Справа № 462/450/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.01.2017р. звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 08.09.2010р. у розмірі 358289 грн. 77 коп., з перерахунком до моменту фактичного повернення боргу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.09.2010р. ОСОБА_2 отримав від нього грошові кошти у розмірі 71400 грн., що по курсу НБУ станом на 08.09.2010р. становить 7000 євро, які зобовязувався повернути у строк до 01.03.2011р., про що ОСОБА_2 було складено письмову розписку. Однак, в порушення взятих на себе зобовязань за договором позики відповідач борг до 01.03.2011р. не повернув. 13.04.2014р. ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням про відтермінування повернення позики та зобовязувався, повернути таку до 01.09.2014р. Однак, незважаючи на його численні нагадування, відповідач продовжує ухиляється від повернення боргу. Враховуючи, що у позивача зараз не має постійної роботи та стабільного доходу, а йому терміново необхідні кошти на лікування та проведення операції матері, відповідачу було запропоновано повернути позику зі зменшенням суми позики з 7000 євро до 6000 євро, проте на день подання позовної заяви ОСОБА_2 борг так і не повернув, чим створив для нього і його родини суттєві незручності.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на мотиви такого та зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 08.09.2010р. у розмірі 203630 грн., що по курсу НБУ станом на 23.03.2017р. становить 7000 євро, проценти за користування позикою у розмірі 56104 грн. 74 коп. та три процент річних від простроченої суми позики у розмірі 35950 грн. 45 коп., а всього - 295 685 грн. 19 коп. Зазначив, що 08.09.2010р. позивач позичив ОСОБА_2 гроші в сумі 7000 Євро, що по курсу НБУ становило 71400 грн., які той зобовязувався повернути до 01.03.2011 р., про що склав письмову розписку. Однак, ОСОБА_2 не повернув борг позивачу, за цим договором позики, по даний час. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду, причини неявки не повідомив і суд вважає за можливе розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Як встановлено судом, 08.09.2010р. ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 7000 євро, що станом на 08.09.2010р. становить 71400 грн., і зобовязувався повернути зазначену суму грошей до 01.03.2011р., про що склав письмову розписку /а.с.6/.

Як вбається з письмової розписки від 08.09.2010р., ОСОБА_2 13.04.2014р. просив відтермінувати повернення коштів за договором позики до 01.09.2014р. /а.с.6/.

Також встановлено, що ОСОБА_1 направляв 07.04.2014р., 07.07.2015р. та 27.09.2016р. ОСОБА_2 письмові претензії та вимогу про повернення позики /а.с.20, 21, 23/, в яких просив повернути до 01.09.2014р. до 01.08.2015р. та до 10.10.2016р. грошові кошти у співвідношенні гривні до євро по курсу НБУ на дату повернення та що відповідач не повернув позивачу боргу за договором позики від 08.09.2010р. по даний час, що також підтверджується наявністю вказаної розписки у позивача.

Так, відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-36цс14 від 02 липня 2014р.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України ).

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку заборгованості за договором позики від 08.09.2010р. вбачається, що сума позики складає 203630 грн., що по курсу НБУ станом на 23.03.2017р. становить 7000 євро, проценти за користування позикою становлять 56104 грн. 74 коп. та три процент річних від простроченої суми позики за період з 01.03.2011р. до 16.01.2017р. - 35950 грн. 45 коп.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 08.09.2010р. у розмірі 203630 грн., що по курсу НБУ станом на 23.03.2017р. становить 7000 євро, проценти за користування позикою у розмірі 56104 грн. 74 коп. та три процент річних від простроченої суми позики у розмірі 35950 грн. 45 коп., а всього - 295685 грн. 19 коп.

На підставі ст.88 ЦПК України, стягнути з відповідача в користь позивача 3582 грн. 91 коп. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 225-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 610, 625, 1046-1050 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 08.09.2010р. у розмірі 203630 грн., проценти за користування позикою у розмірі 56104 грн. 74 коп. та три процент річних від простроченої суми позики у розмірі 35950 грн. 45 коп., а всього- 295 685 /двісті дев"яносто п"ять тисяч шістсот вісімдесят п"ять/ грн. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3582 грн. 91 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: