АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/2470/16-ц Головуючий І інстанції: Грінчук О.П.
Провадження № 22-ц/790/2424/17 Доповідач: Сащенко І.С.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Харківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/12 частини будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Харкові по пров. Глухому,4.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона постійно мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Право власності на вказаний будинок зареєстровано наступним чином: 5/12 часток зареєстровано за ОСОБА_1;1/12 частка за ОСОБА_4; ? частка за ОСОБА_5 Фактично ? частка будинку належить ОСОБА_5 , а інша ? частина будинку знаходиться у користуванні позивача ОСОБА_1 23 жовтня 1991 році ОСОБА_4 помер, після смерті якого спадкоємицею є ОСОБА_3 Проте відповідач досі не зверталась до нотаріальної контори з приводу отримання спадщини, тому ОСОБА_1 вважає, що набула право власності за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала, представник ХМР проти позову заперечував.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивач є рідною сестрою померлого ОСОБА_4, вона добросовісно та відкрито користувалась зазначеним нерухомим майном упродовж 10 років, також відповідача спірне майно не цікавить.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що володіння ОСОБА_1 спірним нерухомим майном в розумінні ст. 344 ЦК України не є добросовісним, а тому відсутні встановлені вказаною нормою права підстави для визнання за нею права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Встановлено, що житловий будинок №4 по пров. Глухому в м. Харкові зареєстровано за:

-1/12 частина за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва, виданого 13.03.1936 року нотаріальним відділом Харківського обласного суду, №174/11;

-1/12 частина за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва, виданого 13.03.1936 року нотаріальним відділом Харківського обласного суду, №174/11;

-4/12 частини за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.02.1978 року 2-ю ХДНК, р. №3-554;

-? за ОСОБА_5 на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 07.12.2004 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, р. №2688 ( а.с. 28 ).

22 жовтня 1991 року ОСОБА_4 помер ( а.с. 27 ).

Відповідачка ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4, позивачка ОСОБА_1 його сестрою, після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вони не зверталися. ОСОБА_1 постійно проживає в спірній частині домоволодіння.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За замістом зазначеної статті набувальна давність поширюється на випадки фактичного незаконного володіння особою чужим майном, при цьому володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном.

Згідно з розясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

З підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Оскільки в розумінні ст. 344 ЦК України позивач не є добросовісними володільцем спірного житлового будинку, власник якого та його спадкоємець відомий, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст. 344 ЦК України правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді