Номер провадження: 22-ц/785/3202/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Дрішлюка А.І.

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) по аліментах,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та неустойки (пені) по аліментах, мотивуючи це тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2012 року з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти щомісяця в розмірі 1000 гривень до 21 грудня 2027 року. Разом із тим, станом на 01 березня 2016 року заборгованість по аліментах складає 34685,59 грн., з урахуванням чого неустойка (пеня) із вказаної суми складає 166788,16 грн., які просить стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що:

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 червня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти щомісяця в розмірі 1000 грн. до 21 грудня 2027 року.

Розрахунком державного виконавця заборгованість станом на 31 травня 2014 року складає 16333,33 грн., а станом на 01 березня 2016 року загальна заборгованість складає 34685,59 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості та неустойки (пені) по аліментах, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнала доведеною обставиною те, що за домовленістю з відповідачем у рахунок заборгованості по аліментах відповідач зробив у квартирі, де вона проживає разом із дитиною, ремонт, на проведення якого відповідачем витрачені кошти на два вікна з дверима 6470,80 грн., на ламінат 10584,03 грн., на диван кутовий 25940 грн.

Загальна вартість витрат, понесених відповідачем, загалом складає 42994,83 грн. і є більшою ніж заборгованість по аліментам 34685,59 грн., у зв'язку із чим відсутні підстави для стягнення заборгованості та неустойки (пені).

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З документів, наданих відповідачем вбачається, що в червні 2014 року ним були оплачені ремонтні роботи з встановлення нових вікон, укладці ламінату, придбані меблі- кутовий діван та кресло у квартирі, де мешкає його син з своєю матір`ю (колишньою дружиною відповідача). Крім того, він за власний кошт організував день народження сина. Загальна вартість ремонтних робіт, придбаних вікон, меблів та дня народження сина складає 52911 грн. 83 коп.

Сам факт проведення ремонтних робіт, купівля меблів, заміна вікон за рахунок відповідача позивачем не заперечувалися. Проте позивач наполягає, що дані витрати відповідачем здійснені добровільно за його власною ініціативою і не в рахунок існуючої заборгованості по аліментам.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спор.

Отже, добровільна участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами не звільняє від сплати аліментів того з батьків, з якого рішенням суду присуджено стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши зміст представлених відповідачем документів про понесені ним витрати на ремонтні роботи, заміну вікон, купівлі нових предметів мебелі у квартиру, де проживає дитина, витрати на проведення дня народження дитини, судова колегія не вбачає, що вказані витрати були здійснені саме в рахунок погашення існувавшої на той час (червень 2014 року) заборгованості по аліментам, стягнутих за рішенням суду.

Крім того, в розрахунку заборгованості по аліментам, який виконаний державним виконавцем вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість у червні серпні 2014 року та у січні - червні 2015 року. Тобто дане часткове погашення не має відношення до сум витрачених відповідачем у червні 2014 року на ремонтні роботи із заміною вікон та меблів та оплаченому дню народження дитини у грудні 2015 року.

Суд першої інстанції, не дослідивши належним чином докази, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, дійшов помилкового висновку, що добровільні витрати відповідача на дитину є погашенням ним заборгованості по аліментам та необгрунтовано з цих підстав відмовив у заявлених позивачем вимогах.

Тому рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи власне рішення, судова колегія звертає увагу на таке.

Предметом заявлених вимог є стягнення заборгованості та неустойки (пені) по аліментах.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, який визначений у цій заяві.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції на час виникнення спірних правовідносин і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Отже, вимоги про стягнення заборгованості по аліментам задоволенню не підлягають.

Згідно з проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 31.05.2014 року такий становив 16333 грн. 33 коп., станом на 01.03.2016 року, заборгованість по аліментам з наростаючим підсумком становила 34685грн. 59 коп.

Згідно з частинами 1, 2 статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзацах 1, 2 пункту 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Позивач подала розрахунок заборгованості за період з 31.05.2014 року по 01.03.2016 року, згідно з яким неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення становить 166 788 грн. 16 коп. При цьому позивач виходила з того, що пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) з наростаючим підсумком за кожен день прострочення її сплати в тому місяці, протягом якого не проводилося стягнення.

З таким висновком позивача погодитися не можна, оскільки він ґрунтується на помилковому тлумаченні частини 1 статті 196 СК України, зміст якої слід розуміти так, що пеня підлягає стягненню за кількість днів прострочення в межах місяця, за який стягуються аліменти, виходячи з того, що аліменти є місячним платежем.

Відповідач за період з 31.05.2014 року по 01.03.2016 року прострочив сплату аліментів, тому пеня підлягає стягненню відповідно до такої формули: Р = s * р * Q, де Р сума пені; s сума заборгованості; р ставка пені, у відсотках за день прострочення; Q кількість днів прострочення.

Розрахунок пені:

за травень 2014 року: 32,26*1%*1= 0,32 грн.; за червень 2014 року: 780*1%*30= 234 грн.;

за липень 2014 року: 340*1%*31= 105,40 грн.; за серпень 2014 року: 400*1%*31= 124 грн.;

за вересень 2014 року: 1000*1%*30= 300 грн.; за жовтень 2014 року: 1000*1%*31= 310 грн.;

за листопад 2014 року: 1000*1%*30= 300 грн.; за грудень 2014 року: 1000*1%*31= 310 грн.;

за січень 2015 року: 800*1%*31= 248 грн.; за лютий 2015 року: 800*1%*28= 224 грн.;

за березень 2015 року: 800*1%*31= 248 грн.; за квітень 2015 року: 800*1%*30= 240 грн.

за травень 2015 року: 800*1%*31= 248 грн.; за червень 2015 року: 800*1%*30= 240 грн.;

за липень 2015 року: 1000*1%*31= 310 грн.; за серпень 2015 року: 1000*1%*31= 310 грн.;

за вересень 2015 року: 1000*1%*30= 300 грн.; за жовтень 2015 року: 1000*1%*31= 310 грн.;

за листопад 2015 року: 1000*1%*30= 300 грн.; за грудень 2015 року: 1000*1%*31= 310 грн.;

за січень 2016 року: 1000*1%*31= 310 грн.; за лютий 2016 року: 1000*1%*29= 290 грн.;

Взагалі: 5571 грн. 72 коп.

В даному розрахунку апеляційним судом при обчисленні суми заборгованості враховувалися сума аліментів стягнута за рішенням суду та розмір аліментів, який частково був погашений відповідачем за деякі місяці, зазначені у розрахунку державного виконавця, який не оспорений в установленому порядку і не міг не приматися до уваги апеляційним судом. Тому заборгованість по аліментам у наведеному в рішенні апеляційного суду розрахунку є різницею між сумою щомісячних зобовязань по аліментам та сумою, яка частково погашалося у відповідному місяці відповідачем.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення пені по аліментам підлягають частковому задовленню в сумі 5571 грн. 72 коп.

У відповідності до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати аліментів при подачі позову та апеляційної скарги, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно сумі задоволених вимог в сумі 55 грн. 72 коп. (5571,72*1%).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 неустойку (пеню) по аліментам в сумі 5571 грн. 72 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 55 грн. 72 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_5