У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Григоренка М.П., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника позивачів за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виділ в натурі частки спільної часткової власності,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні відмовлено.

Повернуто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з депозитного рахунку Рівненського міського суду Рівненської області кошти в сумі 175 174, 8 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виділ у натурі частки спільної часткової власності відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про виділ в натурі частки в розмірі 7,05/100 домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ухвалене з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належну оцінку висновку експерта № 51012/3-С від 29.03.2016 року та не переконався в можливості виділу йому в натурі з перевищенням ідеальної частки домоволодіння яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Вважає, що неповне з'ясування судом обставин справи призвело до порушення його права на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності при наявності технічної можливості такого виділу і нормативно правових підстав та механізму наведеному у висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 3 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13 (шляхом стягнення з нього компенсації за відхилення від ідеальної частки іншим співвласникам всього в розмірі 50544 грн.).

Просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Не погодившись із рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2016 року представник позивачів за первісним позовом ОСОБА_4 також подала на нього апеляційну скаргу, в якій покликається на його незаконність та необгрунтованість.

Зазначає, що в порушення вимог ст. 212-214 ЦПК України, суд не перевірив доводів позивача щодо наявності усіх, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України, підстав для припинення права відповідача на частку у спільному майні, не з'ясував питання можливості придбання відповідачем іншого житла за рахунок компенсації позивачами його частки у спірному майні та прийшов до передчасного висновку, що таке припинення завдасть відповідачу істотної шкоди.

Крім того, суд прийшов до помилкового висновку щодо відсутності практичних перешкод для спільного користування сторонами спірною квартирою, оскільки показами свідків доведено, що відповідач порушує правила мирного володіння майном, самовільно відключаючи водопостачання та електроенергію.

Судом не враховано інтереси неповнолітньої дочки позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка на даний час зареєстрована та проживає разом з матір'ю у спірній квартирі, і відносно якої відповідач чинить психологічний тиск, а також, що ОСОБА_1 обмежує права інших співвласників спірної квартири, оскільки одноосібно користується частиною квартири, яка перевищує його частку.

Доводить, що внесена позивачами компенсація вартості частки відповідача у спірному майні є достатньою для придбання ним іншого житла.

З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог первісного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що присудження грошової компенсації на користь ОСОБА_1 та припинення права власності на його частку позбавило б останнього права власності на житло та завдало б істотної шкоди його інтересам, оскільки іншого, належного йому на праві власності житла він не має.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виділ у натурі частки спільної часткової власності, місцевий суд виходив з того, що відповідачі за зустрічним позовом не погоджуються на зменшення розміру їх часток у праві спільної часткової власності та отримання компенсації.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2013 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_2 - 19,95/100, ОСОБА_3 - 73/100, ОСОБА_1 - 7,05/100.

Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи №51012/3-С від 29.03.2016 року частка 705/10000 у квартирі АДРЕСА_1 в метрах квадратних складає 5,19 кв.м. Однак, частка 705/10000 розповсюджується не лише на основну річ - АДРЕСА_1, а й на її приналежність - надвірні будівлі та споруди, тобто в кожній будівлі та споруді теж присутня 705/10000 частка у власності.

Враховуючи площі квартир, припадають на ідеальну частку, поділ квартири АДРЕСА_1 в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників (ОСОБА_2 - 1995/10000, ОСОБА_3 - 73/100, ОСОБА_1 - 705/10000) не можливий. Поділ квартири в частках, близьких до ідеальних, також не можливий, оскільки в об'єкті експертизи відсутня необхідна кількість житлових та підсобних приміщень, які дозволяють утворити три житлові квартири, що відповідають вимогам ДБН. Виділити відповідачу ОСОБА_1 відокремлену ідеальну частку будинку із самостійним входом у квартиру АДРЕСА_1 без порушення будівельних норм не можливо. Однак, експертом запропоновано варіант виділення ОСОБА_1 705/10000 частки з відхиленням від ідеальної частки за умови збільшення його частки до 8763/10000, проведення додаткових робіт та виплати ним компенсації іншому співвласнику в розмірі 50544 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 365 ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності певних умов, а саме, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

За таких обставин, встановивши, що виділити ОСОБА_1 відокремлену ідеальну частку квартири із самостійним входом без порушення будівельних норм не можливо, а також, що спірна квартира є єдиним його місцем проживання, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідача права власності на частку квартири завдасть йому істотної шкоди.

Враховуючи викладене, доводи представника позивачів за первісним позовом ОСОБА_4 про наявність усіх, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України, підстав для припинення права ОСОБА_1 на частку у спірній квартирі є безпідставними.

Доводи її апеляційної скарги про порушення ОСОБА_1 правил мирного володіння спільним майном та користування ним частиною квартири, яка перевищує його частку, що обмежує права інших співвласників спірної квартири, не заслуговують на увагу, оскільки сторони не позбавлені захищати порушені права у способи, встановлені законом.

Не надано представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів про те, що внесена позивачами компенсація вартості частки ОСОБА_1 у спірному майні є достатньою для придбання ним іншого житла.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Оскільки, експертом запропоновано лише один варіант виділення ОСОБА_1 705/10000 частки з відхиленням від ідеальної частки за умови збільшення його частки до 8763/10000, проведення додаткових робіт та виплати ним компенсації в розмірі 50544 грн., а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 категорично заперечують проти такого збільшення частки ОСОБА_1 у спірній квартирі та виплати їм компенсації, місцевий суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Не можуть бути прийняті судом доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення його права на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності при наявності технічної можливості такого виділу, шляхом стягнення з нього компенсації за відхилення від ідеальної частки іншим співвласникам, оскільки нормами статті 364 ЦК України встановлено, що компенсація може бути надана лише співвласнику, який бажає виділу частки та за його згодою.

У даному ж випадку співвласники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділення частки ОСОБА_1 у такий спосіб не бажають та на отримання компенсації не погоджуються.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника позивачів за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Григоренко М.П.

Шимків С.С.