Справа №345/4149/16-ц
Провадження № 2/345/109/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2017 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

секретаря судового засідання Бабійчук Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та інфляційних втрат, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом і, після зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача 92689,09 грн. суми основного боргу, 71048,12 грн. інфляційних втрат та річних. Позов мотивує тим, що рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задоволено, постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 52214, 27 грн. авансу, 522,14 грн. судового збору та 3000,00 грн. витрат на правову допомогу, всього 55736,41 грн.

Всупереч рішення суду та особистих зобовязань за борговою розпискою, до даного періоду часу, відповідачем ОСОБА_4 не виконано рішення суду в частині повернення коштів. Станом на 28.09.2016р. ОСОБА_4 свої зобовязання не виконав, тим самим продовжуючи заподіяння позивачу матеріальних збитків. Позивачем неодноразово подавався виконавчий лист до ВДВС Калуського МРУЮ для примусового стягнення з боржника ОСОБА_4 присуджених коштів. Проте кожен раз виконавчий лист повертається виконавчою службою без виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого розрахунку позивач просить стягнути з відповідача 61811,75 грн. інфляційних втрат та три відсотки річних в сумі 9236,37 грн., всього 71048,12 грн.

Також позивач зазначає, що станом на день подання позову курс одного євро до гривні становить - 28,98 грн. Враховуючи, що відповідач 14.09.2009 року взяв у позивача аванс у розмірі 5000,00 євро, то на день подання позову сума боргу становить 144903,36 грн. Вищевказана сума підлягає зменшенню на 52214,27 грн. суму коштів, присуджених рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року. Всього підлягає стягненню курсова різниця по сумі основного боргу у розмірі 92689,09 грн. Наголошує, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, проте не містить заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Враховуючи, що між сторонами зобовязання за договором було визначено у валюті Євро і рішенням суду, яке не припиняє зобовязальних відносин між сторонами, було стягнуто з відповідача на користь позивача 52214,27 грн., позивач просить стягнути з відповідача 92689,09 грн. курсової різниці.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Додатково пояснив, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних було проведено, починаючи з моменту виникнення зобовязання, тобто з 01.01.2009 року і до 28.09.2016 року. Вважає, що при проведенні розрахунку за основу повинна братися сума боргу, визначена рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року в розмірі 52214,27 грн.

Також представник позивача зазначає, що зобовязання, повязане із невиконанням судового рішення триває, а тому до даних правовідносин не можу бути застосований строк позовної давності. Тому представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про застосування строку позовної давності. Враховуючи, що рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області набуло законної сили 06.12.2012 року, то на момент звернення з позовом до суду сплили строки позовної давності, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково.

Грошові зобов'язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п'ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задоволено, постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 52214, 27 грн. авансу, 522,14 грн. судового збору та 3000,00 грн. витрат на правову допомогу, всього 55736,41 грн. (а.с.6-7).

На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання у зв'язку зі стягненням суми боргу в розмірі 52214, 27 грн.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Таким чином, до даних правовідносин підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання виникають наслідки, передбачені цієї статтею. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи, що грошове зобов'язання у розмірі 52214, 27 грн. у боржника виникло з часу ухвалення рішення суду і дане зобовязання виражене у національній валюті, то вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за час прострочення виконання зобовязання є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Оскільки на даний час грошове зобовязання не виконано, а порушення прав позивача має триваючий характер, із ОСОБА_4 слід стягнути інфляційні втрати та три проценти річних, в межах трирічного строку позовної давності та заявлених позовних вимог, а саме із 10.11.2013 року (до суду позивач звернувся 10.11.2016року (а.с.10)) по 28.09.2016 року (дата, на яку позивач просить стягнути заборгованість).

В межах заявлених позовних вимог, за період з 10.11.2013 року по 28.09.2016 року, інфляційні втрати становлять 47917,04 грн.:

52214, 27 грн. (сума боргу) * 1,9177 (середній індекс інфляції за вказаний період) 52214, 27 грн. (сума боргу).

Враховуючи кількість днів прострочення виконання зобовязання щодо повернення боргу з 10.11.2013 року по 28.09.2016 року, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути 3 % річних в розмірі 4523,33 грн.:

52214,27 грн.(сума боргу) грн.* 0,03/365 днів *1054 дні (кількість днів прострочення).

Водночас позовні вимоги про стягнення курсової різниці є безпідставними. Оскільки, як вказувалося вище, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року грошове зобовязання визначене саме у національній валюті України гривні. Посилання позивача на розписку від 14.08.2009 року та наявність суми боргу у розмірі 5000,00 Євро не заслуговують на увагу, оскільки вказаним рішенням суду спір про стягнення суми авансу вирішено і при цьому визначено грошовий еквівалент у національній валюті. Правовідносини між сторонами щодо повернення суми авансу з набуттям рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року законної сили трансформувалися у грошові зобовязання щодо стягнення 52214, 27 грн. боргу.

Крім того, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та курсової різниці є взаємовиключними. Оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу від знецінення грошових коштів, які виражені в національній валюті. Іноземна валюта не може бути знецінена.

Суд вважає недоречним посилання позивача на постанову Вищого господарського суду України від 26.04.2016 року по справі №920/1621/15, оскільки така постанова не містить правових норм. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України лише висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

А тому в частині стягнення з відповідача курсової різниці слід відмовити.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд доходить висновку, що позов слід задоволити частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 256,257, 267, 509, 625 ЦК України, керуючись ст. 88, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2, 47 917 (сорок сім тисяч девятсот сімнадцять) гривень 04 копійки інфляційних втрат та 4523 (чотири тисячі пятсот двадцять три гривні) 33 копійки трьох процентів річних.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 524,40 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, у цей же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий: