ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

12 січня 2017 року суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулова Н.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Вахаєвна в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Вахаєвна в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру.

Так, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При вивченні матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

У пункті 7 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладенні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину».

Так, зміст позовної заяви свідчить, що позивачем не викладені обставини щодо обґрунтування підстав та предмету позову, тобто, які саме суб»єктивні права позивача порушені, якими саме діями відповідача з приводу даного предмету спору.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які права, свободи чи інтереси були порушені та ким, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який вони просять застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави, а також на докази в підтвердження обставин в обґрунтування заявлених вимог.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 статті 119 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

Відповідно до приписів ст. 7 ЦПК України, мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позовна заява складена іноземною мовою (російською) та відсутні докази, які свідчать про те, що мова якою вона викладена є регіональною на території України.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року розгляд цивільних справ з іноземним елементом здійснюється за «законом суду», тобто юридичною підставою застосування іноземного права на території України є норми ЦПК України, Закон України «Про міжнародне приватне право».

Так, статтею 80 Закону України «Про міжнародне приватне право», яка певною мірою дублюється ст. 415 ЦПК України, визначено, що у разі, якщо, при розгляді справи з іноземним елементом, у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому ЦПК України або міжнародним договором України.

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.74, ч.1 ст.415 ЦПК України, повідомлення відповідача має здійснюватися за правилами, передбаченими відповідним міжнародним договором України, тобто згідно з Мінською конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 23.01.1993 року, яка застосовується при провадженні у справах за участю громадян ОСОБА_4 Федерації.

Відповідно до ст. 17 Мінської конвенції при виконанні даної конвенції Договірні сторони користуються державною мовою Договірної сторони або російською мовою.

Згідно з ч.1 ст.10 Мінської конвенції, запитувана установа юстиції здійснює вручення документів відповідно до порядку, що діє в її державі, якщо документи, що вручаються, написані на її мові або російською мовою або забезпечені завіреним перекладом на цій мові.

Тому, звертаючись до суду з позовом, позивач повинен надати до суду позовну заяву з доданими до неї документами викладені державною мовою, між тим, якщо сторона цивільного процесу є громадянином іноземної держави, копія позовної заяви та додатки до неї повинні бути перекладені на російську мову та надані у відповідності до кількості осіб.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст. 119, 120 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, оскільки зазначені недоліки перешкоджають суду відкрити проведення у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 118, 119, 121, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Вахаєвна в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру - залишити без руху.

Встановити термін для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви протягом пяти днів з моменту отримання ухвали.

Розяснити позивачу, що при невиконанні вимог даної ухвали, зазначена позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя