Справа №467/1266/16-ц 17.01.2017 17.01.2017
Провадження №22-ц/784/283/17
Справа № 467/1266/16-ц
Провадження № 22-ц/784/283/17 Головуючий першої інстанції: Кірімова О.М.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційного банку

«ПРИВАТБАНК»

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідно до укладеного 6 червня 2008 р. договору № б/н (далі - Договір) відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач виконує свої зобов'язання за Договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 31 травня 2016 р. складає 11 331 грн. 80 коп., з яких 283 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом, 7170 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3100 грн. - заборгованість за пенею та комісією та штрафи (250 грн. - фіксована частина, 527 грн. 70 коп. - процентна складова), а також судові витрати.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2016 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення та просить його скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 06 червня 2008 р. між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 30 % на рік та встановленням 55 днів пільгового періоду.

Сторони також домовились, що заява позичальника разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають договір про надання банківських послуг. Свою згоду ОСОБА_2 висловила у своїй заяві, яку власноручно підписала (а.с. 6).

Також ОСОБА_2 06 червня 2008 р. отримала кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії - до грудня 2011 р., що підтверджується її підписом у заяві, за допомогою якою використовувала кредитні кошти.

Таким чином, судом встановлено, що Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення кредиту та відсотків по ньому та згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-5) виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 травня 2016 р. згідно доданого до справи розрахунку заборгованості (а.с. 4-5) становить 11 331 грн. 80 коп., з яких 283 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом, 7 170 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 100 грн. - пеня та комісія, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 527 грн. 70 коп. - штраф (процентна складова).

Наявність заборгованості та її розмір відповідачем не оспорюється, але представник відповідача заявив про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до пп. 3.1.1, 5.3, 5.4 (а.с. 7-13) Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. № 6-116цс13, від 19 березня 2014 р. № 6-20цс14, від 19 березня 2014 р. № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 4-5) останні платежі з погашення кредиту здійснені 27 травня 2013 року в сумі 40 грн., 27 серпня 2013 року в сумі 4 грн. 60 коп. та 19 вересня 2013 року в сумі 6 грн. 55 коп.

З пояснень представника позивача в суді першої інстанції, листа представника ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 120) вбачається, що останній платіж відповідачем здійснено 27 серпня 2013 року.

З виписки банку, наданої на вимогу суду (а.с. 123-126), вбачається, що відповідач здійснювала операцію «депозит», тобто погашення кредиту в сумі 40 грн. 27 травня 2013 р.

Представник відповідача визнавав, що в останнє ОСОБА_2 здійснено погашення кредиту 27 травня 2013 р. і заперечував, що після цієї дати такі операції вчинялися відповідачем.

Внесена на рахунок позивача 27 серпня 2013 року сума - 4 грн. 60 коп. згідно даної виписки є службовою операцією, а тому дана дія вчинена не самим відповідачем, та без її відома (а.с. 125).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 листопада 2016 р. по справі № 6-2104цс16 і згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідачем не визнавалось вчинення оплат з погашення заборгованості за кредитним договором після 27 травня 2013 р., а позивачем в порушення положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано переконливих та беззаперечних доказів (квитанції тощо) того, що ці дії було вчинено безпосередньо відповідачем або уповноваженою нею особою.

За такого, суд обґрунтовано дійшов висновку, що в останнє переривання строку позовної давності щодо виконання зобов'язань за укладеним сторонами договором відбулося 27 травня 2013 р.

Звернувшись до суду 22 червня 2016 р. (позовну заяву було направлено до суду поштою - а.с. 57), позивач пропустив визначений законом строк звернення до суду, що суд обґрунтовано вважав підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що позовну заяву подано з дотриманням загальновстановленого строку позовної давності (три роки), зокрема через здійснення погашення заборгованості 19 вересня 2013 р. суперечить встановленим судом обставинам справи, наявним у справі доказам, а саме, у справі відсутні докази того, що така оплата було здійснена саме відповідачем або уповноваженою нею особою.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Законом, а саме ст. 1055 ЦК України встановлені вимоги до форми кредитного договору. Такий договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, договір про збільшену позовну давність укладається в письмовій формі.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, наданих позивачем, визначена збільшена позовна давність - у п'ять років.

Між тим, надані суду Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, не мають жодної індетифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви позичальника.

В свою чергу, в заяві позичальника Банком не зазначено, що неврегульовані в заяві питання регулюються вказаними Умовами. Не надано суду і Тарифів кредитування з відповідними умовами, які б достовірно свідчили про узгодження сторонами збільшеної позовної давності.

Таким чином, надані позивачем докази не дають підстав вважати, що підписуючи заяву, відповідач розумів положення Умов та Правил надання банківських послуг щодо збільшення строків позовної давності.

За такого, суд дійшов правильно висновку, що письмовий договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався, Умови, які надав позивач, не можуть вважатися таким договором, оскільки не відповідають вимогам, встановленим ст. 207 ЦК України до письмової форми правочину. У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення позовної давності немає. А тому вірно вважав недоведеним факт збільшення сторонами визначених законом строків позовної давності.

Такий висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року при розгляді цивільної справи № 6-16цс15.

Не заслуговують на увагу й посилання позивача на ту обставину, що відповідач після закінчення строку дії картки № НОМЕР_1 отримав нову кредитну картку № НОМЕР_1 (а.с. 122) зі строком дії до листопада 2015 р., оскільки позивачем в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано переконливих доказів, що така картка була отримана ОСОБА_2 та використовувались нею, тоді як останньою такий факт не визнавався.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська