Справа №580/1833/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бакланов Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/175/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 грудня 2016 року

в цивільній справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Лебединський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області про встановлення факту смерті ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

02 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеною заявою, обґрунтовуючи її тим, що її колишній чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Горлівка Донецької області. Заявниця була позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть колишнього чоловіка, оскільки він помер на території України, яка на даний час не контролюється державними органами влади нашої країни.

Заявниця просить встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Горлівка Донецької області у віці 38 років.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15 грудня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заяву задовольнити. В обґрунтування скарги та доповнення до апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, видане Горлівським відділом запису актів цивільного стану 09.09.2016 року, картку «прописки» та довідку про причини смерті, так як дані документи, на думку суду, є нікчемними. Вказує, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви послався на вимоги ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», де зазначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, створеними на тимчасово окупованій території, є нікчемним і не створює правових наслідків. Заявницею також були надані фотографії померлого, а також фотографії місця поховання, але надані докази не були взяті до уваги судом, оскільки, на думку суду, не встановлено місце здійснення фотозйомки, а також відсутні докази, що на фотографіях є саме ОСОБА_4, тому вони не можуть бути доказами, які б підтверджували факт смерті ОСОБА_4 Разом з тим вважає, що під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами при розгляді справ як джерело права. Висновок Європейського суду з прав людини в контексті сформульованого Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Тому документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку ст. 257 ЦПК України. За таких обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення для подальшого отримання документів для прийняття спадщини, а також для інформування органів соціального забезпечення та державної реєстрації актів цивільного стану. А тому вважає, що існують всі підстави для задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду відповідає не в повному обсязі.

За змістом ч.ч. 3 та 4 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт смерті ОСОБА_4

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки його зроблено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

За змістом ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Згідно положень ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. thе Republic of Moldova and Russia», «Ilasси аnd Оthers v. Моldovа and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia casе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ в порядку статті 257-1 ЦПК України, що не було враховано судом першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 Від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_5 року народилася донька ОСОБА_5. Батьком дитини у свідоцтві про народження зазначений ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, яке видано Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського управління юстиції Донецької області (а.с. 16).

18 січня 2010 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області від 18 січня 2010 року (а.с. 10).

10 серпня 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб і ОСОБА_6 змінила своє прізвище на ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області від 10 серпня 2013 року (а.с. 9).

З копії свідоцтва про смерть № 1190 від 09 вересня 2016 року, виданого Горлівським міським відділом запису актів цивільного стану м. Горлівка Донецької області державної реєстраційної палати міністерства юстиції Донецької народної республіки вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Горлівка Донецької області у віці 38 років (а.с. 7). Причина смерті - печінково-ниркова недостатність, дрібновузловий цироз печінки (а.с. 18).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

На звернення ОСОБА_3 до Лебединського міського відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області їй було відмовлено з тих підстав, що свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від 09 вересня 2016 року, видане на території, де органи державної реєстрації України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 8).

Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто свідоцтво про смерть ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що 09 вересня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1190 Горлівським міським відділом запису актів цивільного стану м. Горлівка Донецької області державної реєстраційної палати міністерства юстиції Донецької народної республіки - на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створює правових наслідків для заявниці.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3, як колишня дружина померлого чоловіка, має право звернутись із даною заявою. Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про його смерть, довідкою про причину смерті, які видані на непідконтрольній владі території, у зв'язку чим відділом реєстрації актів цивільного стану відмовлено у державній реєстрації смерті. Встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, як за рішенням суду. Заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення. Отже є всі підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 та встановлення факту смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_4

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги доводи є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_3 за викладених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 грудня 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Горлівка Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Горлівка Донецької області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -