Кодимський районний суд Одеської області
_______________________________________________________________________________________________
Справа № 503/276/17
Провадження №2/503/305/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.,

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Кодимської районної державної адміністрації Одеської області та відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області про визнання недійсними та скасування державного акту на право приватної власності на землю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася до Кодимського районного суду з позовом до Кодимської районної державної адміністрації Одеської області та відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

В позові ОСОБА_4 вказала, що є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.41 га., яка належить їй відповідно до державного акту серії ІІІ-ОД №001941, виданого 06 квітня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області відповідно до розпорядження №94 від 06 лютого 2004 року, в якому помилково зазначено номер земельної ділянки №51 та масиву №2, оскільки, відповідно до списку громадян ОСОБА_5 сільської ради, яким необхідно виготовляти державні акти на право власності на землю взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай), вона отримала земельну ділянку №1147 на масиві №42.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлений позов підтримав та пояснив, що допущена у державному акті на право приватної власності на землю помилка у частині зазначення номеру ділянку та масиву перешкоджає позивачеві вільного володіти земельною ділянкою та може бути виправлена лише в судовому порядку.

Представники Кодимської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_2 та відділу Держгеокадастру в Кодимському районі ОСОБА_3 проти задоволення позову не заперечували.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд вважає необхідним позов задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України являється частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Однією з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55).

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно зі ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Зокрема, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень ст.ст.8, 124 Конституції України, ст.ст.26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст.15 ЦПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

З цих підстав обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання недійсним та скасування державного акту на землю суд визнає прийнятним та таким, що відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.152 ЗК України.

Судом встановлено, що 30 березня 2000 року між ОСОБА_6, діючою в інтересах ОСОБА_7, та позивачем ОСОБА_4 був укладений договір дарування, за умовами якого ОСОБА_7 подарувала позивачеві земельну частку (пай) у розмірі 2.29 умовних кадастрових гектарів із земель ОСОБА_5 сільської ради Кодимського району Одеської області.

Зазначена земельна частка (пай) відповідно до виданого 21 березня 2000 року державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 свідоцтва про право на спадщину за законом, була успадкована ОСОБА_7 після смерті її чоловіка ОСОБА_9, померлого 02 травня 1999 року, якому ця земельна частка (пай) була виділена внаслідок паювання земель КСП «Загнітківське» с.Загнітків Кодимського району Одеської області, як члену цього сільськогосподарського підприємства.

13 березня 2003 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області позивачеві був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН №732917, відповідно до якого цією ж райдержадміністрацією на підставі розпорядження від 06 лютого 2004 року №94 позивачеві 06 квітня 2004 року виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №001941 на земельну ділянку №5 масив №2 по ОСОБА_5 сільській раді Кодимського району Одеської області.

Водночас, відповідно до проектно-технічної документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі власникам сертифікатів реформованого КСП «Загнітківське» с.Загнітків Кодимського району Одеської області, наданої відділом Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області, на підставі належної ОСОБА_7 земельної частки (яка була подарована позивачеві), ОСОБА_7 в результаті жеребкування була виділена у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення №1147, розташована на масиві №42 в межах ОСОБА_5 сільської ради Кодимського району.

Висновком відділу Держгеокадастру у Кодимському районі Одеської області від 23 листопада 2016 року підтверджуються розбіжності між протоколом про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) та виданим державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №001941 у частині номеру земельної ділянки та масиву, що є підставою для скасування цього державного акту на землю.

Таким чином, за наявності розбіжностей між протоколом про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), розпорядженням Кодимської районної державної адміністрації №94 від 06 лютого 2004 року та державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №001941, виданого позивачу ОСОБА_4, вказаний державний акт на право приватної власності на землю підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.174, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до Кодимської районної державної адміністрації Одеської області та відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області про визнання недійсними та скасування державного акту на право приватної власності на землю задовольнити.

Визнати недійсними та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №001941, виданий 06 лютого 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області на ім"я ОСОБА_4 відповідно до розпорядження №94 від 06 лютого 2004 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 275.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 27 березня 2017 року.

Суддя Сопільняк О.М.