АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1384/17 Справа № 201/8500/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Вишгородська районна державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Наталія Дем'янівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування та скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року позивач звернулась з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Вишгородською районною державною нотаріальною конторою 07 серпня 2009 року, належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1. 04 лютого 2016 року їй стало відомо про те, що земельна ділянка, на якій розташований належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності іншій особі, а саме: ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 серпня 1998 року. Оскільки положеннями ст. 30 Земельного кодексу України в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин, передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди - просила суд, з урахуванням уточнень, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0617 га, що розташованої за адресою: АДРЕСА_1, який був укладений 05 серпня 1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., реєстровий № 4549; визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на вказану земельну ділянку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 червня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. за реєстровим № 3783. За умовами даного договору на користь ОСОБА_7 ОСОБА_3 відчужила належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09 червня 1995 року житловий будинок з господарчими будівлями, розташований на земельній ділянці площею 605 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

В цей же день, 26 червня 1998 року, ОСОБА_9 склала заповіт, за яким все своє майно заповідала ОСОБА_4 (а.с.78, зворот).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 05 серпня 1998 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. за реєстровим № 4549, ОСОБА_4 купила, а ОСОБА_3 продала належну їй на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 24 червня 1998 року земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9, 11, 71).

11.11.2008 року відповідач ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_7, але заявою від 02.03.2009 року відкликала попередню заяву та відмовилась від належного їй спадково майна після померлої ОСОБА_7 (а.с.74-75).

ОСОБА_2 набула право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - ОСОБА_7, виданого Вишгордською районною державною нотаріальною конторою Київської області 07 серпня 2009 року за реєстровим № 1-3075 (а.с.7, 8, 12).

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_7, вбачається, що ОСОБА_2 окрім зазначеного свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння АДРЕСА_1 були видані свідоцтва право на спадщину на земельну ділянку, розташовану на території Миколайпільської сільської ради Донецької області, Костянтинівського району та на майновий пай на суму в розмірі 778,00 грн. (а.с. 81, 82).

Правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 не отримала.

Відповідно до пояснень, наданих сторонами та їхніми представниками в судовому засіданні, ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_2, а ОСОБА_5 є чоловіком ОСОБА_4, шлюб між якими розірвано; коштом ОСОБА_5 був побудований житловий будинок АДРЕСА_1

22 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_5, надіслав до суду заперечення на позов, в яких просив відмовити у задоволенні позову, так як ОСОБА_2 звернулась з позовними вимогами по спливу 7 років після оформлення спадщини та пропустила строк позовної давності.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ст. 30 ЗК УРСР, в редакції, чинній на 26.06.1998 р., при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

За таких обставин, ОСОБА_3 05 серпня 1998 року здійснила продаж земельної ділянки в порушення вимог ст.30 ЗК УРСР.

Разом з тим, враховуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності, суд першої інстанції, керуючись ст.267 ЦК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неправомірного застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з моменту укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки, 05.08.1998 року до моменту смерті ОСОБА_7 не зверталась з заявами про захист її порушених прав, як і позивач ОСОБА_2 з дня оформлення правовстановлюючих документів 07 серпня 2009 року.

Крім того, відповідно до заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_2 не зазначає спірну земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що свідчить про її обізнаність щодо відсутності такої земельної ділянки у складі спадкового майна.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позовна давність не поширюється на вимоги власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, відхиляються колегією суддів, оскільки ОСОБА_2, звернулась з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування та скасування державної реєстрації, а не з вимогами про усунення перешкод у здійсненні користування своїм майном, тому такі посилання не стосуються спірних правовідносин.

Таким чином, судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П. Варенко

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова