Справа № 569/460/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

судді - Кучиної Н.Г..

при секретарі - Довбенко Г.В.

з участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Служба у справах дітей Рівненського міськвиконкому звернувшись з позовом до Рівненського міського суду Рівненської області, просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову вказує, що на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому перебуває малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідно до розпорядження Рівненського міського голови від 30.07.2010 № 711-р малолітній ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Підставою набуття статусу є рішення Рівненського міського суду від 13.04.2010 року у справі № 2-3367/10 про відібрання малолітньої ОСОБА_2 від матері, ОСОБА_3, без позбавлення її батьківських прав. Малолітня перебуває під опікою у рідної тітки, ОСОБА_4. Мати дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на обліку в лікаря-психіатра з 23.08.2001, визнана інвалідом ІІ групи. Відповідно до висновку Міжрайонної спеціалізованої психо-неврологічної МСЕК від 11.06.2013, хвороба ОСОБА_3 перешкоджає виконанню нею батьківських обов"язків. Висновок був дійсний до 01.07.2015 р. Добровільно ОСОБА_3 службі у справах дітей довідки про своє перебування чи не перебування на обліку в Рівненському обласному центрі психічного здоров'я населення не надає.

Крім того, упродовж 2015 та 2016 років служба у справах дітей зверталась до комунального закладу "Рівненський обласний центр психічного здоров"я населення" Рівненської обласної ради та управління охорони здоров"я Рівненської облдержадміністрації з проханням провести психіатричний огляд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без її усвідомленої згоди та на підставі огляду надати службі у справах дітей Рівненського міськвиконкому висновок лікарсько-консультативної комісії про наявність (відсутність) у неї хвороби, що перешкоджає виконанню батьківських обов"язків по відношенню до малолітньої доньки, ОСОБА_2. У разі неможливості проведення психіатричного огляду ОСОБА_3, просили лікаря-психіатра звернутися до суду із заявою про проведення психіатричного огляду ОСОБА_3 в примусовому порядку, відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу". Згідно листів КЗ РОЦПЗН та управління охорони здоров"я, підстави для написання заяви до суду щодо проведення психіатричного огляду ОСОБА_3 у примусовому порядку відсутні. ОСОБА_3 не з"являється на психіатричний огляд до лікаря-психіатра, у зв"язку з чим обласний центр психічного здоров"я населення не може надати службі у справах дітей висновок ЛКК про наявність у ОСОБА_3 тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню нею батьківських обов"язків по відношенню до доньки.

З 2010 року мати, ОСОБА_3, не бере участі у вихованні та утриманні доньки, ОСОБА_2. Понад 6 років вихованням та утриманням ОСОБА_2 займається її опікун, ОСОБА_4, яка є рідною тіткою для дитини. Малолітня навчається у 3-му класі ЗОШ № 26 м. Рівне. Мати впродовж років навчання дівчинки до школи не приходила, батьківські збори не відвідувала. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 15.12.2016 розглядалося питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_2. Комісією з питань захисту прав дитини було одноголосно прийнято рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно доньки, ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задоволити.

Допитата в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що відповідач доводиться для неї сестрою. З 2010 року малолітня ОСОБА_2 перебуває під її опікою. ОСОБА_3 впродовж років навчання дівчинки до школи не приходила, батьківські збори не відвідувала та не цікавиться розвитком дитини. При зустрічі матері із дитиною, остання поводиться боязливо та психологічно важко.

Відповідач в судовому засіданні 09.02.2017 року позов не визнала, просила не позбавляти її батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є - ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим відділом актів цивільного стану Рівненського міського управцління юстиці, про що в книзі реєстрації народжень 20.05.2008 року зроблено відповідний актовий запис №1142.

Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13.04.2010 року у справі № 2-3367/10, позовні вимоги Органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому задоволено. Відібрано від матері, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, її дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без позбавлення її батьківських прав.

Розпорядженням міського голови м.Рівне від 30.07.2010 року №771р., на підставі рішення Рівненського міськго суду Рівненської області від 13.04.2010 року №2-3367/10, надано малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, статус дитини, позбавленої батьківського піклування та тимчасово влаштовано в сім"ю тітки, ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 для встановлення опіки та призначення опікуна над дитиною.

Відповідно до висновку Міжрайонної спеціалізованої психо-неврологічної МСЕК №231 від 11.06.2013р., встановлено, що хвороба ОСОБА_3 перешкоджає виконанню нею батьківських обов"язків. Висновок дійсний до 01.07.2015 року.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Декларація прав дитини ООН (резолюція від 20.11.1959р.) зазначає, "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості".

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Закон України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001р. вказує на те, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов"язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками.

Як встановлено судом, батько малолітньої дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_5 записаний в свідоцтві про народження зі слів матері, а мати ОСОБА_3. ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків щодо виховання дитини, матеріально не допомагає. Дитина знаходиться під опікою у рідної тітки, ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст.164 СК України, до яких відносяться, що один з батьків: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов"язків за незалежних від неї причин.

Відповідачка ОСОБА_3 не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та свідомо нехтує своїми обов"язками.

Про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її малолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідчить висновок Органу опіки та піклування виконкому Рівненської міської ради №08-122 від 16 січня 2017 року, в якому зазначено, що з 2010 року мати, ОСОБА_3, не бере участі у вихованні та утриманні доньки, ОСОБА_2. Понад 6 років вихованням та утриманням ОСОБА_2 займається її опукун, ОСОБА_4, яка є рідною тіткою для дитини. Малолітня навчається у 3-му класі ЗОШ №26 м.Рівне. Мати впродовж років навчання дівчинки до школи не приходила, батьківській збори не відвідувала.

Судом встановлено, що у 2015 року закінчився термін дії висновку МСЕК про наявність у ОСОБА_3 хвороби, яка перешкоджає виконанню нею батьківських обов"язків. У цьому випадку орган опіки та піклування мав повернути дитину на проживання в біологічну сім"ю за зверненням батьків. Однак мати з такою заявою до органу опіки та піклування не зверталася, довідки про наявність у неї хвороби, яка перешкоджає виконанню нею батьківських обов"язків, не надала. Такі її дії можна розцінювати як ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Ухилення від виконання юридичного обов"язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. ОСОБА_3 не бере участі у вихованні та утриманні доньки. Така її поведінка суперечить інтересам малолітньої дитини.

Питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_2 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 15.12.2016. Комісія, як консультативно- дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, прийняла рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно доньки, ОСОБА_2.

З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, Суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації Судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину.

Проте, в правовідносинах, що склались між сторонами Суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов'язків, оскільки відповідач знаходиться під наглядом соціальних органів протягом тривалого часу і їй надавалась можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання дитини, такий час у неї був і протягом судового розгляду, але виходячи з наведених вище обставин, вона таких заходів не вжили.

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)).

На підставі викладеного, беручи докази в їх сукупності суд вважає, що наявні усі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітньої дочки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав стосовно доньки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640,00 грн. в дохід державного бюджету.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Суддя -