АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/520/17 Справа № 185/3700/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Палюх Т. Д. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Дніпро

19 січня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків, третя особа: Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення збитків

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення збитків, а саме: понесених ним витрат на правову допомогу в сумі 15 000 грн., витрат у виконавчому провадженні в сумі 6 694 грн., витрат за вчинення нотаріальних дій у виконавчому провадженні в сумі 4296, 26 грн. та у відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 5 000грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 листопада 2009 року відповідач узяв в нього в борг за договором позики грошові кошти в сумі 58 368 грн., але у встановлений строк 01.12.2009 року борг не повернув. Позивач, який не є фахівцем в галузі права та проживає у м. Луганську, звернувся до приватного підприємства "Юридична компанія "Право Груп", як зареєстровано та знаходиться у місті Харкові, та уклав з ним 28.12.2012 року договір № 21/2012 про надання юридичних послуг, зокрема, послуг по складанню позовної заяви та надання правової допомоги щодо захисту його інтересів в судових засіданнях та у виконавчому провадженні, за що вніс на рахунок приватного підприємства "Юридична компанія "Право Груп" 15 000 грн. 06 серпня 2013 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 72 455,45 грн. Рішення суду набрало законної сили 17.08.2013 року і у відповідача виник юридичний обов'язок сплатити вказану суму, який він не виконав. Державним виконавцем ВДВС Павлоградського МРУЮ було вчинено всі заходи, спрямовані на примусове виконання рішення суду. Був накладений арешт на належну ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 з подальшою передачею її для реалізації, але проведення торгів не відбулося. 07.10.2015 року представник ОСОБА_2 отримав лист з ВДВС від 30.09.2015 року № 02/51731 з пропозицією ОСОБА_2, як стягувачу, залишити за собою нереалізоване майно - 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1, за ціною, що дорівнює початковій вартості майна - 79 150 грн., для чого ОСОБА_2 повинен внести на рахунок обліку депозитних сум ВДВС Павлоградського МРУЮ різницю від початкової вартості нереалізованого майна в сумі 6 694,55 грн., які ОСОБА_2 вніс 04.11.2015 року відповідно до ч.8 ст. 62 ЗУ"Про виконавче провадження". 23.11.2015 року представник ОСОБА_2 отримав лист з ВДВС Павлоградського МРУЮ за вих. № 02/60538 від 19.11.2015 року з постановою державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 19.11.2015 року та Акт про передачу майна установленого порядку та змісту, який за діючим законодавством є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо вони не відбулись.

Оскільки позивач зареєстрований в зоні проведення АТО і не мав можливості приїхати до м. Павлограда для реєстрації права власності на належну йому частину квартири за вищевказаною адресою, він був змушений 05.12.2015 року звернутися до приватного нотаріуса м. Києва для складання довіреності на свого представника ОСОБА_4, юриста приватного підприємства "Юридична компанія "Право Груп", якій надав право отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державної реєстрації його права власності на 1/2 частину вищевказаної квартири. За складання вказаної довіреності позивач сплатив нотаріусу 265 грн. 17.12.2015 року представник прибула до м. Павлограда, де отримала Свідоцтво, яке посвідчує, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з 1/ 2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 Дніпропетровської області. Оплата приватному нотаріусу Павлоградського міського нотаріального округу за нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва склала 3792 грн., збір на державну реєстрацію 85,26 грн., за Витяг з державного реєстру прав 120 грн., Витяг з державного реєстру обтяжень 34 грн., а всього на оформлення вищевказаного нерухомого майна позивач витратив 4296, 26 грн. Позивач стверджує, що неправомірними діями відповідача, які виразилися у відсутності реальних дій по погашенню заборгованості з грудня 2009 року йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, що потягло за собою загострення гіпертонічної хвороби, йому рекомендовано спостереження у невропатолога, гастроентеролога, кардіолога. Спричинену йому моральну шкоду оцінює у 5 000 грн. (а.с.2-5).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдані реальні збитки у вигляді витрат у виконавчому провадженні в сумі 4807 грн.72 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.69-72).

В апеляційній скарзі апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 74-76).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в повному обсязі та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, але наводить доводи лише щодо незгоди з висновками суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 15 100, 00 грн. та витрат понесених у виконавчому провадженні в сумі 6 694,00 грн., апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В частині задоволених позовних вимог (4296,26 грн. та 511,46 грн., а всього 4807 грн.72 коп.) та в частині відмови у стягненні моральної шкоди, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується та доводів щодо цього апеляційна скарга не містить, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуємій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Судом 1 інстанції встановлено, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2013 року у справі № 185/200/13-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 72 455,45 грн., в тому числі борг за розпискою 58 368 грн., заборгованість з урахуванням індексу інфляції 8676,02 грн., три відсотки річних 5411,43 грн. та судові витрати 724,55 грн.

З доданих до справи копій бухгалтерських документів ПП "Юридична компанія "Право Груп" підтверджується, що ОСОБА_2 під час розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості внесена 04.02.2013 року абонплата за договором № 21/2012 від 28.12.2013 року в сумі 1500 грн.(а.с.6), 04.04.2013 року абонплата за договором № б/н в сумі 3000 грн.(а.с.7-10), 17.05.2013 року абонплата за договором 21/2012 від 28.12.2013року в сумі 400 грн.(а.с.14-15) - всього на суму 4 900 грн.

Також, вже після розгляду вищевказаної справи у жовтні 2013 року ОСОБА_2 було внесено ще 1000 грн. (а.с.16).

Крім того, згідно бухгалтерських документів ПП "Юридична компанія "Право Груп" вбачається, що ОСОБА_2 внесено 26.11.2015 року 2200 грн. та 28.12.2015року -7000 грн. на оплату послуг за договором № 21/2012 від 28.12.2013 року (а.с.20-21) всього 9 200 грн.

Отже, ОСОБА_2 на рахунок ПП "Юридична компанія "Право Груп" внесено всього 15100 грн.

Крім того, ОСОБА_2 було сплачено на рахунок обліку депозитних сум ВДВС Павлоградського МРУЮ різницю від початкової вартості нереалізованого майна в сумі 6 694,55 грн.

Також позивач поніс у грудні 2015 року додаткові витрати у зв'язку з нотаріальним оформленням на себе вищевказаної нерухомості боржника у якості погашення боргу, а саме: 265 грн. за нотаріальні послуги по видачі довіреності (а.с.24-25), 3792 грн. за державну реєстрацію нерухомості (а.с.26), на збір на державну реєстрацію - 85,26 грн., за Витяг з державного реєстру прав - 120 грн., за Витяг з державного реєстру обтяжень - 34 грн. (а.с.37), а всього на оформлення вищевказаного нерухомого майна позивач витратив 4296,26 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача завданих збитків у вигляді витрат у виконавчому провадженні у сумі 4807,72 грн., суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем при виконанні судового рішення понесенні витрати у жовтні 2013 року - 511,46 грн., в грудні 2015 року - 4296, 26 грн. у загальній сумі 4807,72 грн. Дані витрати доведені позивачем та підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми 4 900 грн. понесених витрат на правову допомогу, суд 1 інстанції виходив з того, що дані витрати на правову допомогу понесені позивачем при розгляді цивільної справи № 185/200/13 - ц, та мали бути розподіленні при розгляді вказаної справи відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми понесених витрат на правову допомогу у сумі 9 200 грн. та 488, 54 грн. (1000 грн. внесена у жовтні 2013 року - 511,46 грн., які стягуються), суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем 26.11.2015 року та 28.12.2015 року внесені кошти на оплату послуг за договором № 21/2012 від 28.12.2013року (а.с.20-21) в загальному розмірі 9200 грн., та у жовтні 2013 року - ще 1000 грн. (а.с.16)., однак підтверджуючих документів, на витрату зазначених коштів, крім 511,46 грн., не надано.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення витрат у виконавчому провадженню в сумі 6 694,55грн. на придбання 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, суд 1 інстанції виходив із того, що вказана сума не є збитками позивача в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки це оплата за товар, а саме за придбане позивачем у власність нерухоме майно, яке має вищу вартість, ніж сума боргу відповідача перед позивачем.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин, встановлених судом, відповідно до засад чинного законодавства України.

Так, відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є, по-перше, витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а по-друге, упущена вигода. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 613 ЦК України боржник, який порушив зобов'язанні, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:1)протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні зобов'язання; 2) наявність збитків( їх розмір); 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками: 4) вина боржника.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом 1 інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат понесених на правову допомогу, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Понесенні позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 4 900 грн., не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці 3 пункту 2 постанови № 10 від 17.10.2014 року, судові витрати (судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи) не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу позову і не можуть стягуватися як збитки. Тому стягнення судових витрат по цивільній справі № 185/200/13-ц не може бути предметом окремого позову.

Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9 688,54 грн., суд 1 інстанції вірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки ПП "Юридична компанія "Право Груп" отримавши зазначені кошти, не підтвердила їх витрату, а позивач не скористався наданими йому правами, не довів на які саме дії (послуги) витрачені компанією вказані кошти, належним чином не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду належних та допустимих доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи позивача перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскаржує мій частині відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х ВА Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2016 року в оскаржуємій частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: