Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/688/17 Головуючий у суді І-ї інстанції - ОСОБА_1
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

22.03.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Яковлєва Ю.Ю.

за участю представника позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Бобринецької міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, Бобринецької міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування.

Просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_8 із спадкодавцем ОСОБА_9 за адресою: м. Бобринець, вул. Шумілова, 76 на час відкриття спадщини, 18 березня 2012 року та визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на ? земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,7202 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 711566, виданого 04 жовтня 2011 року Бобринецькою районною державною адміністрацією та ? земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,72 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 042943, виданого 29 березня 2002 року Бобринецькою районною державною адміністрацією .

20 лютого 2017 року представник позивача подав заяву про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 383/275/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, Бобринецької міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання права власності на майно у порядку спадкування, яка знаходиться на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Зазначав, що неможливо ухвалити обґрунтоване рішення без вирішення спору по суті у вищевказаній цивільній справі, оскільки як підставою та предметом спору у цій справі так і у справах № 383/275/15-ц та № 383/268/15-ц, за якими прийняті ідентичні рішення, є визнання права власності на одне і те ж нерухоме майно.

30 січня 2017 року представник відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 подав заяву про закриття провадження у справі у звязку з тим, що судами вже ухвалено два рішення, які набрали законної сили. про визнання права власності в порядку спадкування за законом з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2017 року в задоволенні заяви про зупинення провадження у справі відмовлено. Заява про закриття провадження у справі задоволена, провадження у справі закрито відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що предмет позову у цій справі та у справах № 383/275/15-ц та № 383/268/15-ц за якими прийнято рішення є ідентичними, проте підстави позову інші, також змінився процесуальний статус сторін у справі та ставляться вимоги до інших спадкоємців. Майно яке є предметом спору належало ОСОБА_9, спадкоємцями якої були її діти ОСОБА_10 та ОСОБА_8 У справах № 383/275/15-ц та № 383/268/15-ц визнано право власності на спірне майно після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_3 подав позов щодо майна після смерті ОСОБА_8 Також за наслідками розгляду заяви про зупинення провадження та закриття провадження у справі повинно бути прийнято два окремих процесуальних рішення, оскільки заяви мають різні за змістом прохальні частини та наслідки.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлені під розписку (т.2 а.с.66-79), в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду в частині закриття провадження у справі скасуванню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої виходив із того, що з приводу спору про право власності на спірне спадкове майно вже існує два рішення суду, що набрали законної сили, якими визнано в частках право власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на спадкове майно за позовами до відповідача ОСОБА_3 (позивача у цій справі). Отже, розгляд окремого позову ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на спірне майно, щодо якого вже вирішений спір з його участю, та ухвалення нового судового рішення за результатами розгляду цього позову по суті може порушити принцип юридичної визначеності, оскільки фактично має на меті повторний судовий розгляд вже вирішеного судом спору про право власності на майно без перегляду встановленим порядком вищевказаних судових рішень, що набрали законної сили.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, Бобринецької міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту постійного проживання його батька ОСОБА_8 зі спадкодавцем ОСОБА_9 та визнання права власності у порядку спадкування за законом на ? частку земельної ділянки площею 4.7202 га та на ? частку земельної ділянки площею 4.72 га .

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2016 року, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_10 разом із спадкодавцем ОСОБА_9 за адресою: вул. Шумілова, 76, м. Бобринець Кіровоградської області на час відкриття спадщини 18 березня 2012 року та визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за заповітом після смерті 23 серпня 2013 року ОСОБА_10 право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 4,72 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №042943, виданого 29 березня 2002 року на імя ОСОБА_9, та право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 4,7202 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №711566, виданого 04 жовтня 2011 року на імя ОСОБА_9 (т.1 а.с. 52-53, 54-57).

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2016 року позов ОСОБА_5 до Бобринецької міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено. Визнано за ОСОБА_5 у порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частки земельної ділянки 4,72 га, що розташована на території Бобринецької місткої ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-КР №042943, виданого 29 березня 2002 року на імя ОСОБА_9, та право власності на 1/4 частки земельної ділянки 4,7202 га, що розташована на території Бобринецької міської ради та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ №711566, виданого 04 жовтня 2011 року на імя ОСОБА_9 (т.1 а.с.240-241).

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

У матеріальному розумінні предмет позову це річ, щодо якої виник спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-79 цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач ОСОБА_3 просив встановити факт постійного проживання його батька ОСОБА_8 із спадкодавцем ОСОБА_9, а рішення щодо встановлення цього факту судами не ухвалювалися і такий спір предметом розгляду в судах не був.

З огляду на це закриття судом провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України суперечить змісту цієї норми та перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо існуючого у сторін спору, тому ухвала суду в цій частині відповідно до п. 4 ч.2 ст.307, ст.311 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині оскарження ухвали суду про відмову в зупиненні провадження у справі, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.292 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених ст.293 ЦПК України.

Положеннями ч.1 ст.293 ЦПК України передбачений вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Як вбачається з апеляційної скарги позивач оскаржує ухвалу і в частині відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження, яка не входить до переліку ухвал, визначених ч.1 ст.293 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Керуючись п.4 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, п.2 ч.1 ст.314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2017 року в частині закриття провадження у справі, а справу повернути в той же суд на розгляд.

Апеляційну скаргу в частині відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження повернути до суду для виконання вимог ч.2 ст.293 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

ОСОБА_11