АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 758/1457/16-ц Головуючий в І інстанції: Васильченко О.В
Апеляційне провадження 22-ц/796/1738/2017 Доповідач: Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Кравець В.А., Мазурик О.Ф.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу МалогоОлексія Сергійовича та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича, ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з наведеним позовом, в якому просив визнати виконавчий напис № 1641, вчинений 30 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., таким , що не підлягає виконанню та скасувати його. Виконавчий напис вчинено за договором позики, який укладався 23 квітня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30 липня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., на договорі позики від 23 квітня 2012 року, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, Стягнуто з ОСОБА_3І на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 551,21 грн.

На рішення суду першої інстанції приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий О.С. та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, подали апеляційні скарги, в яких з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про відмову у позові.

В судове засідання ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Малий О.С., приватний нотаріус Київського нотаріального округу ОСОБА_5 не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.193-196).

Відповідно до положення ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Представником ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подано заяву про відкладення розгляду справи (а.с.184) з підстав участі у процесуальних діях у кримінальному провадженні, однак на підтвердження таких обставини поважності причин неявки у судове засідання відповідних доказів не надано.

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарг з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 23 травня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 строком з 23 квітня 2012р. по 23 квітня 2015 року грошові кошти в сумі 75251,40 грн., що є еквівалентом 9430,00 доларів США по офіційному курсу, встановленому НБУ на момент укладення даного договору (а.с.5).

Відповідно до п. З договору позики сторони домовились, що повернення позики позичальником буде здійснено в гривні.

Згідно з п. 5 договору сторони домовились про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув позику, то позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення в строки і в порядку, що передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

23 червня 2015 року ОСОБА_3 подано приватному нотаріусу Київського нотаріального округу Малому О.С. заяву про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_4 неповернутої суми боргу в розмірі 205278,84 грн., що є еквівалентом 9430,00 дол. США, а також -4516,13 грн. інфляційних витрат, 1046,00 грн. трьох відсотків річних та 10460,73 гри. пені (а.с.50).

До заяви про вчинення виконавчого напису було додано договір позики від 23 квітня 2012 року, довідка ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» від 23 червня 2015 року (а.с.52) та розрахунок штрафних санкцій (а.с.51).

23 червня 2015 року приватний нотаріус Малий О.С. направив ОСОБА_4 вимогу №34/01-16 про сплату боргу за договором позики (а.с.12), яке ОСОБА_4 отримав 03 липня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.53).

30 липня 2015 року приватний нотаріус Малий О.С. вчинив виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_4 неповернутої суми боргу в розмірі 205278,84 гри., що є еквівалентом 9430,00 дол. США, а також 4516,13 грн. інфляційних витрат, що є еквівалентом 207,46 дол. США, 1046,00 грн. трьох відсотків річних, що є еквівалентом 48,05 дол. США, та 10460,73 грн. пені, що є еквівалентом 480,54 дол. США (а.с.54).

Постановою державного виконавця від 11 вересня 2015 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 221301,70 грн. в еквіваленті 10166,05 дол. США (а.с.28) та постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладено арешт на майно ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення 221301, грн. (а.с.30).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про нотаріат».

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Матеріали справи містять розписки, як доказ часткової сплати боргу, який повернуто в іноземній валюті у 2012 році. Одна з розписок щодо повернення боргу, датується 2010 роком і не може бути прийнята до уваги, оскільки договір позики укладався у 2012 році (а.с.13-16).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в п. 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012№ 296/5.

Вказане свідчить про наявність спору та обставин, які перешкоджають вчиненню виконавчого напису, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

У виконавчому написі приватним нотаріусом грошові кошти, які підлягають стягненню, зазначено в еквіваленті іноземної валюти, в тому числі пеня та індекс інфляційних витрат.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом № 15-93, «Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України», затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 № 200, «Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 № 520, та іншими документами.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті г гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Відповідно до положення ч.1,ч.3 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюються на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

За таких обставин спірний виконавчий напис приватного нотаріуса не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності спору відносно боргу.

Відтак, доводи апеляційних скарг стосовно дотримання при вчиненні виконавчого напису вимог законодавства, безспірності заборгованості за договором позики, а також і стосовно того, що судом першої інстанції не перевірено правильність розрахунків є безпідставними.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, визнаючи, що виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг та залишенню без змін оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотримання норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст..ст.303,307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу МалогоОлексія Сергійовича та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: