Справа № 502/361/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Трудівської сільської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності та визнання права власності на спадщину

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Трудівської сільської ради Кілійського району Одеської області про:

- встановлення факту належності житлового будинку, який розташований за адресою: с. Трудове Кілійського району Одеської області, вул. Перемоги, 39 ОСОБА_2, померлому 17.07.1970 року;

- визнання за позивачем, ОСОБА_1, права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: с. Трудове Кілійського району Одеської області, вул. Перемоги, 39, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 17.07.1970 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що 17 липня 1970 року помер його дід ОСОБА_2, який на день смерті постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. При житті ОСОБА_2 залишив заповіт на користь позивача, ОСОБА_1, що підтверджується заповітом посвідченим Трудівською сільською радою 10.06.1970 року. Після смерті ОСОБА_2, залишилося спадкове майно, яке складалося з житлового будинку з будівлями та спорудами, який розташований за адресою: с. Трудове Кілійського району Одеської області, вул. Перемоги, 39. Позивач, ОСОБА_1, є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 Позивач як спадкоємець за заповітом звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини після померлого ОСОБА_2, та йому приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 було надано розяснення, в якому зазначено, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, відсутні відомості щодо його державної реєстрації, тому рекомендовано звернутись до суду. На підставі вищевказаного позивач просить суд задовольнити позов, встановивши відповідні факти та визнати право власності на спадкове майно.

На дату розгляду справи позивачем було надано заяву, відповідно до якої він підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача Трудівської сільської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, надав заяву про згоду з позовом та розгляд справи без його участі.

На підставі письмових заяв позивача та представника відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.169, 197 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з паспорту серії КК 134041, виданого 28 жовтня 1998 року Кілійським РВ ГУМВС України в Одеській області, місце проживання позивача по справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 26 липня 1979 року /а.с. 4/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД № 362645, виданого с. Трудове с/радою Кілійського р-ну Одеської області, запис акта про народження № 13, ОСОБА_2 Никифорвич та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян № 4 від 17.02.2017 р., 23.05.1948 р. у Виконавчому комітеті Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Після укладення шлюбу ОСОБА_6 було присвоєне прізвище «Соколова».

Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯУ № 154993 виданого Шевченківською с/радою Кілійського р-ну Ізмаїльської області, запис акта про народження № 68, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно заповіту зареєстрованому в книзі записів нотаріальних дій за № 8 в с. Трудове Кілійського району Одеської області від 10.06.1970 р., ОСОБА_2, заповідав своєму онуку ОСОБА_10, усе його майно, яке буде йому належати на день смерті, у тому числі належний йому житловий будинок.

Як вказано в свідоцтві про смерть серії І-ЖД № 481103, виданого повторно Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління в Одеській області, актовий запис № 23, ОСОБА_2, помер 16.07.1970 року.

Згідно довідки Трудівської сільської ради Кілійського району № 45 від 07.02.2017 року, ОСОБА_1, дійсно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 та вказаний будинок належить йому на праві власності, про що зроблений запис в актовій книзі № 2 за 2016-2017 роки о/р 0216-1.

Згідно листа КП «Кілійське РБТІ та РОН» від 11.05.2016 р. № 218, станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Одеська область Кілійський район с. Трудове, вул. Перемоги, 39 не зареєстровано.

Згідно довідки Трудівської сільської ради Кілійського району № 65 від 15.02.2017 року житловий будинок, який розташований в с. Трудове Кілійського району, вул. Перемоги, 39 згідно погосподарської книги належав ОСОБА_2, право власності на нього оформлено не було, а після його смерті в даному будинку проживав ОСОБА_1 (відомості господарської книги № 3, о/р № 0219-1).

На підставі рішення виконкому Трудівської сільської ради від 01.04.1994 року ОСОБА_1 передана земельна ділянка загальною площею 0,30 га для ведення приватного підсобного господарства.

Відповідно до рішення державного реєстратора ОСОБА_11 № 33915317 від 17.02.2017 року про відмову у державній реєстрації, державний реєстратор відмовив в оформленні прав на житловий будинок, який розташований за адресою: с. Трудове Кілійського району Одеської області, вул. Перемоги, 39.

Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Перемоги, № 39 в с. Трудове Кілійського району Одеської області розташований на земельній ділянці фактичною площею 6744 кв. м в цілому складається з: літ. А - житлового будинку 1940 р. побудови, загальною площею 70,2 кв.м., з них житловою площею 42,4 кв.м.; літ. а веранди; літ. а1 навісу; літ. Б кухні; літ. б прибудови; літ. В літньої кухні; літ. в прибудови; літ. в1 навісу; літ. Г сараю; літ. Д навісу; літ. Е сараю; літ. Ж сараю; літ. З сараю; літ. И убиральні; № 1-8,І надвірних споруд.

Як вбачається з листа від 01.03.2017 р. № 145/01-16, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу ОСОБА_3 на підставі звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 зазначила, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, відсутні відомості щодо його державної реєстрації, таким чином правовстановлюючий документ на житловий будинок, який підтверджує право власності ОСОБА_2, померлого 17 липня 1970 року, відсутній, та відповідно до п.4.15., 4.20, гл.10, разд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться на підставі правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. У разі відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, та іншого, що вище зазначено, проводиться у судовому порядку.

Згідно інформаційної довідки відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 47033423 від 10.03.2017 р. сформованої приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_12 після смерті ОСОБА_2, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно інформаційної довідки відносно заповітів/спадкових договорів № 47033451 від 10.03.2017 р. сформованої приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_12, заповіти та спадкові договори повязані з ОСОБА_2, у спадковому реєстрі відсутні.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Цивільний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року, тому суд вважає, що спір слід вирішити на підставі положень ЦК УРСР, дія якого розповсюджується на правовідносини з питань щодо прийняття майна за заповітом складеним у 1970 р., тобто до 01.01.2004 року.

Відповідно до п. 2 ОСОБА_13 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_13 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків надаються з земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду в безстрокове користування, а побудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності спадкодавцеві ОСОБА_2 житлового будинку, який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З досліджених доказів судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, є позивач, як спадкоємець за заповітом.

Судом встановлено, що позивач, який прийняв спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в звязку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст. 16 ЦК України, ст. 524, 534, 549 ЦК УРСР, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт належності житлового будинку, який розташований за адресою: с. Трудове Кілійського району Одеської області, вул. Перемоги, 39 ОСОБА_2, померлому 17.07.1970 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності на житловий будинок по вул. Перемоги, 39 в с. Трудове Кілійського району Одеської області, який в цілому складається з: літ. А - житлового будинку 1940 р. побудови, загальною площею 70,2 кв.м., з них житловою площею 42,4 кв.м.; літ. а веранди; літ. а1 навісу; літ. Б кухні; літ. б прибудови; літ. В літньої кухні; літ. в прибудови; літ. в1 навісу; літ. Г сараю; літ. Д навісу; літ. Е сараю; літ. Ж сараю; літ. З сараю; літ. И убиральні; № 1-8,І надвірних споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 17.07.1970 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_14