Справа № 157/413/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О.В.
Провадження № 22-ц/773/33/17 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів - Грушицького А. І., Федонюк С. Ю.,

секретар с/з - Вергун Т. С.,

з участю:

представника позивача - Мазурка А. А.,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в квітні 2016 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що між банком та ОСОБА_3 22.05.2007р. був укладений кредитний договір № 66750 cred, згідно з умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачеві кредит у розмірі 3000 дол. США на термін до 22.05.2009 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, по відсотках, комісії, а також інших витрат згідно з кредитним договором. У випадку порушення зобов'язань по кредитному договору позичальник ОСОБА_3 сплачує банку згідно із кредитним договором відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості по кредиту. Позивач зобов'язання по кредитному договору виконав у повному обсязі, а сааме: надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором, а відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту станом на 27.03.2016 року у розмірі 12165,22 дол. США, що складається: із заборгованості по кредиту - 2489,45 дол. США, заборгованості по відсотках за користування кредитом - 9675,77 дол. США. Від цієї суми належить відняти суму 2992,41 дол. США, яка була стягнута судовим наказом Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01.08.2008 року та суму у розмірі 5794,09 дол. США, яка була стягнута рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2011 року з відповідача ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становитиме 8786,50 дол. США. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача в його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 3378,72 дол. США, що за курсом 26,25 грн. за 1 дол. США відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 27.03.2016 року складає 88691,40 грн., а також просив стягнути судові витрати.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача Мазурок А.А. апеляційну скаргу підтримав та просив скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу позивача заперечив та просив її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог банку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Судом першої інстанції із матеріалів справи та пояснень сторін встановлено наступне.

Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 22 травня 2007 року був укладений кредитний договір № 66750 cred, згідно з яким банк при наявності вільних грошових коштів зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_3 строковий кредит на споживчі цілі в розмірі 3000 дол. США шляхом перерахування кредитних коштів на відповідний картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» для позичальника згідно з договором № 66750 card від 22 травня 2007 року на дату укладення договору кредиту, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки, штрафи, пені і винагороди до 22 травня 2009 року в порядку та у строки, встановлені графіком погашення кредиту та процентів (а.с.57-58, 9-11).

Як вбачається із вказаного графіка, що є додатком № 1 до кредитного договору, відповідач погашення кредиту та процентів зобов'язався здійснювати щомісячно шляхом внесення платежів в розмірі 159,31 дол. США до вказаної у цьому графіку дати, а саме до 22.06.2007 року, 23.06.2007 року, 22.08.2007 року, 24.09.2007 року, 22.10.2007 року, 22.11.2007 року, 24.12.2007 року, 22.01.2008 року, 22.02.2008 року, 24.03.2008 року, 22.04.2008 року, 22.05.2008 року, 23.06.2008 року, 22.07.2008 року, 22.08.2008 року, 22.09.2008 року, 22.10.2008 року, 24.11.2008 року, 22.12.2008 року, 22.01.2009 року, 23.02.2009 року, 23.03.2009 року, 22.04.2009 року, 22.05.2009 року на картрахунок, що був відкритий йому банком згідно з договором № 66750 card від 22.05.2007 року (а.с.59).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що судовим наказом Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 серпня 2008 року з позичальника ОСОБА_3 в користь кредитодавця стягнуто 14483 грн. 26 коп. (2992,41 дол. США за курсом 4,84 грн. за 1 долар США, з яких по договору кредиту 66750 cred від 22 травня 2007 року 2489,45 дол. США основної суми та 502,96 дол. США заборгованості по відсотках) (а.с.4).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2011 року з відповідача ОСОБА_3 в користь банку стягнуто по цьому ж кредитному договору (66750 cred від 22 травня 2007 року) заборгованість по кредитному договору в розмірі 45573,28 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 2489,45 дол. США, із заборгованості по процентам за користування кредитом - 2986,45 дол. США, а також штрафи: у національній валюті - 500 грн. штраф (фіксована частина) і 272,90 дол. США штраф (процентна складова), що свідчить про повторне стягнення з відповідача основної суми кредиту (тіла кредиту), яка вже була раніше стягнута судовим наказом Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 серпня 2008 року (а.с.5-6).

Отже, судом встановлено, що станом на 05 вересня 2011 року з позичальника в користь кредитодавця стягнута заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 ст. 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

У відповідності до п. 3.4. кредитного договору позичальник ОСОБА_3 зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 24% річних, а згідно з п. 5.4. кредитного договору в разі непогашення кредиту в строки, встановлені графіком та п. п. 1.4., 2.3.1., 2.3.8., 2.3.9., 3.3. даного договору, або порушення п. 2.2.8. договору, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченною і на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту розрахунок відсотків проводиться у відповідності до п. 3.2. кредитного договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

Згідно роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до постанови державного виконавця від 11.12.2009 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий документ - судовий наказ, виданий Камінь-Каширським районним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 14643,09 грн. кредитного боргу повернуто стягувачеві без виконання (а.с.140).

Також матеріали справи не містять доказів виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань перед банком по поверненню кредиту після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно розрахунку, наданого банком, заборгованість позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 27.03.2016 року становить 12165,22 дол. США, що складає еквівалент 230645,63 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 2489,45 дол. США, заборгованості за процентами (несплачені проценти на прострочену заборгованість) - 9675,77 дол. США (а.с.7). Від цієї суми заборгованості за кредитом позивач в своїй позовній заяві віднімає суму в розмірі 2992,41 дол. США, яка стягнута судовим наказом, та суму 5794,09 дол. США, яка стягнута рішенням Дніпропетровського районного суду, а тому в кінцевому результаті просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 3378,72 дол. США, що по курсу НБУ - 26,25 грн. за 1 дол. США на 25.03.2016 року (а.с.8) становить 88691,40 грн.

Разом з тим, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції зобов'язував позивача надати розрахунок заборгованості за кредитним договором, яка виникла після набрання рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2011 року законної сили, яким з позичальника ОСОБА_3 в користь банку була стягнута заборгованості за кредитним договором, оскільки наявність судового рішення про стягнення кредиту, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора на отримання всіх сум, передбачених статтею 625 ЦПК України.

У розрахунку, наданому банком (а.с.7, зворот) в передостанній графі міститься розрахунок заборгованості за кредитом станом на 17 серпня 2010 року, а наступна графа містить розрахунок заборгованості за кредитом станом на 27 березня 2016 року, тобто на час звернення в суд із зазначеними позовними вимогами.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, яку саме суму заборгованості за кредитним договором повинен повернути позичальник кредитодавцеві з врахуванням того, що судовим наказом і рішенням суду першої інстанції з позичальника ОСОБА_3 в користь кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» уже була стягнута сума заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді