Справа № 2-5249/05
Провадження № 2-зз/263/8/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Музики О.М., при секретарі Єрмоленко Р.С., за участю представника заявника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Маріуполі заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житлове приміщення та визнання приватизації житла недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла заява ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, яка мотивована тим, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 липня 2005 року у справі № 2-5249/2005 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житлове приміщення та визнання приватизації житла недійсним, у порядку забезпечення позову заборонено Першій маріупольській нотаріальній конторі здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Також заборонено Бюро технічної інвентаризації м. Маріуполя (далі БТІ м. Маріуполя) заборонено видавати довідку-характеристику для відчуження указаної квартири.

19 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено письмову угоду про урегулювання усіх питань відносно прав на квартиру АДРЕСА_1, якою передбачено, що ОСОБА_3 погодився на втрату права користування указаною квартирою, у звязку з його добровільним вибуттям із квартири. При цьому, ОСОБА_3 надав згоду на те, щоб указана квартира була приватизована ОСОБА_2 та ОСОБА_5, у звязку з чим ОСОБА_3 добровільно відмовився від участі у приватизації спірної квартири, а ОСОБА_2 виплатила ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 65 650 грн, що еквівалентно 13 000 доларів США.

23 квітня 2008 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на житло, а 28 травня 2008 року отримала витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в якому зазначено, що ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої АДРЕСА_2.

У березні 2017 року ОСОБА_2 вирішила розпорядитися своєю власністю, однак зясувалося, що на указану квартиру накладений арешт. Посилаючись на те, що на теперішній час відпала необхідність у забезпеченні позову в указаній цивільній справі, з метою захисту наявного у заявника права власності, заявник просила скасувати заходи забезпечення позову (арешт), накладенні ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 липня 2005 року у справі № 2-5249/2005 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житлове приміщення та визнання приватизації житла недійсним, а саме: заборону Першій маріупольській нотаріальній конторі здійснювати будь-які дії, направленні на відчуження квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2 та ОСОБА_5, заборону БТІ м. Маріуполя видавати довідку-характеристику для відчуження указаної квартири.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги заяви підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Інші особи, які брали участь у справі, належним чином повідомленні, до судового засідання не зявилися, причини неявки суд не повідомили. Тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 154 ЦПК України розгляд заяви проводиться за їх відсутністю, оскільки така неявка не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, виконуючи вимоги ст. ст. 10, 154, 213, 214 ЦПК України, судом установлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07липня 2005 року у справі № 2-5249/2005 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житлове приміщення та визнання приватизації житла недійсним, у порядку забезпечення позову заборонено Першій маріупольській нотаріальній конторі здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2 та ОСОБА_5, БТІ м. Маріуполя заборонено видавати довідку-характеристику для відчуження указаної квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 липня 2005 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3. Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 17 березня 2003 року на указану квартиру, виданого на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_5

19 січня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено письмову угоду про урегулювання усіх питань відносно прав на квартиру АДРЕСА_1, якою передбачено, що ОСОБА_3 погодився на втрату права користування указаною квартирою, у звязку з його добровільним вибуттям із квартири. При цьому, ОСОБА_3 надав згоду на те, щоб указана квартира була приватизована ОСОБА_2 та ОСОБА_5, у звязку з чим ОСОБА_3 добровільно відмовився від участі у приватизації спірної квартири, а ОСОБА_2 виплатила ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 65 650 грн, що еквівалентно 13 000 доларів США.

23 квітня 2008 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на житло. Підставою для видачі свідоцтва про право власності на квартиру є приватизація відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду).

28 травня 2008 року ОСОБА_3 отримано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в якому зазначено, що ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої АДРЕСА_2.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 06 березня 2017 року, власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 Дата набуття права власності 28 травня 2008 року, свідоцтво про право власності видане 24 квітня 2008 року управління міського майна. 13 липня 2005 року реєстратором: Перша маріупольська державна нотаріальна контора внесено відомості про арешт нерухомого майно квартири, підставою внесення відомостей є ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 липня 2005 року.

З огляду на положення ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ст. ст. 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

У статті 124 Конституції України визначений принцип обовязковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. 154 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

У справі, де предметом розгляду є скасування заходів забезпечення позову, підставою для їх скасування є випадок, коли потреба у забезпеченні позову відпала, оскільки змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Так, метою застосування забезпечення позову була заборона відчуження указаної кватири, оскільки у вказаній цивільній справі оспорювалося свідоцтво про право власності на квартиру від 17 березня 2003 року, виданого у порядку приватизації квартири, з порушенням прав інших осіб на таку приватизацію.

На теперішній час така квартира приватизована та на неї видано нове свідоцтво про право власності від 23 квітня 2008 року, таке не оспорене та у судовому порядку не визнане недійним, тому слід дійти висновку, що на теперішній час потреба у забезпеченні позову відпала, у звязку із зміною обставин, що зумовили його застосування.

Керуючись ст. ст. 151, 153, 154 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житлове приміщення та визнання приватизації житла недійсним, задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову (арешт), накладенні ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 липня 2005 року у справі № 2-5249/2005 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житлове приміщення та визнання приватизації житла недійсним, а саме: заборону Першій маріупольській нотаріальній конторі здійснювати будь-які дії, направленні на відчуження квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2 та ОСОБА_5, заборону БТІ м. Маріуполя видавати довідку-характеристику для відчуження указаної квартири.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання її копії через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя О.М. Музика