У Х В А Л А

19 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Уповноваженого Верховного Ради України з прав людини, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 8 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, рішення Печерського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року залишив без змін.

У січні 2017 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 23 та частини другої статті 1166 Цивільного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 й залишаючи в силі рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову, суд касаційної інстанції погодився з їхніми висновками про недоведеність позивачем обставин щодо визнання незаконними дій Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини при розгляді заяви у встановленому законодавством порядку, причинного зв'язку між шкодою, завданою позивачу, та діями чи бездіяльністю останнього.

Надана для порівняння ухвала від 25 лютого 2015 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд скасував ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Уповноваженого Верховного Ради України з прав людини, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк