Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5238/16-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 49 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Галацевич О.М., Широкової Л.В.

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 16 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з вересня 2006 року сторони перебувають у шлюбі, від якого народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час подружні відносини припинено, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Посилаючись на те, що шлюб носить формальний характер, ОСОБА_2 просила суд постановити рішення про розірвання шлюбу.

Також позивач зазначила, що малолітній син на даний час проживає з батьком, доглядати за яким допомагають батьки відповідача. Посилаючи на те, що ОСОБА_3 грубо порушує її прав, як матері дитини, на вільне спілкування та проживання з сином, просила суд визначити місце проживання сина з матірю.

У вересні 2016 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього сина із батьком. При цьому зазначає, що дитина на даний час проживає з ним, він як батько протягом останніх років виявляє більшу увагу до дитини і турботу про нього та, маючи постійний дохід та житло, спроможний забезпечити сину кращі матеріально-побутові умови та умови для навчання й розвитку.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 16 вересня 2016 року зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини залишена без розгляду.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 16 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладений 09.09.2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 1637.

Неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на подальше проживання з матірю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині визначення місця проживання малолітнього сина скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні даних вимог. При цьому зазначає, що рішення суду в частині залишення дитини на подальше проживання з матірю не відповідає інтересам сина та є необґрунтованим, оскільки відсутні докази працевлаштування відповідача, її сталого доходу та його розміру, можливості утримувати сина, наявності житла, спроможності створити соціальні та побутові умови його розвитку та виховання. Крім того, вирішуючи дане питання, суд в порушення вимог чинного законодавства не залучив під час розгляду справи для захисту інтересів малолітнього сина орган опіки та піклування. Заяву про залишення зустрічного позову без розгляду написав через бажання не травмувати сина тривалим процесом розлучення та через введення його в оману позивачем, оскільки ОСОБА_2 запевняла що її вимоги про залишення неповнолітнього сина на подальше проживання з матірю суд розглядати не буде.

Заслухавши доводи осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення та визначаючи місце проживання малолітнього сина сторін, суд першої інстанції, з урахуванням 6-го Принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яка передбачає, що малолітню дитину, крім випадків, коли є виняткові обставини, не слід розлучати зі своєю мамою та через визнання відповідачем позову, вважав за доцільне залишити дитину на подальше проживання з матірю.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони 09 вересня 2006 року уклали між собою шлюб, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Після припинення сімейних стосунків в червні 2015 року, малолітній син ОСОБА_5 залишився проживати з відповідачем в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка належить батькові відповідача.

Позивач зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Під час розгляду справи було встановлено, що за місцем проживання кожного з батьків створені належні умови для проживання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 17.08.2016 р., складеного працівниками служби у справах дітей Житомирської міської ради та актом від 22.11.2016 р., складеного працівниками служби у справах дітей Новоград-Волинської міської ради (а.с.134,177,178).

Обидва з колишнього подружжя мають самостійний дохід : позивач працює в ТОВ «ОЛДІ-Житомир» продавцем непродовольчих товарів (а.с.117), відповідач електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування ТзОВ «БРВ-Україна» (а.с.31), позитивно характеризуються (а.с.30,116), обмежень за станом здоров'я для проживання разом з дитиною не мають.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін, представника органу опіки та піклування, характеристиками відповідних компетентних органів, актами обстеження матеріально-побутових умов, в яких фактично утримується та має утримуватися дитина, іншими матеріалами справи.

Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради від 04.01.2017 р., останній, виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги її вік, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю ОСОБА_2.

При цьому, під час розгляду справи не було встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю. (Правовий висновок ВСУ від 14.12.2016 р. у справі № 6-2445цс16).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матірю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення сина зі своєю матірю.

Доводи апелянта про неналежне відношення матері до своїх материнських обов'язків, прихильність сина до нього та кращі умови створені ним за місцем проживання для виховання та утримання сина, не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовуються достовірними доказами які свідчать про те, що визначення місця проживання дитини з матірю на даний час відповідає її інтересам та відсутні виключні обставини, які могли би бути підставою для розлучення сина з матір'ю. Також під час розгляду справи було встановлено, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сину.

Посилання відповідача на ведення позивачем аморального способу життя, неможливість утримувати дитину чи приділяти недостатню увагу її вихованню, освіті та духовному розвитку не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки правильність висновків суду не спростовують.

Крім того, відповідно до ст.ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Таким чином, батько дитини у разі визначення місця проживання останнього з матірю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, виявлення турботи відносно неї та прийняття участі у її вихованні, й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матірю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або суду.

Враховуючи встановлене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 16 вересня 2016 року в частині залишення дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на подальше проживання з матірю залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді :