Єдиний унікальний номер 219/8281/16-ц Номер провадження 22-ц/775/240/2017
Єдиний унікальний номер 219/8281/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/240/2017
Головуючий у 1 інстанції Чопик О.П. Доповідач - Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Кішкіної І.В., Папоян В.В,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу державного підприємства «Артемсіль» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Артемсіль» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2016 року позов задоволений частково: стягнути з державного підприємства «Артемсіль» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, 15000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначив, що при вирішенні спору суд не врахував недоведеність ОСОБА_1 причинного зв'язку між трудовим каліцтвом 1994 року та заподіяною моральною шкодою. Крім того, суд розглянув справу без результатів розгляду касаційної скарги, поданої підприємством на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2016 року, якою скасована ухвала місцевого суду про призначення експертизи.

У судовому засіданні представник державного підприємства «Артемсіль» Дригіна І.М. підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що ОСОБА_1 з 30 січня 1978 року по 3 листопада 1994 року працював на різних посадах у виробничому об'єднанні «Артемсіль», правонаступником якого є державне підприємство «Артемсіль». 18 липня 1994 року позивач під час виконання трудових обов'язків отримав травму хребта, що призвело до стійкої втрати професійної працездатності. Вперше ступінь втрати працездатності 70% встановлений висновком МСЕК від 03 листопада 1994 року з наступним переоглядом. Ушкодженням здоров'я позивачеві завдана моральна шкода.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення на його користь компенсації у відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові.

Судом установлено і це підтверджується письмовими доказами, що ОСОБА_1 працював на різних посадах у виробничому об'єднанні «Артемсіль», правонаступником якого є державне підприємство «Артемсіль», з 30 січня 1978 року по 3 листопада 1994 року.

18 липня 1994 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого працівник отримав забій поперекового та грудного відділів хребта, компресійний перелом третього хребця.

За наслідками розслідування нещасного випадку складено акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1, затверджений 21 липня 1994 року. В акті, який є доказом вини відповідача, визначено причини нещасного випадку та осіб - працівників підприємства, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці.

Висновком МСЕК від 03 листопада 1994 року позивачеві вперше встановлено стійку втрату професійної працездатності 70% у зв'язку з цим трудовим каліцтвом з наступним переоглядом; він визнаний інвалідом 2 групи. 28 лютого 2005 року при повторному переогляді ОСОБА_1 визнаний інвалідом третьої групи та встановлений ступінь втрати професійної працездатності 40% безстроково у зв'язку з травмою від 18 липня 1994 року (ас. 6, 8-11, 50-57).

Ці обставини відповідачем не спростовані.

Отже, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не створив позивачеві безпечних і нешкідливих умов праці, не впроваджував сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, унаслідок чого ОСОБА_1 утратив професійну працездатність. Ушкодження здоров'я завдає фізичні та моральні страждання потерпілому, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

Статтею 12 Закону України «Про охорону праці», статтею 173-1 КЗпП України та пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконання ним трудових обов'язків (далі - Правила), які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Судом правильно установлено, що право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом 18 липня 1994 року, виникло з дня встановлення стійкої втрати працездатності, тобто з 03 листопада 1994 року. Отже, відповідальність за завдану працівнику моральну шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності причинного зв'язку між трудовим каліцтвом 18 липня 1994 року та моральними стражданнями позивача, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Крім того, сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. На порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України державне підприємство «Артемсіль» не надало доказів на підтвердження заперечень проти позову.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення компенсації в розмірі 20000 грн.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначив у 15000 грн. з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 грудня 2014 року у справі № 6-156цс14, та з додержанням вимог наведених норм права, а саме в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань унаслідок каліцтва, з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках потерпілого, неможливості повного відновлення здоров'я.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи скарги відповідача про розгляд даної справи без результатів розгляду поданої ним касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 листопада 2016 року, якою скасована ухвала місцевого суду про призначення експертизи і зупинення провадження у справі, оскільки ухвала апеляційного суду не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З урахуванням наведеного апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначився з характером виниклих спірних правовідносин та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу відповідача і залишає рішення без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Артемсіль» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді І.В.Кішкіна

В.В.Папоян