Справа № 364/1031/16-ц
Провадження № 2/364/26/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря Сіваченко Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в смт Володарка, справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

до ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у вересні 2016 року звернувся до Володарського районного суду Київської області з названим позовом, вказуючи , що відповідно до укладеного договору № 250605- CRED від 18.09.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав строковий кредит у розмірі 11 000,00 грн. В порушення умов договору він не проводить в установлений термін оплату по кредиту. Зобов'язання за договором забезпечено договором поруки, за яким відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виступили поручителями щодо основного зобов'язання, однак свого обов'язку також не виконали.

Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 11981,88 грн. за кредитним договором № 250605- CRED від 18.09.2008 року та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги у повному обсязі та просив суд позов задоволити, посилаючись на обставини справи та на матеріали кредитної справи.

Предаставник відповідачів - ОСОБА_4 заперечував проти позовних вимог та надав суду заяву про застосування строку позовної давності ( а.с. 96-97).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, заяви про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Від нього надійшла заява, якою він просить суд застосувати позовну давність ( а.с.55-56).

Суд, ознайомившись з позовною заявою, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши матеріали кредитної справи вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк» 18.09.2008 року було укладено кредитний договір № 250605- CRED , на суму кредиту 11 000 грн. на термін до 18.03.2010 року ( а.с.8-9). Відповідно до кредитного договору було укладено додаток № 1- графік погашення кредиту та процентів по ньому ( а.с.10) . Цього ж дня відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки та у п. п.2 ; 4 якого зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за Кредитним договором в тому розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів , пені та інших платежів , відшкодування збитків , а у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники ( а.с.11,12).

Відповідач ОСОБА_1 в порушення вимог ст.1054 ЦК України та умов кредитного договору не в повній мірі виконав свої зобов'язання та не провів належну оплату за договором. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконали умови договору поруки та не оплатили виниклу заборгованість. Відповідно до розрахунку, заборгованість відповідачів перед позивачем, за кредитним договором № 250605- CRED від 18.09.2008 року, складає 11 981,88 грн. із них :

-2249,23грн. - заборгованість за кредитом;

-8923,99 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 5.10 умов та правил надання банківських послуг;

-250, 00 грн. - штраф (фіксована частина);

-555, 95 грн. - штраф (процентна складова).

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, при цьому вказував, що відповідачі не здійснювали платежі за договором, чим порушили умови договору та положення ЦК України. При цьому було надано суду для огляду оригінали кредитної справи та розрахунок заборгованості.

Представник відповідачів зазначив, що дійсно між сторонами по справі було укладено кредитний договір та договори поруки, зазначені стороною позивача. Має місце неналежне виконання відповідачами договірних зобов'язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 11 981,88 грн. Однак на час звернення позивача до суду з позовною заявою у позивача вже закінчився строк за яким можливо пред'являти вимогу про стягнення боргу, тому представник відповідача подав до суду заяву та просить застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Наведене вище, вказує, що відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору № 250605- CRED від 18.09.2008 року. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також не виконали взяті на себе зобов'язання за договором поруки № 250605 - CRED П від 18.09.2008 року. Таким чином, вимоги позивача базуються на умовах договору та законі ( ст.ст. 526- 530, 610, 1048 - 1050, 1054 ЦК України). Заборгованість відповідачів перед банком складає -- 11 981,88 грн.

Суд вважає, що за результатами розгляду справи у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з вимогою про захист своїх прав, який фактично закінчився 19.03.2015 року, оскільки, згідно додатку до кредиту ( графік погашення) останній платіж по кредиту відповідач ОСОБА_1 здійснив 18.03.2010 року та враховуючи положення п.5.7 договору, який визначає строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості по кредиту - 5 років. Дані обставини справи визнані сторонами по справі та в силу ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту - до 18.03.2010 року , так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок на що вказує стаття 253 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання згідно частини п'ятої статті 261 ЦК України.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, згідно додатку до договору кредиту . Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами згідно графіка погашення кредиту, тому початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань тобто, починаючи з 19.10.2013 року.

Згідно довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором від 18 березня 2010 року жодних платежів в рахунок погашення заборгованості від позичальника не надходило (а.с. 10). У свою чергу банк звернувся до суду із зазначеним позовом 06.09.2016 року, тобто позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) , 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), 01 липня 2015 року( № 6-31цс15).

Окрім того, по справі встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договори поруки, згідно умов яких поручителі зобов'язалися перед кредитором в повному обсязі відповідати за виконання боржником його зобов'язань. Договором поруки передбачено, що при невиконанні чи не належному виконанні боржником зобов'язань за кредитним договором поручитель і боржник будуть відповідати перед кредитором солідарно, тобто кредитор вправі за своїм розсудом вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором як від боржника, так і від поручителя, як цілком, так і частини боргу . Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі як і боржник, враховуючи сплату відсотків, витрат, що виникають по стягненню боргу та інших збитків кредитора, які викликані невиконанням чи неналежним виконанням зобов'язань боржником ( а.с. 11,12).

З умов договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про те, що він набирає сили після його підписання всіма сторонами і припиняє свою дію після припинення забезпечених порукою зобов'язань (пункт 10 договору поруки) , не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 251 і частини 1 статті 252 ЦК України.

Отже, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, тобто, застосовуються правила частини 4 статті 559 ЦК України. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо порука припинилася на підставі непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, позовна давність не застосовується, оскільки припинилося право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя і обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушення позичальником зобов'язання.

Таким чином, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання боржником основного зобов'язання, якщо строк дії поруки не встановлений, є підставою для припинення поруки, тобто, припинення обов'язку поручителя нести солідарну разом із боржником відповідальність перед банком за основним зобов'язанням.

Кредитним договором № 250605- CRED від 18.09.2008 року визначено строк виконання основного зобов'язання - не пізніше 18.03.2010 року. За таких умов право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту у банку виникло з 19.04.2010 року і існувало протягом наступних шести місяців, тобто до 18.11. 2010 року.

Банк звернувся до відповідачів як поручителів, із позовом у вересні 2016 року, тобто із пропуском зазначеного шестимісячного строку, що являється самостійною підставою для відмови в задоволені позову у зв'язку з припиненням права банку на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів. Висновок від 17. 02.2016 № 6-1844цс15 ВСУ зазначає, що строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки було пред'явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Окрім того, Верховний суд України 16.11.2016 р. у справі за № 6-2469цс16 зробив правовий висновок посилаючись на практику Європейського суду з прав людини. Зокрема суд вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Тобто, застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Враховуючи вище викладене суд прийшов до переконання, що дійсно має місце заборгованість відповідачів перед ПАТ КБ « ПриватБанк» , але відповідачами заявлено про застосування позовної давності у спірних правовідносинах, тому суд вважає за необхідне задовольнити їх заяву і відмовити в задоволенні позову із підстав спливу позовної давності.

Керуючись кредитним договором № 250605- CRED від 18.09.2008 року, договором поруки № 250605- CRED П від 18.09.2008 року, ст.ст. 11, 253-255, 260, 509, 526, 527, 530, 536, 553 , 554, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, , ст.ст. 11, 60, 61, 88, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 06 лютого 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. Л. Моргун