АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 671/1565/16-ц
Провадження № 22-ц/792/853/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю представників відповідача - ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотекиз апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 року,

встановила:

В листопаді 2016 року ТОВ «Агробізнес»звернулося в суд з названим позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 05 січня 2015 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір безпроцентної позики з цільовим призначенням купівля квартири, відповідно до якого відповідач отримала кошти в сумі 546440 грн. строком на 138 місяців з 01 лютого 2015 року до 01 листопада 2026 року. За договором відповідач була зобовязана щомісяця повертати не менше 4000 грн. В забезпечення виконання зобовязань 17 квітня 2015 року було укладено договір іпотеки квартири №2 за адресою: вул. Слави,1, м. Волочиськ. За час користування позикою ОСОБА_4 сплатила 84000 грн.

26 серпня 2016 року ОСОБА_4 звільнилася з підприємства за власним бажанням, а з жовтня 2016 р. перестала виконувати свої зобовязання за договором. 06 вересня 2016 року позивачем на адресу відповідача надсилалась вимога про погашення заборгованості, яка була проігнорована.

Посилаючись на вказане позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру №2, що по вулиці Слави, 1, м. Волочиськ в рахунок погашення заборгованості в розмірі 462440 грн. шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною експертним шляхом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 рокупозов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором позики №1 від 05.01.2015 року в розмірі 462440 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з установленням початкової ціни для реалізації зазначеного майна на рівні, не нижчому ніж звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що судом не враховані положення ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» щодо можливості відмови у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущенне порушення зобовязання не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Судом також проігнорована та обставина, що законом і договором передбачений також інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

При ухваленні рішення також не було враховано тієї обставини, що у спірній квартирі проживає неповнолітня дитина, а матеріали справи не містять доказів про отримання ОСОБА_4 претензії щодо дострокового погашення позики.

Зазначає, що не ухилялась від сплати заборгованості, а борг по оплаті виник через неможливість сплати в звязку з важким матеріальним станом, крім того, представники підприємства відмовлялись отримувати оплату частини заборгованості. Відмовою у відкладенні розгляду справи порушено її право на справедливий суд.

В суді представники апелянта апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечив.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування, зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, в тому числі, є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що 05.01.2015 року між ТОВ «Агробізнес» та ОСОБА_4 було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу 546440 грн. строком на 138 місяців з 01.02.2015 року до 01.11.2026 року на придбання квартири. Відповідно до п. 5.1. договору позики відповідач зобовязалася сплачувати позивачу щомісячно до 28 числа не менше ніж по 4000 грн. За час користування позикою з 05.01.2015 року по 22.09.2016 року відповідач сплатила 84000 грн.

Згідно з п.п. 3), 4) п.п. 4.1.1. п. 4.1. цього договору позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики в повному обсязі; вимагати дострокового повернення позики, а також достроково розірвати цей договір на умовах, що визначені в цьому договорі.

Пунктом 6.3. договору позики передбачено, що позивач має право достроково розірвати цей договір у разі затримання сплати частини позики щонайменше на 3 календарні місяці або припинення трудових відносин між позикодавцем та позичальником.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.01.2015 року приватним нотаріусом. Даний предмет іпотеки був придбаний відповідачем за рахунок коштів, отриманих від позивача за договором позики.

26.08.2016 року відповідач була звільнена за власним бажанням з ТОВ «Агробізнес», а з жовтня 2016 року вона перестала виконувати свої зобов'язання за договором позики, тому 06.09.2016 року їй була направлена претензія з вимогою сплатити заборгованість, однак претензія була проігнорована, а станом на 04.11.2016 року сума боргу за договором позики становить 462440 грн., яка складається виключно з основної суми (тіла) кредиту.

Задовольняючи позов суд правильно виходив з того, що відповідач умови договору не виконувала, свої обовязки щодо надсилання вимоги про дострокове погашення боргу згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» позивач виконав, а тому в рахунок погашення боргу необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки.

Такі висновки суду ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Так, згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Аналогічні положення передбачені і п. 5.2. іпотечного договору.

На реалізацію вказаних положень позивач надіслав відповідачу претензію, в якій просив достроково повернути залишок заборгованості, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти (а.с.14). Однак відповідач такої вимоги не виконала.

Таким чином, позивач дотримався встановленого порядку і у відповідача виникло у зв'язку із цим зобов'язання дострокового виконання договору позики. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі N 6-2457цс16.

Посилання апелянта на неможливість сплати платежів в рахунок повернення позики у звязку із складним матеріальним станом, проживання у спірній квартирі неповнолітньої дитини не впливають на законність висновків суду. Аргумент про те, що представники позивача відмовлялись отримувати платежі від ОСОБА_4 не підтверджується належними доказами.

Разом з тим, резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Однак в резолютивній частині рішення не зазначено початкової ціни предмета іпотеки. Про необхідність зазначення початкової ціни вказано у висловлених Верховним Судом України правових позиціях у постановах від 05 квітня 2017 року у справі N 6-3034цс16, від 19 квітня 2017 року у справі N 6-3057цс16.

Так, Верховний Суд України у постанові від 05 квітня 2017 року у справі за N 6-1534цс16 відносно зазначення ціни зробив правовий висновок, відповідно до якого положенням частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачений перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні статті 39 цього Закону суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Оскільки сторони в суді погодилися з оцінкою вартості спірної квартири, яка була визначена в Договорі Іпотеки, колегія суддів приходить до висновку про можливість встановлення початкової ціни предмету іпотеки на підставі вказаної оцінки.

Згідно з п. 2.1 Договору іпотеки сторони оцінили предмет іпотеки у 546440 грн. В цьому ж пункті зазначено, що згідно звіту про оцінку майна, проведеного субєктом оціночної діяльності ОСОБА_5 31.01.2015 року, ринкова вартість квартири становить 546440 грн.

У звязку з вищенаведеним, рішення суду підлягає зміні в частині зазначення ціни предмета іпотеки в розмірі 546440 грн.

Питання про розподіл судових витрат вирішено судом з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України і такий не підлягає зміні судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 рокузмінити в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки для реалізації, виклавши абзаци перший та другий резолютивної частини в наступній редакції:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнитичастково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором позики №1 від 05.01.2015 року в розмірі 462440 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з установленням початкової ціни для реалізації зазначеного майна в сумі 546440 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія 27