Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/814/16-ц
Провадження № 2/321/6/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н., згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконував зобовязання по договору внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 34679,66 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не зявився, будучі належним чином повідомленим по час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомлені. В попередніх судових засіданнях представник позивача вимоги підтримував в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, представником ПАТ КБ «ПриватБанк» були надані письмові пояснення щодо змісту позовних вимог (а.с.40-42).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснюючи, що він договору з ПАТ КБ «Приватбанк» не укладав та коштів не отримував, просив відмовити в задоволенні позову, надано письмові заперечення (а.с.96-98), відповідно до яких відповідачем зазначається, що позивачем не надано жодних письмових підтверджень укладення кредитного договору та отримання коштів саме ним в 2005 році. Крім того, відповідачем подано заяву про закриття провадження у справі у звязку з пропуском строку позовної давності (а.с.36).

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в ході судового розгляду, 12 грудня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», згідно рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, шляхом заповнення та підписання ОСОБА_1 заяви про бажання оформити на своє імя кредит (а.с. 10).

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом частини 1 статті 626, статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які с обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами 12 грудня 2005 дійсно було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 4500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В заяві ОСОБА_1 на отримання кредиту зазначено, що відповідач ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, що були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 10) Крім того, розпискою держателя карти від 12 грудня 2005 року підтверджується отримання відповідачем платіжної картки та ознайомлення з правилами користування карткою (а.с. 94).

Заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо не укладання ним договору на отримання кредитних коштів в повній мірі спростовуються письмовими доказами, наданими позивачем, згідно яких ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов кредитування, передбачених умовами укладеного договору від 12 грудня 2005 року.

Твердження відповідача щодо не підписання ним будь-яких документів на отримання кредитних коштів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки відповідачем не надано жодних належних доказів та не заявлялись клопотання щодо їх забезпечення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно вимог ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку клієнт зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до статті 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг).

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунками заборгованості за договором (а.с. 6-8, 90-93).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж у погашення кредиту ОСОБА_1 здійснив 14 березня 2007 року. Заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 грудня 2005 року визначена позивачем станом на 29 травня 2016 року у розмірі 34679,66 грн., яка складається із: 3161,36 грн. заборгованість за кредитом; 29390,70 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1627,60 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Так як пунктом 6.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку клієнт зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту та оплати винагороди банку, з моменту порушення умов договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором №б/н від 12 грудня 2005 року у погашення заборгованості відповідач здійснив 14 березня 2007 року, а тому за визначенням пункту 6.6 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено 14 березня 2007 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 16 червня 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Посилання представника позивача у письмових поясненнях на заяву-анкету відповідача від 10 липня 2015 року про приєднання до нових Умов та Правил надання банківських послуг, як на визнання ним свого боргу перед банком, що перериває перебіг позовної давності, є безпідставними, так як з наданої заяви не вбачається, стосовно якого договору чи зобовязань вона складена.

Про застосування позовної давності ОСОБА_1 подав до суду відповідну заяву (а.с. 36).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині 3 статті 267 ЦК України зазначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом із тим за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, що відповідає правовій позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до розрахунку позивача розмір відсотків за кредитом у межах строку позовної давності за період з 16 червня 2013 року по 16 червня 2016 року (дата звернення до суду) становить 8716,92 грн. (29390,70 -20673,78).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобовязань відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 грудня 2005 року та враховуючи сплив позовної давності стосовно вимог в частині стягнення суми заборгованості по кредиту, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині заборгованості за відсоткам и в межах строку позовної давності в сумі 8716,92 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позивним вимогам в сумі 346,43 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за кредитним договором від 12 грудня 2005 року в сумі 8716,92 грн., та судовий збір в сумі 346,43 грн., а всього в сумі 9063 (девять тисяч шістдесят три) грн. 35 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3