АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №757/638/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на судовий наказ Печерського районного суду м. Києва від 06 січня 2016 року про стягнення з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/1194/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гладун Х.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Судовим наказом Печерського районного суду м. Києва від 06 січня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2 про стягнення з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на її користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Стягнуто з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 29 688,81 грн.

Стягнуто з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь держави судовий збір в розмірі275,60 грн.

Судовий наказ допущено негайному виконанню в частині стягнення з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_2 заробітної плати за грудень 2015 року у сумі 5 560,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року заяву Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про скасування вказаного судового наказу залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим наказом ОСОБА_1 в інтересах Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила судовий наказ скасувати. Зазначає, що звернувшись до суду з заявою про скасування судового наказу Науково-дослідний економічний інститут Міністерства економічного розвитку і торгівлі України підтвердило наявність спору про право, що виключає можливість розгляду справи в наказному провадженні. Також зазначає, що за результатами проведеного внутрішнього аудиту, вбачається, що керівництво Інституту протягом 2013 - 2015 років не вживало заходів з оптимізації чисельності працюючих для приведення її у відповідність до фактичних бюджетних призначень, в результаті чого було утворено приховану (кредиторську) заборгованість перед працівниками Інституту по виплаті заробітної плати, в тому числі й перед ОСОБА_2 Така заборгованість по заробітній платі не рахувалась і не реєструвалась в органах казначейства, що в свою чергу не може утворювати бюджетну заборгованість та відшкодовуватись за рахунок бюджетних коштів. Звертає увагу на те, що довідка про нараховану але не виплачену заробітну плату ОСОБА_2 видана без необхідних документів, які б підтвердили правомірність нарахування зазначеної в оскаржуваному судовому наказі суми.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання представник Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового наказу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 25 червня 2012 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах з Науково-дослідним економічним інститутом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (а.с.5-6).

Наказом Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №54-к від 30 квітня 2015 року ОСОБА_2 було призначено на посаду в.о. старшого наукового співробітника відділу моделювання та прогнозування економічного розвитку.

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_2 посилалась на довідку №115 від 29 грудня 2015 року про нараховану їй заробітну плату з липня 2015 року по грудень 2015 року в розмірі 29 688,81 грн., виданою головним бухгалтером Науково-дослідного економічного інституту ОСОБА_5 (а.с.4).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, зокрема, довідку про заробітну плату заявника, яка свідчить про безспірність заявленої вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для видачі судового наказу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. п. 9, 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР (108/95-ВР) «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III (2050-14) «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Як вбачається з довідки Науково-дослідного економічного інституту №115 від 29 грудня 2015 року про заробітну плату ОСОБА_2 з липня 2015 року по грудень 2015 року було нараховано заробітну плату в розмірі 29 688,81 грн., заборгованість по заробітній платі за вказаний період становить 23 250,76 грн. (а.с.4).

Таким чином, врахувавши обставини справи, що підтверджені належними доказами, зокрема, довідкою про заробітну плату заявника, яка свідчить про безспірність заявленої вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі судового наказу.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неправомірність нарахування заробітної плати, наслідком чого є виникнення спору про право, з огляду на наступне.

Так, на підтвердження даної позиції представник Науково-дослідного економічного інституту посилався на аудиторський звіт про результати проведення позапланового внутрішнього аудиту ефективності діяльності Науково-дослідного економічного інституту №5201-03/3 від 18 березня 2016 року, який було долучено до заяви про скасування судового наказу (а.с.39-67).

Відповідно до змісту вищезазначеного аудиторського звіту, у зв'язку із використанням бюджетних коштів на оплату праці без належних нормативно-правових підстав, з порушеннями, пов'язаними з неналежним веденням бухгалтерського обліку, планування витрат на оплату праці з порушенням чинного законодавства, неефективного управління і використання бюджетних коштів, несвоєчасним та не в повній мірі вжиттям заходів щодо забезпечення економії бюджетних коштів, враховуючи скорочення видатків у 2014 році, в Науково-дослідному економічному інституті станом на січня 2015 року утворилась заборгованість по заробітній платі у сумі 938,7 тис. грн., яка є не бюджетною заборгованістю, так як утворена шляхом взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України.

У 2015 році внаслідок прийняття необґрунтованих управлінських рішень, неефективного управління бюджетними коштами, недоліків у плануванні, неефективного використання бюджетних коштів через відсутність обґрунтованого прогнозування і планування, заборгованість по заробітній платі та стипендіях, утворена шляхом взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань, збільшилась.

Ці наведені в аудиторському звіті обставини жодним чином не свідчать про існування спору про право між роботодавцем Науково-дослідним економічним інститутом та працівником ОСОБА_2, оскільки вказані допущені посадовими особами Науково-дослідного економічного інституту порушення положень бюджетного законодавства України щодо планування витрат на оплату праці, жодним чином не скасовують обов'язку роботодавця провести оплату праці працівників, які виконали роботу за трудовим договором.

Зазначені у аудиторському звіті обставини жодним чином не вказують на те, що ОСОБА_2 не має право на отримання заробітної плати за виконану роботу, дані аудиторського звіту не підтверджують, зокрема, настання певних обставин, як то, заробітна плата у пред'явленому розмірі вже отримана, заробітна плата не нарахована, оскільки робота не була виконана або трудові правовідносини припинені, тощо.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги Науково-дослідного економічного інституту відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки районного суду про наявність правових підстав для видачі судового наказу відповідають обставинам справи та положенням чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами існує спір про право є безпідставними.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного судового наказу не має.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України відхилити.

Судовий наказ Печерського районного суду м. Києва від 06 січня 2016 року про стягнення з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль