Справа № 645/4686/16-ц
Провадження № 2/645/358/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань - Ятлової Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення грошових коштів на відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», в якому просить суд стягнути солідарно з гр. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» грошові кошти в якості відшкодування шкоди, завданої майну позивача, а саме: різницю між сумою відшкодування, визначеною експертом та фактично сплаченою сумою у розмірі 48014,96 грн., стягнути солідарно з гр. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» інфляційні втрати в розмірі 33294,65 грн., стягнути солідарно з гр. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, стягнути солідарно з гр. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» судовий збір у розмірі 913,10 з кожного.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 17.09.2013 року, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останній керував транспортним засобом, що належить ОСОБА_4 на праві власності. Зазначене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 17.09.2013 року, постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.10.2013 року. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль, що на праві власності належить позивачу - «Hyundai IX55», реєстраційний номер НОМЕР_1. 21.08.2013 року між ОСОБА_3 та Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до законодавства про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, було укладено Договір страхування - Поліс №АС/6711879 від 21.08.2013 року, строку дії Полісу: з 22.08.2013 року по 21.08.2014 року, транспортного засобу ВАЗ 21011, 1980 року випуску. Дата - 17.09.2013 року, коли сталася ДТП, охоплюється періодом дії Договору, тому позивач вважає, що є підстави визнати зазначене ДТП страховим випадком. Після ДТП позивач в установленому законом порядку, повідомила про настання страхового випадку, відповідач за страховим випадком відкрив справу №ГО 3129-13. Страхова компанія у встановлений законодавством строк, не вирішив питання щодо надання свого представника-експерта для проведення експертизи пошкоджень майна позивача, незважаючи на неодноразові звернення позивача, через що організував проведення експертизи за власний рахунок із залученням ХНДІСЕ ім..Засл.Проф.М.С. Бокаріуса. Користуючись правом, наданим ч.34.3 ст.34 Закону. Отриманий за результатами дослідження висновок експертного товарознавчого дослідження №10039 від 16.12.2013 року, позивач надіслав страховику поштою. Вищевказаний Висновок, визначив величну шкоди, завданої майну позивача у розмірі 81717 грн. 96 коп. Після скарг на дії страховика, порушивши, строки, передбачені ч. 36.2 ст. 36 Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» виплатила позивачу частину страхового відшкодування у розмірі 33703 грн. Також позивач просить стягнути з відповідачів індекс інфляції за період затримки виплати у розмірі 33294 грн. 65 коп. Також позивач просить стягнути з відповідачів заподіяну моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, він позбавлений був вести звичний для нього образ життя, змушений витрачати значні кошти на проїзд, скільки мешкає в селищі Циркуни, внаслідок неотриманої суми відшкодування, позивач змушений шукати кошти на ремонт автомобіля. Моральну шкоду позивач оцінює у 10000 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним вище.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» у судове засідання не з'явився, надав суду заперечення на позовну заяву, зазначивши, що всупереч вимоги діючого законодавства, позивач просить суд стягнути зі страховика страхове відшкодування у розмірі, що значно перевищує встановлений Законом та Полісом ліміт відповідальності страховика, який не має перевищувати 50000 гривень. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, франшиза складає 1000 грн. В даному випадку відповідач вважає обґрунтованою суму в межах ліміту Полісу, а саме 16297 грн. (50000 грн. ліміт - 1000 грн. франшиза - 33703 грн. (виплачений розмір страхового відшкодування). Також відповідач просить відмовити у стягненні інфляційних втрат та моральної шкоди, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, окрім того, просить застосувати до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу) строк позовної давності

Суд, вислухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що 17.09.2013 року, приблизно о 08 год. 40 хв., на 501 км автомобільного шосе Київ - Харків - Довжанський, у м.Харкові, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів „ВАЗ 21011", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Hyundai IX55», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2.

Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.10.2013 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень (справа 645/8917/13п). З вищезазначеної постанови також вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася через недотримання водієм ОСОБА_3 п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України, оскільки він приблизно о 08 год. 40 хв., на 501 км автомобільного шосе Київ - Харків - Довжанський, у м.Харкові, керуючи автомобілем „ВАЗ 21011", державний номерний знак НОМЕР_2, виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Hyundai IX55», реєстраційний номер НОМЕР_1.

У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

На момент вчинення адміністративного правопорушення цивільно-правова відповідальність власника автомобіля „ВАЗ 21011", державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_3 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» за полісом/договором обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/6711879.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №10039 від 25.10.2013 року, вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Hyundai IX55», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яке мало місце 17.09.2013 року складає 81717, 96 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N 1961-IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору..

Відповідно до п. 19 Постанови №4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: «З урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" N 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком».

Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону N 1961-IV, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. У заяві про виплату страхового відшкодування має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) назва (для юридичної особи), прізвище, ім'я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків, г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована та потерпілих; ґ) обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу, та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства; д) розмір шкоди; е) підпис заявника і дата подання заяви.

Відповідно до ст.. 6 Закону України, «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч.4 ст. 9 Закону страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежується страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п.36.1 ст. 36 Закону, страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійснення страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку.

Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ», страховик протягом 15-ти днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхову відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Позивач в установлений законом строк, 23 вересня 2013 року, звернулася до Страховика - Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»з відповідною заявою-повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка може настання страхового випадку.

10.11.2013 року, після проведення автотоварознавчого дослідження, позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача - ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про виплату страхового відшкодування,, однак, лише у квітні 2014 року, позивачу ОСОБА_2 відповідачем ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було перераховано 33703, 00 грн., що не оспорюється сторонами у справі.

Відповідно до 4 Договору страхування, п.9.2. ст. 9 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон N 1961-IV) «Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.».

В даному випадку суд приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія підлягає стягненню сума в межах ліміту Полісу, а саме 15297 грн. (50000 грн. ліміт - 1000 грн. франшиза - 33703 грн. (виплачений розмір страхового відшкодування).

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту - ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей.

У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.).

На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, матеріальна шкода, яка вийшла за межі страхового ліміту, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3, який на момент ДТП керував автомобілем „ВАЗ 21011", державний номерний знак НОМЕР_2, і складає 33717 грн. 90 коп.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується.

Згідно ст. 36.6 Зазначеного закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до п.5 Зазначеного Договору, розмір франшизи складає 1000 гривень.

За таких обставин, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню сума франшизи в розмірі 1000 гривень.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з відшкодуванням збитків та шкоди.

Окрім того, згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади ігалузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Позивачем не надано суду офіційних даних про розмір інфляції за час прострочення зобов'язання, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода складається з душевних страждань, які фізична особа зазнала, у зв'язку з пошкодженням її майна.

Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У абз. 1 і 2 п. 3 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди» (далі по тексту - ППВС України № 4) вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з погіршенням здоров'я, в порушенні права власності (зокрема інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного суспільного життя, порушенні відносин з навколишніми людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає, що з вини відповідача ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнавав у зв'язку з діями відповідача.

При визначенні судом розміру відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд виходить з вимог розумності та справедливості та враховує обставини, викладені вище.

Суд оцінює моральну шкоду, причинену позивачу ОСОБА_2 у розмірі 1000 гривен.

Судові витрати в справі визначаються судом виходячи з положень ст. 88 ЦПК України.

Суд вважає за необхідне стягнути в долевому порядку з ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 1166 ч.1, 1187 ч.2, 1188 ЦК України, ст.ст. 10,11, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення грошових коштів на відшкодування збитків - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 15297 грн. (п'ятнадцять тисяч двісті дев'яносто сім гривень) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 33717 грн. 90 коп. (тридцять три тисячі сімсот сімнадцять гривень) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 грн. 00 коп. (тисяча гривень) у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди

Стягнути в долевому порядку з ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 913 грн. 10 коп. (дев'ятсот тринадцять гривень десять копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

СУДДЯ: