредиту 3821,08 грн. і відсотки в розмірі 14525,62 грн.

Просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно договору кредиту № 149 від 11.03.2008 р. суму 18346,70 грн., в тому числі: суму кредиту 3821,08 грн., відсотки за користування кредитом з 01.07.2008 р. по 04.02.2013 р. в сумі 14525,62 грн.

Ухвалою Тиврівського районного суду, постановленою у даній справі 10.03.2015 року, провадження по справі за позовом КС «Подільський експрес-кредит» до ОСОБА_3 закрито на підставі п.3 ст. 205 ЦПК України за відмовою позивача від позову (а.с.192 т.І).

Під час судового розгляду справи позивач КС «Подільський експрес-кредит» позовні вимоги до ОСОБА_2 змінила, подавши уточнену заяву, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 кредит із врахуванням інфляційної складової 9138,17 грн., в т.ч тіло кредиту 3821,08 грн., проценти за користування кредитними коштами 14644,96 грн., 3% річних 771,33 грн., реальні збитки 2622,29 грн.

В судовому засіданні представник позивача та третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_1 позов підтримав, просить його задоволити з підстав, викладених в заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково, згодна сплатити 4221,48 грн., в т.ч. тіло кредиту 1691,55 грн., інфляційні збитки 2071,50 грн., 3% річних 458, 43 грн.

Згідно з письмовими запереченнями вважає, що позов пред'явлено з пропущенням строку позовної давності, так як право вимоги за договором позики у позивача виникло 11.03.2009 року. Трирічний строк звернення до суду закінчився 11.03.2012 року. Проте, до суду позивач звернувся в лютому 2013 року. Тобто з пропущенням строку позовної давності встановленого ст. 257 ЦК України.

Останній платіж зі сплати кредитної заборгованості за договором вона сплачувала 09.09.2009 р. 02.04.2010 р. ніяких платежів в касу кредитної спілки вона не сплачувала, тому позовна давність не перервана.

Позивачем не вірно визначено залишок заборгованості по тілу кредиту.

Згідно звіту спеціаліста аудиторської фірми «Слауді і К» заборгованість за кредитним договором становить 1973,83 грн. (з врахуванням відсотків за користування кредитом), а з урахуванням стягненої ДВС 28.02.2014 р. суми 282,28 грн., станом на 01.03.2014 р. залишок заборгованості по тілу кредиту підтверджується в сумі 1691,55 грн.

Позивач визначає, що заборгованість по виплаті тіла кредиту ОСОБА_2 перед кредитною спілкою «Подільський експрес кредит» по договору №149 від 05.03.2009 р. складає 3881,08 грн. на 04.02.2013 р. - 3821,08 грн.

Розбіжності по тілу кредиту заявленою кредитною спілкою та визначеною спеціалістом аудиторської фірми пояснюються тим, що частина сплачених грошових коштів нею по договору №149 від 11.03.2008 р. Кредитною спілкою «Подільський експрес-кредит» спрямована на погашення зайво нарахованих відсотків (процентів) за користування кредитом, а відповідно не спрямована на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Так, всього нею за період з 11.03.2008 р. по 28.02.2014 р. сплачено на виконання договору №149 від 11.03.2008 р. - 4982,28 грн.

Проте, кредитною спілкою було зайво нараховані відсотки за користування кредитом: відсотки за користування кредитом нараховувались після закінчення строку дії договору (після 11.03.2009 р.); нарахування відсотків в подвійному розмірі (120% річних) проведено за періоди з 31.07.2008 р по 22.08.2008 р. та з 27.10.2008 р. по 13.11.2008 р., коли не було рішень кредитного комітету, чим не виконувалась одна з умов підпункту 2.8 договору №149 від 11.03.2008 р. (наявні рішення кредитного комітету лише 22.08.2008 р. та 13.11.2008 р.); нарахування відсотків (процентів) в подвійному розмірі (120% річних) проведено виходячи із залишку загальної суми заборгованості, тоді як підпунктом 2.8. договору №149 від 11.03.2008 р. передбачено таке нарахування від суми фактичної заборгованості за кожен день прострочки; нарахування відсотків (процентів) в подвійному розмірі (120% річних) проведено виходячи із залишку загальної суми заборгованості за період з 27.10.2008 р. по 11.03.2009 р., тоді як рішення кредитного комітету про нарахування відсотків (процентів) в подвійному розмірі на грудень 2008 року, січень 2009 року, лютий 2009 року та березень 2009 року на дослідження не надані; за період з 06.03.2009 р. по 11.03.2009 р. кредитною спілкою нараховано відсотки за ставкою 60% річних, а також включено вказаний період до нарахування відсотків (процентів) в подвійному розмірі 120%.

Таким чином частина сплачених грошових коштів по договору №149 від 11.03.2008 р. кредитною спілкою спрямована на погашення зайво нарахованих відсотків (процентів), а відповідно не спрямована на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Позивачем не вірно визначено розмір збитків завданих інфляцією згідно ст. 625 ЦК України.

Згідно звіту спеціаліста Аудиторської фірми «Слауді і К» ОСОБА_4 сума втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів від простроченої суми заборгованості згідно ст. 625 ЦК України по договору №149 від 11.03.2008 р. за період з 11.03.2009 р. по 30.11.2016 р. становить 2071,5 грн., оскільки позивачем не вірно визначено тіло кредиту, з якого рахують інфляційні та не враховано сплачені ОСОБА_2 суми кредитної заборгованості після 11.03.2009 р.

Позивачем не вірно визначено розмір 3% річних від простроченої суми заборгованості згідно ст.. 625 ЦК України, оскільки не вірно визначено тіло кредиту з якого рахують 3% річних та не враховано сплачені ОСОБА_2 суми кредитної заборгованості після 11.03.2009 р. 3% річних від простроченої суми заборгованості становлять 458,43 грн.

Вимога позивача про стягнення відсотків (у розмірі 60% та 120 %) з моменту виникнення боргу по 30.11.2016 року безпідставна та не обґрунтована, оскільки рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 р. у даній справі було встановлено , що нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку дії договору (після 11.03.2009 р.) не допускається. Вказана позиція ВССУ згідно ст. 214 ЦПК України обов'язкова для судів нижчих інстанцій.

Вимога позивача про стягнення реальних збитків понесених спілкою згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України в сумі 2622,29 грн. вже заявлялась в суді та прийнято судове рішення з цього питання (відмовлено в цій частині позову), яке набрало законної сили, а тому провадження у справі в цій частині позовних вимоги підлягає закриттю.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

11 березня 2008 року між Кредитною Спілкою "Подільський експрес-кредит" та ОСОБА_2 було укладено договір № 149 від 11.03.2008 року, за яким ОСОБА_2 отримала в кредит 4130 грн. з 11 березня 2008 року по 11 березня 2009 року із сплатою 60% річних (п.п. 1.1, 1.2, 1.3 Договору) (а.с. 4, 6).

Відповідно до п. 2.8. Договору при порушенні строків сплати кредиту та відсотків, спілка має право (при наявності рішення Кредитного комітету) нарахувати, а позичальник повинен сплачувати відсотки в подвійному розмірі від суми фактичної заборгованості за кожен день прострочки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( ст. 530 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства ( ст. 526 ЦК України).

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки встановлені договором або законом ( ст. 610 ЦК України).

Згідно з п.1.3. Договору позичальник зобов'язувався сплачувати не пізніше останнього робочого дня місяця частину кредиту та відсотки.

Проте зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом ОСОБА_2 належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 30.11.2016 року виникла заборгованість по тілу кредиту 3821,08 грн., по процентах - 14644,96 грн. за період з 01.07.2008 р. по 30.11.2016 р., яка складається:

з 01.07.2008р. по 30.07.2008р. - 3881,08 грн. х 60% / 365 днів х 30 днів = 191,40 грн.;

з 31.07.2008 р. по 26.09.2008 р. згідно з протоколом рішення кредитного комітету № 60 від 22 серпня 2008 року (додаток 8) за кожен день прострочення (п.2.8. договору) 3881,08 грн. х 120% /365 днів х 58 дня = 740,06 грн.;

з 27.09.2008р. по 26.10.2008р. -3881,08 грн. х 60% / 365 днів х 30 днів = 191,40 грн.;

з 27.10.2008 р. по 05.03.2009 р. згідно з протоколом рішення кредитного комітету № 79 від 13 листопада 2008 року (додаток 8) за кожен день прострочення (п.2.8. договору) -3881,08 грн. х 120% /365 днів х 131 дня = 1671,52 грн.; з 06.03.2009 р. по 02.04.2010 р. - 3881,08 грн. х 60% / 365 днів х 393 днів - 2507,28 грн.;

з 03.04.2010 р. по 30.11.2016 р. (02.04.2010р. сплата по тілу- 60,00 грн.) 3821,08 грн. х 60% / 365 днів х 2067 днів = 12983,30 грн.

Всього нараховано відсотків - 18284,96 грн. Всього сплачено відсотків - 3640,00 грн (з 1.07.2008р по 30.11.2016р.). Крім того, на виконання рішення суду органами виконавчої служби з відповідачки стягнено 282,28 грн. (а.с. 123 т.1).

Таким чином, станом на 30.11.2016 р. загальна заборгованість по відсоткам складає 14362,68 грн., які підлягають стягненню.

Суд не погоджується з доводами відповідачки, що сплачені нею кошти по договору №149 від 11.03.2008 р. позивачем спрямовані на погашення зайво нарахованих відсотків (процентів) за користування кредитом, а відповідно не спрямована на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Відповідно до п.2.7 Договору сторони домовились, що незалежно від зазначення позичальником в платіжному документів реквізитів платежу, при погашенні заборгованості отримані кошти спілкою в першу чергу направляється для оплати відсоткіав, потім збитків; сума, що залишається направляється на погашення кредиту.

А відтак зарахування сплачених коштів на виконання договору першочергово на погашення процентів відповідає умовам договору. Доводи позивачки, що нею на виконання договору №149 від 11.03.2008 р. за період з 11.03.2008 р. по 28.02.2014 р. сплачено - 4982,28 грн. не ґрунтуються на матеріалах справи.

Згідно карточки платежів на виконання кредитного договору відповідачкою сплачено 4640 грн. (а.с. 6 т.1); 282,28 грн. стягнуто виконавчою службою (а.с.154 т.1), тобто всього сплачено 4922, 28 грн.

Доводи відповідачки про безпідставність нарахування відсотків в подвійному розмірі (120% річних) за період з 31.07.2008 р. по 22.08.2008 р. та з 27.10.2008 р. по 13.11.2008 р., так як не було рішень кредитного комітету та нарахування відсотків (процентів) в подвійному розмірі (120% річних) проведено виходячи із залишку загальної суми заборгованості за період з 27.10.2008 р. по 11.03.2009 р., так як рішення кредитного комітету про нарахування відсотків (процентів) в подвійному розмірі на грудень 2008 року, січень 2009 року, лютий 2009 року та березень 2009 року не надані, суд вважає необґрунтованими.

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 20.09.2007 року (а.с.218 т.1) вона просила КС «Подільський експрес-кредит» прийняти її в члени спілки, зазначивши, що ознайомлена зі Статутом, положеннями та рішеннями правління та загальних зборів, повністю погоджується і зобов'язується виконувати їх.

Як передбачено п. 5.3 Положенням про фінансові послуги кредитної спілки «Подільський експрес кредит», затвердженим рішенням Спостережної ради КС «Подільський експрес кредит» (протокол №27 від 28.11.2006 року) у випадку виявлення прострочення платежів кредитний комітет протягом місяця після того, як не було отримано належного платежу за кредитом, приймає рішення про нарахування відсотків в подвійному розмірі якщо це передбачено договором. Відсотки в подвійному розмірі нараховуються за весь час прострочення, починаючи з дня, наступного за датою несплати (а.с.219 т.1).

Договором №149 від 11.03.2008року передбачено право спілки нарахувати ( при наявності рішення Кредитного комітету ) відсотки в подвійному розмірі та обов'язок позичальник сплатити відсотки в подвійному розмірі від суми фактичної заборгованості за кожен день (п. 2.8 Договору) (а.с.4 т.1). Згідно протоколу №60 від 22.08.2008 року кредитний комітет КС «Подільський експрес кредит» в зв'язку з тим, що з червня 2008року ОСОБА_2 має заборгованість та не реагує на звернення вирішив нарахувати згідно п .2.8 кредитного договору подвійні відсотки на залишкову суму кредиту 3881, 08 грн. Починаючи з 31.07.2008року за кожен день прострочення (а.с.10).

Аналогічно рішення приймались кредитним комітетом КС «Подільський експрес кредит» 13.11.2008 р. ( протоколом №79) про нарахування ОСОБА_2 подвійних відсотків за період 27.10.2008 року та 28.05.2010 року ( протокол №60 ) про нарахування ОСОБА_2 подвійних відсотків з 03.05.2010 року за кожен день прострочення.

Тобто з даних рішень вбачається, що спостережною радою вирішено нараховувати подвійні відсотки відповідачці по день фактичного погашення прострочення кредиту, а не на відповідний місяць року.

Згідно п.1 ст. 12 Закону України «Про кредитні спілки» від 20 грудня 2001 року члени кредитної спілки зобов'язані додержуватися статуту та інших актів кредитної спілки, виконувати рішення її органів управління.

Таким чином, ставши членом спілки та, уклавши договір №149 від 11.03.2009 року, відповідач взяла на себе зобов'язання виконувати не лише умови договору, а і статут та інші акти кредитної спілки, а відтак нарахування відсотків в подвійному розмірі суд вважає обґрунтованим, оскільки нарахування проведено з часу виникнення прострочення кредиту на підставі відповідних рішень спостережної ради.

Суд також не погоджується з доводами відповідачки в тій частині, що нарахування відсотків (процентів) в подвійному розмірі (120% річних) проведено виходячи із залишку загальної суми заборгованості неправомірно, так як підпунктом 2.8. договору №149 від 11.03.2008 р. передбачено таке нарахування від суми фактичної заборгованості за кожен день прострочки, оскільки фактична заборгованість це загальна сума заборгованих коштів, яка включає суму коштів, строк виплати яких не настав і суму коштів, строк виплати яких настав (прострочена заборгованість).

Кошти в сумі 25,57 грн., сплачені відповідачкою 26.09.2008 року (а.с. 51 т.1), зараховані на погашення процентів за даним кредитним договором відповідно до п. 2.7 Договору, що стверджується карточкою платежів (а.с. 6 т.1, Додатком № 2 до звіту спеціаліста аудиторсько фірми від 27.05.2016 року (а.с.24 т.2) ), так як на час сплати мала місце прострочена заборгованість за кредитним договором на підставі рішення спостережної ради від 22.08.2008 року.

Суд також вважає, що позивачем правомірно нараховано відсотки за користування кредитом нараховувались і після закінчення строку дії договору (після 11.03.2009 р.), виходячи з такого.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що закінчення строку дії договору не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання прострочених процентів, які є платою за користування кредитним коштами.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 23.09.2015 року (справа №6-1206цс15), постанові від 01.04.2015 року ( справа № 6-37цс15), що були прийняті за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 частини першої статті 355 цього Кодексу (з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах).

Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд (ч.2 ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року

№ 1402-VIII).

Доводи відповідачки, що за період з 06.03.2009 р. по 11.03.2009 р. кредитною спілкою нараховано відсотки за ставкою 60% річних, а також включено вказаний період до нарахування відсотків (процентів) в подвійному розмірі 120%, не відповідають дійсності, спростовуються розрахунком заборгованості (а.с. 192 т.2).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК ( Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві Верховного Суду України від 01.07.2014р. ).

Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд справу розглядає в межах позовних вимог.

Таким чином, до стягнення підлягають 771,33 грн. за період з 12.03.2009 р. по 30.11.2016 р., які складаються: з 12.03.2009 р. по 02.04.2010 р. (сплата по тілу кредиту 02.04.2010 р.- 60.00 грн.)-

3881,08 грн. х 3% / 365 днів х 383 днів = 122,17 грн.;

з 03.04.2010р. по 30.11.2016р. - 3821,08 грн. х 3% / 365 днів х 2067 днів = 649,16 грн.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) ( лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р).

Таким чином, за період прострочення з 12.03.2009 р. по 30.11.2016 р. інфляційні збитки відповідно до ст. 625 ЦК України складають 9138,17 грн.

Згідно з індексом інфляції, оприлюдненим Держкомстатом, за період з 12.03.2009 р. по 02.04.2010 р. сума боргу із врахуванням інфляції (сплата по тілу кредиту 02.04.2010 р.- 60,00 грн.) склала:

2009р. (з березня)

КІ=1(101,4/100)х(100,9/100)х(100,5/100)х(101,1/100)х(99,9/100)х(99,8/100)х(100,8/100)х(100,9/100)х( >1,1/100)х(100,9/100)= 1,076

2010р. (по березень вкл..) К2=(101,8/100)х(101,9/100)х(100,9/100) = 1,047 борг 3881,08 х К1хК2 = 3881,08 х 1,076 х 1,047 = 4372,32 грн.

з 03.04.2010р. по 30.11.2016р. (з квітня 2010)

КІ=(99,7/100)х(99,4/100)х(99,6/100)х(99,8/100)х(101,2/100)х(102,9/100)х(100,5/100)х 13/100)х(100,8/100) = 1,042

2011 р. К2 = 104,6/100=1,046 .

2012р. К3 = 99,8/100=0,998

2013р. К4 = 100,5/100=1,005

2014р. К5 = 124,9/100=1,249

2015р. К6 = 143,3/100=1,433

2016р.(по жовтень вкл..) К7 = 109,4/100=1,094

Борг (4372,32 -60,00)хК1хК2хКЗхК4хК5хК6хК7=4312,32х1,042х1,046х0,988х1,005х1,249х1,433х1,094=9138,17грн.

Згідно позиції Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13) одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

Позов в частині стягнення збитків суд вважає недоведеним.

Так, позивач зазначає, в зв'язку з неповерненням вкладникам заборгованої ОСОБА_2 суми 3821,08 грн. вкладникам по депозитних договорах було нараховано та сплачено згідно рішення спостережної ради від 04.10.2006 р. та рішення загальних зборів від 14.04.2009 р. (якими встановлено відсоткові річні ставки 24% та 10% ) за період із 12.03.2009 р. по 04.02.2013 р.- 86 ,77 грн. та з 15.04.2009 р. по 04.02.2013р. 2535,52 грн.

Проте по справі відсутні дані кому конкретно сплачувались кошти в сумі 1566,90 грн., по яких договорах, суду не надано доказів, що саме внаслідок невиконання відповідачкою зобов'язань позивачем сплачено 2622,29 грн.

Окрім цього питання стягнення реальних збитків не відповідає засадам ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» про те, що кредитна спілка є неприбутковою організацією, створеною з метою задоволення потреб у взаємному кредитуванні та наданні послуг її членам за рахунок об'єднаних грошових коштів.

Посилання відповідачки на те, що провадження в частині стягнення збитків підлягає закриттю не ґрунтується на законі, оскільки рішення Тиврівського районного суду від 19.05.2015 р., яким вирішувалась дана позовна вимога, скасовано ухвалою ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 р. ( а.с. 1,160 т.2).

Всього до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором в сумі 24272,18 грн.

Доводи відповідачки про те, що позивачем пропущено строки позовної давності не ґрунтуються на матеріалах справи.

Сама відповідач стверджує, що нею на виконання договору №149 від 11.03.2008 р. за період з 11.03.2008 р. по 28.02.2014 р. сплачено - 4982,28 грн.

Згідно карточки платежів на виконання кредитного договору відповідачкою сплачено 4640 грн. (а.с. 6 т.1); 282,28 грн. стягнуто виконавчою службою (а.с.154 т.1), тобто всього сплачено 4922, 28 грн.

Як вбачається з карточки платежів в суму 4640 грн. входять і 200 грн., сплачених відповідачкою 02.04.2010 р. Тобто нею самою підтверджується факт даної проплати.

Крім того, факт даної проплати стверджується прибутковим касовим ордером №73 (а.с. 81), касовою книгою позивача №31 (а.с. 207-209).

Доказів фальсифікації прибуткового касового ордера №73 від 02.04.2010р. відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, суд не погоджується з твердженням відповідачки, що нею не було здійснено проплат 02.04.2010р.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ч. 1 ст. 261 цього ж Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ч. 5 цієї статті встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Строк виконання умов кредитного договору встановлений з 11 березня 2008 року по 11 березня 2009 року, однак після його закінчення відповідачка вчинила дії, що свідчать про визнання нею боргу - здійснила його часткове погашення 2 червня 2010 року, тому саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності.

В зв'язку з чим суд відхиляє доводи відповідачки щодо пропущення позивачем строку позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву, в якій просить вирішити питання про відшкодування їй судових витрат, понесених при поданні апеляційних та касаційних скарг ( а.с. 203 т.2).

Витрати ОСОБА_2 на сплату судового збору становлять 828,24 грн., що стверджується квитанціями (а.с. 44, 70,107 т.1, а.с.9,125 т.2).

Ухвалою Тиврівського районного суду від 20.03.2013 року позивача звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так як позивач був звільнений від сплати судового збору ухвалою суду від 20.03.2013 р. ( а.с.21) відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд присуджує судовий збір з відповідача в прибуток держави в визначеному законом мінімальному розмірі, а також вважає за необхідне компенсувати їй за рахунок держави її судові витрати в сумі 88,54 грн. ( пропорційно розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено). 89,31% (процент задоволених вимог) (24272,18 грн. х 100:27176,75 грн. (ціна позову); відповідно процент вимог, в задоволенні яких відмовлено 10,69%, отже сума судових витрат відповідачки, що підлягають компенсації - 88,54 грн. ( 10,69х828,24:100).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215 ЦПК України, ст. ст. 526, 536, 559, 610, 611, 625, 1048 - 1050, 1054 ЦК України, ст. 1, п.1 ст. 12 Закону України «Про кредитні спілки» від 20 грудня 2001 року ,-

вирішив :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Подільський експрес-кредит» заборгованість за кредитним договором № 149 від 11.03.2008 року в сумі 24272 ( двадцять чотири тисячі двісті сімдесят дві) гривень 17 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог Кредитної Спілки «Подільський експрес-кредит» до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в прибуток держави в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Компенсувати ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 88 (вісімдесят вісім) гривень 54 копійки за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_5