АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/317/17 Головуючий 1 інст. Маслов М.І.
Справа № 644/3099/16-ц
Категорія : захист прав споживачів Доповідач - Кіпенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участі секретаря - Брулевича В.В.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Правекс-Банк» про захист прав споживача за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Правекс-Банк» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Консалтинг» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про захист прав споживача.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 05 серпня 2008 року між ним та АКБ «Правекс Банк» був укладений кредитний договір за умовами якого ОСОБА_4 зобовязувався йому надати 60 000 доларів США на споживчі цілі. Через скрутне матеріальне становище зобовязання за договором кредиту по сплаті коштів Банку ним належним чином не виконується у звязку з чим Банком подана до нього позовна заява про стягнення коштів. З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 заперечує факт видачі кредитних коштів в позадоговірному порядку, вказує на пункт 2.1 кредитного договору в якому зазначено, що видача кредиту здійснювалася шляхом видачі готівки з каси Банку. Саме цей пункт договору вважає недійсним та таким, що порушує його права як споживача фінансових послуг, бо фактично кошти Банком були видані у позадоговірному порядку, оскільки поточний рахунок йому банком не відкривався, валютні кошти через нього не видавались, тому і зобовязання за кредитним договором не виникли.

ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним з моменту укладення кредитного договору пункт 2.1 кредитного договору від 05 серпня 2008 року, укладеного між ним та відповідачем. Встановити, що отримані в АКБ «Правекс Банк» ним валютні кошти в сумі 60 000 доларів США були видані йому Банком готівковими коштами в позадоговірному порядку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення кредитного договору пункт 2.1 кредитного договору від 05 серпня 2008 року, укладеного між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 Встановлено, що отримані в банківській установі АКБ «Правекс Банк» 05 серпня 2008 року ОСОБА_3 валютні кошти в сумі 60 000 доларів США були надані йому АКБ «Правекс-Банк» готівковими коштами в позадоговірному порядку.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03 листопада 2016 року стягнуто з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_3 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1 102, 42 грн.

В апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Правекс-Банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Консалтинг» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що підстав для визнання пункту кредитного договору недійсним не має, бо він відповідає вимогам чинного законодавства з урахуванням вільного волевиявлення позивача на укладення договору та отримання кредитних коштів саме в іноземній валюті, а тривале виконання умов кредитного договору позивачем свідчить про його згоду з усіма його умовами. Кредитні кошти були надані саме на договірних засадах на підставі заяви ОСОБА_3 без відкриття рахунку, що відповідало вимогам законодавства.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 05 серпня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір за умовою якого останній отримав кредит на суму 60 000 доларів США строком до 05 серпня 2030 року зі сплатою 12,49% річних.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Пунктом 2.1. кредитного договору встановлено, що видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівки з каси Банку.

Саме цей пункт ОСОБА_3 вважає недійсним, бо фактично кошти Банком були видані у позадоговірному порядку, оскільки поточний рахунок йому банком не відкривався, валютні кошти через нього не видавались, тому і зобовязання за кредитним договором не виникли.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляд) цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину і він може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав.

Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу.

Стаття 628 ЦК України, встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України надання кредитів та їх повернення здійснюється виключно на договірних відносинах.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_3 з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору чи доповнень до даного договору не звертався, що свідчить про його згоду з усіма умовами спірного договору.

Підписавши кредитний договір та отримавши грошові кошти на виконання умов цього договору , позивач погодився з умовами кредиту і не вважав їх такими, що суперечать вимогам закону та порушують його права.

Кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо отримання грошей стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні.

За своєю юридичною природою кредитний договір є консенсуальним, оплатним і двостороннім та відмінним за своїм суб'єктним складом, оскільки кредитором може виступати лише банк чи інша кредитна установа, яка має відповідну ліцензію.

Матеріали справи свідчать, що 06 серпня 2008 року ОСОБА_3 звернувся до АКБ «Правекс-Банк» із заявою про видачу кредиту в сумі 60 000 доларів США згідно кредитного договору від 05 серпня 2008 року, підтвердив, що видача кредиту буде здійснена з каси відділення АКБ «Правекс-Банк» (а.с.67).

Порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій у національній та іноземній валютах, станом на день укладення спірного договору, були встановлені Інструкцією про касові операції в банках України, затвердженою постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року №337.

Відповідно до розділу 3, глави 1, п. 1 Постанови НБУ №337 від 14 серпня 2003 року «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України», до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10 ), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

Згідно розділу 3, глави 3, п. 4 вказаної Постанови, видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

Згідно розділу 3, глави 3, п. 10 Постанови операції з виплати готівки іноземної валюти з поточних, вкладних (депозитних) рахунків або фізичним особам за переказами без відкриття поточних рахунків здійснюються через касу банку за наявності цієї валюти в повній сумі.

Таким чином, дана інструкція не містить прямої заборони щодо видачі коштів в іноземній валюті фізичним особам на підставі заяви про видачу готівки щодо кредитних зобов'язань.

Доказів того, що у ОСОБА_3 був відкритий вкладний (депозитний) рахунок в АКБ «Правекс-Банк», чи позивач звертався з вимогою щодо здійснення видачі коштів через його поточний рахунок, позивачем не надано.

Разом з тим, як було наведено вище, кредитні кошти видавалися ОСОБА_3 саме на підставі заяви про видачу готівки з каси відділення Банку відповідно до умов пункту 2.1 кредитного договору.

Крім того, факт отримання грошей ОСОБА_3 не спростовано.

На погашення кредиту та інших визначених договором нарахувань позивачем тривалий час проводились певні виплати.

Таким чином, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, відмовивши у задоволенні позову та вирішивши питання судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а при її поданні підлягало сплаті 1 212,70 грн., сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь відповідача.

Матеріали справи свідчать, що при поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено 1 378 грн., тоді як сплаті підлягало 1 212,70 грн., тому стягненню з позивача на користь відповідача підлягає саме 1 212, 70 грн.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03 листопада 2016 року стягнуто з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_3 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1 102, 42 грн.

Пунктом 20 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року розяснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Проте додаткове рішення сторонами не оскаржене. Однак з урахуванням скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, скасуванню підлягає також і додаткове рішення суду першої інстанції про розподіл судових витрат у справі.

Керуючись ст. ст. 88, 303 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Правекс-Банк» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Консалтинг» - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06 вересня 2016 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Правекс-Банк» про захист прав споживача.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Правекс-Банк» суму судового збору, яка підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги у розмірі 1 212 грн. 70 коп. (одну тисячу двісті дванадцять гривень).

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - І.С. Кіпенко

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2