Справа № 307/175/17
Провадження № 2/307/481/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3 Державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3 Державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 31 травня 2004 року у віці 91 рік помер його дідусь ОСОБА_4, а 16 жовтня 2006 року померла його бабуся ОСОБА_5 у віці 85 років, які проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. При житті його дідусь ОСОБА_4 зробив на його імя ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Добрянської сільської ради за реєстром № 7 від 11.01.2002 року, яким заповів йому ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 все майно, яке належало йому на момент смерті, а також при життя і його бабуся ОСОБА_5 зробила на його імя ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Добрянської сільської ради за реєстром № 8 від 11.01.2002 року, яким заповіла йому ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 все майно, яке належало їй на момент смерті.

До спадкового майна належить житловий будинок та прибудови в с. Добрянське Тячівського району Закарпатської області по вулиці Заділок № 57.

Після смерті дідуся та бабусі він у встановлений законом строк звернувся з заявою до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, але він не може вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування вказаного житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документу, яким би посвідчувалось право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на це майно. Вважає, що суд може визнати за ним право власності на вище зазначене нерухоме майно з таких підстав: його дідусь ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_5 залишив на його імя ОСОБА_1 заповіт, ним було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 57 від 16 грудня 2016 року. Факт належності спадкового майна померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується наступними документами: довідкою про належність будинку померлим, заповітами №7, №8 від 11.01.2002 р. складений ОСОБА_4 та ОСОБА_5. До спадкового майна належить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,25 га, на якій розташоване спадкове майно, інвентаризаційна вартість якого становить 317 866 гривень. Тому просить суд визнати за ним ОСОБА_1 право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою с. Добрянське вул. Заділок, №57, Тячівського району Закарпатської області.

Представник позивача в судове засідання не зявився, а надіслав заяву в якій просить розглядати справу за відсутністю позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 райдержнотконтори в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомила, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у її відсутності.

У звязку з неявкою сторін, на підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно даних по господарській книзі Добрянської сільської ради № 15, особливий рахунок № 730, є власниками дворогосподарства №578 по вул. Заділок у с. Добрянське, що стверджується витягом з по господарської книги ОСОБА_2 сільської ради № 1439 від 13.12.2016 р.

ОСОБА_4 31 травня 2004 року помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серія І-ФМ № 144849 від 01.06.2004 р..

ОСОБА_5 16 жовтня 2006 року померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серія І-ФМ № 028514 від 17.10.2006 р..

При житті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зробили заповіти, якими заповіли ОСОБА_1 все своє майно, яке належало їм на момент смерті, які були посвідчені секретарем виконкому Добрянської сільської ради за реєстром № 7, №8 від 11.01.2002 року.

Згідно до правової позиції, викладеної у ОСОБА_6 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2014 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст. З вищевказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (ОСОБА_6, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року")

Як вбачається з технічного паспорту спадковий будинок побудований в 1989 році і право власності на нього в той час підтверджує: особливі рахунки в господарських книгах, довідки сільської ради про належність будинків конкретним власникам, про сплату податків на будівлю та обовязкової їх страховки , що стверджується аб. 5 п.1.2. « Рекомендаций по вопросам удостовирения договоров об отчуждении жилого дома ( части дома ) либо квартири в доме жилищно- строительного коллектива индивидуальних застройщиков» від 22.12.1986 року, де зазанчено, що «в сельской месности подтверджением приднадлежности дома могут служить соответствующие справки исполкомов поселков селького Совета.

Аналогічні приписи наявні в абз. 4 п.62 « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР». від 31 жовтня 1975 року та п. 45 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських селищних , сільських Рад народних депутатів» від 19 січня 1976 року.

Таким чином, виходячи з вище наведених норм Законів, суд вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час своєї смерті були власниками вище вказаного будинку.

Згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла , інших осіб.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем наведено достатньо доказів, які підтверджують його право на спадкове майно, а отже слід визнати ОСОБА_1 власником спадкового житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою с. Добрянське, вул. Заділок, 57, Тячівського району Закарпатської області.

Керуючись ст. 10, 213-215 ЦПК України, ст.. ст. 1216 ст. 1223 Цивільного кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 власником спадкового житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою с. Добрянське, вул. Заділок, 57, Тячівського району Закарпатської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Чопик