АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1551/17 Головуючий 1 інст. Назаренко О.В.
Справа № 2034/2-2622/11 Доповідач - Кісь П.В.
У Х В А Л А
іменем України
15 березня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення суми, -

в с т а н о в и в :
В апеляційній скарзі представник військової частини НОМЕР_1 просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 22.12.2016 року про задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 18.02.2011 року про стягнення суми з військової частини НОМЕР_1 на його користь і ухвалити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник військової частини НОМЕР_1 вказував, що суд ухвалив незаконне судове рішення, оскільки справа не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, що спірні правовідносини виникли між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 під час проходження останнім військової служби, яка є одним із видів публічної служби, що ОСОБА_1 безпідставно зволікав зі зверненням до суду за виконавчим листом і звернувся аж через сім місяців після набрання законної сили рішення суду, що у подальшому ОСОБА_1 також без поважних причин зволікав зі зверненням за виконанням до відповідних органів, що ОСОБА_1 безпідставно не скористався правом оскарження постанови від 30.04.2013 року старшого державного виконавця Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції про повернення виконавчого документу, а також дій Управління Державної казначейської служби України в Дзержинському районі м.Харкова, яке також повертало йому виконавчий лист без його виконання.

В суді апеляційної інстанції представник військової частини НОМЕР_1 апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав і просив її відхилити, вказуючи, що він в межах передбаченого законом строку звернувся з виконавчим листом як до ВДВС Дзержинського району м.Харкова за місцезнаходженням боржника так і до Управління Державної казначейської служби України в Дзержинському районі м.Харкова, згідно роз`яснення державного виконавця, однак посадові особи зазначених державних установ ухилялися від прийняття виконавчого листа до виконання, відсилаючи його до протилежної сторони. Керівництво військової частини НОМЕР_1 також ухилилося від виконання рішення суду, незважаючи на його неодноразові звернення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника електротехнічної служби-енергетика з 16.10.2004 року по 31.05.2010 року.

13.12.2010 року, тобто після звільнення з військової служби, він звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 грошову компенсацію замість належного, але не отриманого під час служби речового майна, у сумі 10438 грн.52 коп.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.02.2011 року позов задоволено, ухвалою цього ж суду від 09.09.2011 року заява військової частини НОМЕР_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Відповідач у подальшому судове рішення у передбаченому законом порядку не оскаржив.

03.04.2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу виконавчого листа і в той же день отримав виконавчий лист, який подав до Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ.

Постановою старшого державного виконавця Дзержинського ВДВС від 30.04.2013 року прийнято рішення про повернення виконавчого листа стягувачу з посиланням на отриманий виконавчою службою лист Управління Державної казначейської служби України в Дзержинському районі м.Харкова від 01.04.2013 року про існування Постанови КМУ від 03.08.2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», а також на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання» та наказ Державної Казначейської служби України від 14.03.2013 року №40, згідно яких виконавчі документи про стягнення коштів з бюджетних установ подаються для виконання безпосередньо до казначейської служби.

16.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для виконання виконавчого листа №2-2622/11, виданого Харківським районним судом Харківської області 03.04.2012 року про стягнення з військової частини на його користь 10438 грн.52 коп., посилаючись на невиконання рішення суду і надав у якості доказів оригінал виконавчого листа та копії його заяв з проханням прийняти виконавчий лист до виконання і листи Управління Державної казначейської служби України в Дзержинському районі про повернення виконавчого листа без виконання за період з 2013 по 2016р.р.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.06.2016 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03.11.2016 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, ухвалу місцевого суду скасовано у зв`язку з порушенням встановленого законом порядку вирішення питання (п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України), справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановляючи 22.12.2016 року ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 . Харківський районний суд виходив з того, що стягувач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку та у належні строки звертався до відповідних органів, які зобов`язані виконувати рішення суду, однак рішення суду вказаними особами тривалий час не виконувалося.

Колегія суддів погоджується з вказаним судовим рішенням, оскільки суд, розглядаючи справу, виконав всі вимоги цивільного судочинства і ухвалив рішення про задоволення заяви стягувача та поновлення строку на подачу виконавчого листа у відповідності із законом.

Частиною 1 статті 371 ЦПК України передбачено, що стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Вирішуючи вказані в заяві стягувача ОСОБА_1 питання, суд ретельно з`ясував обставини, які мають значення для справи, перевірив доводи сторін та надані ними докази і постановив законне і обґрунтоване судове рішення.

Доводи представника військової частини НОМЕР_1 як в суді першої інстанції так і при апеляційному перегляді оскарженого ним судового рішення зведені до покладення на стягувача ОСОБА_1 тягарю відповідальності за невиконання рішення суду, за невикористання ним передбаченого законом права на оскарження неправомірних дій та рішень посадових осіб виконавчої служби та державного казначейства.

З такими доводами колегія суддів погодитися не може, оскільки саме посадові особи військової частини НОМЕР_1 , а також виконавчої служби та державного казначейства, до яких звертався стягував, зобов`язані належним чином виконувати свої посадові обов`язки, в тому числі і щодо здійснення повноважень з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили і, згідно вимог ст.14 ЦПК України, є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Та обставина, що стягував ОСОБА_1 не скористався правом звернення до правоохоронних органів з заявою про притягнення до відповідальності посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , а також посадових осіб відповідного органу виконавчої служби та державного казначейства за ухилення від виконання рішення суду, не свідчить про безпідставність його доводів про довготривале ухилення вказаних осіб від покладених на них законом та відомчими нормативними актами обов`язків, в тому числі і щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили, незважаючи на його неодноразові відповідні звернення.

Представник військової частини НОМЕР_1 у відповідності до загальних засад змагальності в цивільному судочинстві (ст.10,60 ЦПКУ) мав довести суду, шляхом надання належних та допустимих доказів, безпідставність вимог стягувача про поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та спростувати надані заявником докази, однак ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді представником відповідача доводи ОСОБА_1 не спростовані.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ст.312, ст.ст.313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 відхилити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає

Головуючий суддя П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський