АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7811/16-ц Номер провадження 22-ц/786/329/17Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн. щомісячно починаючи з 25.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.09.2016 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів 4 800,00 грн. Відповідно до розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів заборгованість складає 5 472,00 грн. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню)за прострочення сплати аліментів в сумі 5 472,00 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 5 340 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

З цим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 25.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).

На підставі вищевказаного рішення, місцевим судом 29 липня 2014 року видано виконавчий лист (а.с. 13).

Станом на 01 вересня 2016 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість по аліментам в сумі 4 800 грн. згідно довідки Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області № 48158 від 16.09.2016 р. (а.с.10).

Задовольняючи позов частково, місцевий суд виходив з правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 16.12.2015року у справі №6-2696цс15, яка відповідно до ч.1ст.360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно ч.1ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення.

При ухваленні судового рішення місцевий суд залишив поза увагою останню правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 01.06.2016 року у справі № 6-535цс16, яка усунула розбіжності у застосуванні норм матеріального права у подібних правовідносинах, та яка передбачає, що згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Як вбачається із довідки Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області № 48158 від 16.09.2016 р. станом на 01 вересня 2016 року боржник ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.03.2016 р. по 01.09.2016 р. у розмірі 4 800 грн., тобто по 800 грн. у кожному місяці (а.с.10). У суді першої інстанції відповідач стверджував, а позивач визнала, що у серпні 2016 р. він сплатив аліменти частково у розмірі 200 грн., у зв»язку з чим підлягає зменшенню розмір аліментів у вказаному місяці до 600 грн.

При вирішенні спору місцевим судом неправильно застосовано механізм обчислення неустойки (пені), що вплинуло на її розмір, тому, виходячи із помісячного розрахунку заборгованості, сума неустойки за спірний період з 01.03.2016 р. по 01.09.2016 р., яка обчислюється у розмірі 1% від розміру несплачених аліментів за кожен місяць прострочення виконання забов»язання буде становити: березень 2016 року - 248 грн. (800 грн. х 1% х 31 день) + квітень 2016 року - 240 грн. (800 грн. х 1% х 30 днів) + травень 2016 року - 248 грн. (800 грн. х 1% х 31 день) + червень 2016року - 240 грн. (800 грн. х 1% х 30 днів) + липень 2016 року - 248 грн. (800 грн. х 1% х 31 день) + серпень 2016 року - 186 грн. (600 грн. х 1% х 31 день) + вересень 2016 року - 240 (800 грн. х 1% х 30 днів), всього - 1650 грн.

Вказана сума неустойки (пені) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи відповідача про те, що заборгованість у період з березня 2016 року до вересня 2016 року утворилася не з його вини не заслуговують на увагу, оскільки згідно записів трудової книжки відповідач був звільнений з роботи у лютому 2016 року за угодою сторін та лише у вересні 2016 року прецевлаштувався за новим місцем роботи, дані про його перебування на обліку у центрі зайнятості, як безробітнього, відсутні.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що по справі не притягнуто в якості третьої особи Автозаводський ВДВС, оскільки вказана обставина не впливає на вирішення спору, відділ ДВС не заявляє про порушення його прав, у матеріалах справи мається вище вказана довідка ВДВС про заборгованість зі сплати аліментів, яка відповідачем не оспорюється, крім цього, доводи відповідача про те, що він не отримував повідомлень від державного виконавця про заборгованість, також не заслуговують на увагу, оскільки відповідач достовірно знає про покладений на нього обов»язок сплачувати за рішенням суду щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі 800 грн., також знає у який місяць він цей обов»язок не виконав чи виконав частково, тому ці доводи не приймаються до уваги.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 3, 309 ч.1 п. 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 грудня 2016 року - змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 5 340,00 грн. до 1 650,00 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :