Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Київміськбуд-1» до ОСОБА_3 про стягнення суми та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Київміськбуд-1» (далі - ПрАТ «Київміськбуд-1») звернулось до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01 січня 2008 року між ОСОБА_3, як орендарем, та ЗАТ «Київміськбуд-1» (на даний час ПрАТ «Київміськбуд-1»), як орендодавцем, укладено договір оренди квартири, за яким орендодавець зобов'язався передати орендарю в тимчасове користування квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 91,90 кв.м. 01 січня 2008 року вказана вище квартира була передана ОСОБА_3 згідно з актом прийому-передачі.

Позивач вказував, що ОСОБА_3 з січня 2008 року по серпень 2011 року здійснювала оплату, однак з вересня 2011 року припинила всі платежі, порушивши п. п. 2.2.1 та 3.3. договору оренди.

Неодноразові відповідні звернення позивача відповідачем залишено поза увагою, тому, 04 березня 2015 року ПрАТ «Київміськбуд-1» звернувся до ОСОБА_3 з вимогою про сплату заборгованості та повернення майна в строк до 10 березня 2015 року, та згідно з п. 4.3. договору оренди, повідомив ОСОБА_3 про розірвання зазначеного договору в односторонньому порядку. Відповідач отримала вказану вимогу 07 березня 2015 року, однак, станом на 03 липня 2015 року предмет договору оренди не повернула.

Позивач зазначав, що відповідач користується зазначеною вище квартирою безпідставно, так як договір оренди є розірваним з 07 березня 2015 року, станом на 01 липня 2015 року заборгованість за договором оренди за період з 01 вересня 2011 року по 09 березня 2015 року складає 75 310 грн 16 коп., розмір інфляційних втрат складає 24 330 грн 90 коп.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в сумі 84 400 грн 16 коп., неустойку та інфляційні втрати в сумі 24 330 грн 90 коп., а також зобов'язати відповідача повернути квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Київміськбуд-1» неустойку за договором оренди квартири від 01 серпня 2008 року за період з 10 березня 2015 року по 30 вересня 2015 року у розмірі 20 330 грн 32 коп.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити квартиру АДРЕСА_1, шляхом виселення та повернення вказаної квартири ПАТ «Київміськбуд-1».

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 01 січня 2008 року між ЗАТ «Київміськбуд-1» та ОСОБА_3 укладено договір оренди квартири, за яким позивач зобов'язався передати відповідачу в тимчасове користування квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 91,90 кв.м, яка належить орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 01 листопада 2006 року.

Факт передачі вищевказаної квартири підтверджено актом прийому-передачі від 01 січня 2008 року та не оспорюється сторонами у справі.

Пунктом 2.2.1. договору оренди передбачений обов'язок ОСОБА_3 своєчасно перераховувати орендну плату на умовах, вказаних в договорі оренди.

Відповідно до п. 3.3. договору оренди орендна плата проводиться помісячно шляхом перерахування відповідної суми на рахунок ЗАТ «Київміськбуд-1» до 10 числа місяця за який здійснюється оплата.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що підстави для зайняття відповідачем спірної квартири відсутні, оскільки договір оренди припинив свою дію, а договір бронювання квартири від 20 липня 2011 року не дає підстав для її заняття.

Крім того, сули дійшли висновку про стягнення з ОСОБА_3 неустойки у розмірі подвійної плати за користування квартирою за час прострочення у відповідності до ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судами надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ.

Частиною 2 ст. 785 ЦК України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення в разі, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі.

З матеріалів справи вбачається, що пунктом 5.1. договору оренди від 01 січня 2008 року встановлено строк його дії, а саме: на 1 рік з моменту його підписання з автоматичною пролонгацією на наступний рік в разі, якщо жодна зі сторін не буде заперечувати проти цього.

Разом з тим, пунктом 5.2 договору оренду встановлено, що у випадку пролонгації цього договору, сторони підписують додаткову угоду про продовження та встановлюють новий термін оренди.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки доказів укладення додаткових угод, сторонами надано не було, договір оренди був припинений між сторонами, а тому право власності позивача має бути захищене у обраний ним спосіб.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили фактичні обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги щодо договору бронювання вказаної квартири та щодо здійснення поліпшень за час проживання не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не були предметом розгляду у даній справі. Питання про наявність зобов'язань ПрАТ «Київміськбуд-1» щодо передачі у власність ОСОБА_3 спірної квартири, а також стягнення коштів, витрачених відповідачем на ремонт квартири, можуть бути вирішені у разі пред'явлення ОСОБА_3 відповідного позову до суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В. Умнова