Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5454/16-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Жигановської О.С., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

на рішення Корольовського районного м. Житомира від 05 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корольовського районного м. Житомира від 05 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 лютого 2016 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: м. Житомир, вул. Небесної сотні (Московська), 13, кв. 16 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - Товариство). Зобовязано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за Товариством права власності на вказане нерухоме майно.

В апеляційній скарзі представник Товариства, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції не звернув уваги на дійсність договору іпотеки, у якому сторони передбачили право іпотекодержателя на задоволення його вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. На його думку, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки нотаріус, здійснюючи свої повноваження по реєстрації права власності на спірну квартиру за Товариством, не порушив вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», діяв у відповідності до положень Закону України «Про іпотеку», Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним Банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого остання передала банку в іпотеку належну їй на праві власності трикімнатну квартиру №16 по вул. Московській (на даний час - Небесної сотні), 13 у м. Житомирі з метою забезпечення виконання грошових зобовязань ОСОБА_3 за договорами про надання споживчого кредиту №0 від 15 березня 2007 року та №0 від цього ж числа (а.с. 17-19, 48-60).

За договорами факторингу та відступлення прав вимоги від 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало Товариству своє право вимоги за вказаним вище договором іпотеки та кредитним договорам (а.с. 61-65).

04 лютого 2016 року, розглянувши заяву представника Товариства, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 прийняла рішення провести державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за Товариством, відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на обєкт нерухомого майна. Цього ж числа у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності Товариства на квартиру за № 13123916. Підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 15 березня 2007 року (а.с. 42-44).

Згідно із частиною першою статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16.

Пункт 4.2. вищевказаного договору іпотеки визначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі, у тому числі, застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Пункт 5 договору містить умови застосування відповідного застереження, де у п. 5.2 зазначено, що у разі застосування передачі Предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог останнього (абз.2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки (а.с. 17-19).

У відповідності до п.п. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з дня набрання чинності цим Законом нотаріуси наділяються повноваженнями державних реєстраторів прав на нерухоме майно та можуть здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна.

ОСОБА_4 набрав чинності 13 грудня 2015 року.

Враховуючи встановлені обставини справи, вищевказані норми матеріального права та розяснення судової практики, колегія суддів вважає, що нотаріус на час виникнення спірних правовідносин мав право здійснювати державну реєстрацію прав за іпотекодержателем на нерухоме майно іпотекодавця у позасудовий спосіб згідно застереження в іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Разом з тим, із наданих нотаріусом документів, на підставі яких він здійснив реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 за Товариством, вбачається, що ним порушено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Так, відповідно до п. 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються, зокрема: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Проте, такі документи нотаріусу надані не були, а тому останній не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за Товариством.

Наявне у наданих нотаріусом документах свідоцтво, посвідчене іншим нотаріусом 25 грудня 2015 року (а.с. 47), не містить посилання на те, коли і кому надсилалася письмова вимога про усунення порушень (оскільки боржник є відмінним від іпотекодавця), коли і чи була отримана така вимога божником ОСОБА_3 та іпотекодавцем ОСОБА_1 і чи завершений 30-денний строк з моменту отримання ними письмової вимоги іпотекодержателя

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неправомірності дій приватного нотаріуса при вчиненні ним згаданих дій та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1

Помилкове посилання суду на те, що при здійсненні дій по державній реєстрації іпотечного майна нотаріус порушив вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та, крім того, не був наділений відповідними повноваженнями, не впливає на правильність вирішення спору.

Відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відхилити.

Рішення Корольовського районного м. Житомира від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: