АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/8638/16-ц Головуючий в суді 1 інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 22-ц/791/506/17 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого Склярської І.В.

суддів: Вейтас І.В.

ОСОБА_2

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 від імені якого діє ОСОБА_4, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є.Карабелеша», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - головний лікар Комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є.Карабелеша» ОСОБА_5 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 від імені якого діє ОСОБА_4Е звернувся до суду з вказаним позовом, який був уточнений в процесі розгляду справи, та остаточні вимоги якого є :

1)визнати незаконним наказ №148-к від 15 липня 2016 року Комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім.Є.Є.Карабелеша» про звільнення ОСОБА_3 з посади лікаря-нейрохірурга міського інсультного центру згідно п.3 ст.40 КЗпП України;

2)поновити ОСОБА_3 на посаді лікаря-нейрохірурга та на посаді лікаря - нейрохірурга екстреної допомоги міського інсультного центру Комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім.Є.Є.Карабелеша»

3)стягнути з Комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім.Є.Є.Карабелеша» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 липня 2016 року до дня винесення рішення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 30.09.2009 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посадах лікаря-нейрохірурга та лікаря-нейрохірурга міського інсультного центру клінічної лікарні Суворовського району ( найменування змінено на Комунальний заклад «Херсонська міська клінічна лікарня ім.Є.Є.Карабелеша»).

Наказом №148-к від 15.07.2016 року позивача було звільнено з займаних посад за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і привалами внутрішнього розпорядку, п.3 ст.40 КЗпП України.

Звільнення вважає незаконним, оскільки:

було порушено порядок проведення профспілкового комітету, яке провели без попереднього запрошення та за відсутності головного лікаря, а також в день звільнення;

відповідачем порушені норми ст.ст. 47,49, 116 КЗпП України, не надано копію наказу про звільнення, довідку про роботу та заробітну плату, не повідомлено про нараховані суми належні при звільнені;

не враховано норми ч.1 п.3 ст.40 КЗпП України щодо систематичного невиконання без поважних причин, обовязків, покладених трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку;

раніше накладені дисциплінарні стягнення мали штучний характер, викликані необєктивним ставленням до позивача, керівництво закладу у такій спосіб бажає позбавитися позивача як працівника;

при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, не враховані положення ч.3 ст.149 КЗпП України, ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну шкоду, обставини за якими вчинено проступок, попередню роботу працівника.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що рішення ухвалено за відсутністю доказів наявності дисциплінарного проступку та вини позивача, без зясування обставин та правомірності застосування стягнення, без встановлення та визначення ступені тяжкості, без доказів заподіяння шкоди, без врахування попередньої роботи працівника та без дослідження роботодавцем всіх правил та порядку притягнення працівника до дисциплінарного стягнення.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач та третя особи її доводи не визнали, рішення суду вважають законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент видачі наказу про звільнення, позивач був таким, щодо якого існував не скасований та не оскаржений в подальшому наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, службовою перевіркою встановлені порушення, які є підставою для застосування до позивача норми ч.3 ст.40 КЗпП України , в порядку ст. 43 КЗпП України надано згоду про звільнення, а також враховані обставини, які підлягають врахування за ч.3 ст.149 КЗпП України.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3І прийнятий на посаду лікаря - нейрохірурга стажера міського інсультного центру на 0,5 ставки та на 0.5 ставки на посаду лікаря - невропатолога стажера екстреної допомоги міського інсультного центру на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_6 з 01.10.2009 року з іспитом 6 місяців (а.с.32). За наказом №92-к від 12.04.2013 року, на підставі заяви ОСОБА_3, зазначено: вважати ОСОБА_3 працюючим на 0.5 ставки лікаря - нейрохирурга та на 0.5 ставки лікаря - нейрохирурга екстреної допомоги міського інсультного центру з 12.04.2013 року. Всього -1 ставка (а.с.35,36).

За наказом №148-к від 15.07.2016 року, ОСОБА_3 звільнений з займаної посади лікаря - нейрохирурга та з посади лікаря - нейрохирурга екстреної допомоги міського інсультного центру за п.3 ст.40 КЗпП України 15.07.2016 року (а.с.69).

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Виходячи зі змісту цієї норми, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку ( пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року з наступними змінами).

При цьому, адміністрація повинна навести конкретні факти невиконання обовязків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

За розясненнями п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За змістом закону, звільнення працівника за п.3 ст.40 КЗпП України є крайньою мірою, коли подальше залишення на роботі порушника трудової дисципліни суперечить інтересам установи. При визначенні наявності вини працівника в невиконанні або неналежному виконанні обовязків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку або посадовими інструкціями, необхідно враховувати обєктивні причини.

Відповідно до ст.149 ч.3 КЗпП України при обранні виду стягнення адміністрація повинна враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП - дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №154 від 13.06.2016 року ОСОБА_3І була оголошена догана за неналежне виконання функціональних обовязків, яки полягали в тому, що ним була допущена діагностична помилка, що ґрунтується на неповноті збору анемниза, поверхневим огляді пацієнта, недооцінкою обєктивного стану здоровя, також вказується на існування аналогічних випадків під час його трудової діяльності в лікарні (а.с.28).

Зазначений наказ ОСОБА_3 не оспорювався.

Підставою для звільнення за оспорюваним наказом від 15.07.2016 року послугувало систематичне порушення посадової інструкції лікаря в частині невчасного надання допомоги пацієнту, неякісного ведення записів в історії хворого, недотримання норм медичної етики та деонтології при спілкуванні з пацієнтами , як наслідок завдання шкоди діловій репутації (а.с.69).

Так, відповідно до посадової інструкції лікаря - нейрохирурга екстреної допомоги міського інсультного центру та посадової інструкції лікаря - нейрохирурга міського інсультного центру , які є однаковими за своїм змістом, в його функції, завдання та обовязки серед іншого також входить:

ведення історії хвороби хворого, в якій записувати дані огляду хворого з зазначенням часу огляду в історії хворого, за невчасне й неякісне ведення записів чого несе відповідальність,

надання необхідної швидкої і невідкладної медичної допомоги,

дотримання принципів медичної деонтології, ведення лікарської документації.

Також за положеннями посадової інструкції, лікар-нейрохирург, працює у тісному контакті з завідуючим відділенням, колегами по відділенню та лікарні взагалі, надаючи важливе значення гарним стосункам та принципам деонтології (а.с. 37-48).

Суд першої інстанції, на думку судової колегії дійшов правильного висновку про доведеність лікарнею викладених підстав, які знайшли своє підтвердження в акті службового розслідування, письмових скаргах пацієнтів та інших доказах наданих суду першої інстанції, за виключенням доведення неякісного ведення записів історії хвороби, а отже колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги про недоведеність порушення позивачем трудових обовязків, покладених на нього, які фактично зводяться до переоцінки доказів, окрім неякісного ведення записів історії хвороби.

Медична деонтологія це сукупність етичних норм і принципів поведінки медичного працівника при виконанні своїх професійних обовязків. Медична деонтологія тісно повязана із медичною (лікарською) етикою, яка є різновидом професійної етики, що включає сукупність морально-етичних норм і правил надання медичної допомоги. Медична деонтологія включає в себе поряд з іншими питаннями і проблеми взаємин з хворими та їхніми родичами. Законом встановлено обовязок лікаря турбуватися про людське здоровя та життя, а його моральна відповідальність у звязку з цим набуває специфічних рис у порівнянні з іншими професіями, що не мають в людині прямого обєкту дії.

За положеннями ст. 3.6. Етичного кодексу лікаря України, лікар повинен поважати честь і гідність пацієнта, ставитися до нього доброзичливо.

Так, зясовуючи можливість надання вчасно медичної допомоги хворій ОСОБА_7, саме лікарем нейрохирургом, ОСОБА_3, не спростовуючи його виклик до вказаної хворої, не надав пояснень, відносно того, що як під час виконання його вказівок медичною сестрою щодо хворої Р. ( в приймальному відділенні) , так і під час виконання компютерної томографії щодо вказаної хворої, він не мав змоги виконати виклик іншого лікаря для надання допомоги ОСОБА_7, враховуючи також те , що хвора Р. відмовилася від госпіталізації.

Отримання згоди профспілкого комітету на звільнення ОСОБА_3 відповідає вимогам ст. 43 КЗпП України, доведено матеріалами справи, а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення вказаної норми закони є на думку судової колегії, надуманими.

Колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що позивач займав дві посади, а отже звільнення саме з двох посад є безпідставним, оскільки з його заяви (а.с.33) , наказу (а.с.35), штатних розкладів з 2013 по 2016 роки вбачається, що ОСОБА_3 займав всього одну ставку лікаря нейрохірурга та обіймав посаду саме лікаря-нейрохирурга.

Також, на думку судової колегії, при обранні виду стягнення лікарнею було враховано як обставини, за яких вчинено проступок так і попередню роботу працівника.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з попереднього місця роботи, Херсонської обласної клінічної лікарні, ОСОБА_3 був звільнений за п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.237), а за час роботи в міській лікарні також мав випадки порушення медичної деонтології, про що свідчать накази (а.с.235,236).

Колегія суддів не може погодитися з поясненнями позивача, що до нього мало упереджене, необєктивне ставлення , яке стало підставою для його звільнення, оскільки вони спростовуються доказами, наданими лікарнею, щодо порушення позивачем медичної деонтології.

З матеріалів справи, а саме наказів відносно лікаря ОСОБА_3І , вбачається його послідовна поведінка щодо порушення етичних норм і принципів поведінки медичного працівника при виконанні своїх професійних обовязків.

В той же час, наявність скарг пацієнтів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свідчать про недотримання лікарем ОСОБА_3 вищезазначених положень, а пояснення позивача, надані ним в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що його вирази «не понимает» були направленні на зясування реакції хворої, оскільки стан хворої унеможливлював розуміння нею мови, навпаки підтверджують відомості викладені в скарзі.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведення лікарнею, як письмовими доказами, так і показами свідка завідуючого МІЦ ОСОБА_10, порушення позивачем медичної деонтології, а тому не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про не надання йому для огляду оригіналів скарг пацієнтів та інших доказів, з якими він був ознайомлений лише в судовому засіданні.

Разом з тим, зазначення в акті службового розслідування розбіжності в 10-ти хвилинах запису в історії хвороби при наявності висновку, що лікування та обстеження пацієнток ОСОБА_11, ОСОБА_12 проводилося згідно локальних протоколів надання медичної допомоги з врахуванням стану захворювання, індивідуальних особливостей організму (а.с.54) та таких посадових обовязків, як ведення історії хвороби хворого, в якій записувати дані огляду хворого з зазначенням часу огляду в історії хворого, за невчасне й неякісне ведення записів чого несе відповідальність, з урахуванням відомостей про запис часу огляду, які містяться в медичних документах (а.с.32,34), на думку судової колегії, не може бути визначено як неякісне ведення записів в історії хворого, але не доведення цієї обставини лікарнею як порушення не впливає на обсяг тих порушень, які доведені та наслідком яких є застосування дисциплінарного стягнення за п.3 ст.40 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів, відхиляє доводи апеляційної скарги, як такі, що не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права та не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду, як такого, що ухвалене з дотриманням вимог закону, не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

РішенняХерсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.В.Склярська

Судді: І.В.Вейтас

ОСОБА_2