Справа № 750/2991/16-ц Провадження № 22-ц/795/624/2017 Головуючий у I інстанції Супрун О. П. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів: Бобрової І.О., Кузюри Л.В.

секретаря судового засідання Шевченко М.О.

за участю: ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

встановив:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено ОСОБА_2 для подання заяви про прийняття спадщини після померлого 01 січня 2013 року ОСОБА_4 додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який не брав участі у справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що у померлого ОСОБА_4 з боку матері окрім ОСОБА_2 є й інші родичі, двоюрідні брати ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

ОСОБА_1 вважає, що позивачем ОСОБА_2 не доведено існування поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Апелянт посилається на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2016 року встановлені його, ОСОБА_1, родинні відносини з ОСОБА_4, а тому вважає, що позивач не має права на спадщину відповідно до положень ст. 1265 ЦК України та п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» через недоведеність родинних звязків з померлим ОСОБА_4

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, стверджуючи, що оскаржуване рішення суду порушує його права як спадкоємця після померлого ОСОБА_4, який є його, ОСОБА_1, двоюрідним братом. Наполягав, що не міг своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини, оскільки підтвердження факту його родинних звязків із померлим ОСОБА_4 стало можливим лише після ухвалення рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 листопада 2016 року.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав та просив відхилити, а законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стверджував, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем після померлого ОСОБА_4, а тому оскаржуване судове рішення не зачіпає прав ОСОБА_1 і не впливає на його інтереси.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

17 грудня 2006 року помер ОСОБА_8.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2011 року за ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_8 визнано право власності на земельну ділянку № 137 площею 0,0746 га, що розташована в садівничому товаристві «Текстильник» по вул. Кільцевій в м. Чернігові (а.с. 5). Проте, після ухвалення рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2011 року правовстановлюючих документів на право власності на успадковане майно - на зазначену земельну ділянку, ОСОБА_4 не оформив.

01 січня 2013 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 04 лютого 2016 року (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, на яку право власності померлого підтверджується вищезазначеним рішенням суду.

За життя ОСОБА_4 в установленому законом порядку заповіту не складав, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с. 11-12)/

Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Чернігівської міської ради про надання йому, як спадкоємцеві після померлого ОСОБА_4 відповідно до положень ч. 4 ст. 1266 ЦК України додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Відтак, ОСОБА_1 не був стороною у справі, не залучався до участі у справі в якості відповідача або третьої особи на стороні відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4, який помер 01 січня 2013 року, ОСОБА_10. усупереч вимогам ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, протягом шести місяців не звертався і не подавав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, спадкова справа щодо майна померлого спадкодавця не була заведена. Зазначені обставини в апеляційному суді ОСОБА_1 не заперечував і не надав ніяких доказів на їх спростування.

Відтак, ОСОБА_1 протягом шести місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_4 не вчинив жодних юридично значимих дій для прийняття спадщини, а отже вважається таким, що не прийняв спадщину після померлого ОСОБА_4 За таких обставин на час ухвалення рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2016 року ОСОБА_1 не був спадкоємцем і суд не вирішував питання про його права та обов»язки,

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи із загального правила, встановленого ст. 60 ЦПК України про обов»язковість доведення обставин, на котрі особа посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, ОСОБА_1 в апеляційному суді не доведено, що оскаржуваним судовим рішенням порушено його цивільне право, яке б підлягало судовому захисту відповідно до приписів ст.ст.15,16 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2016 року встановлено факт родинних відносин його, ОСОБА_1, з померлим ОСОБА_4, оскільки це рішення суду першої інстанції не є передбаченою процесуальним законом підставою для скасування оскаржуваного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 липня 2016 року, зважаючи, що ОСОБА_1 не доведено, що станом на 18.07.2016 р. він, ОСОБА_1, входив до кола спадкоємців померлого ОСОБА_4.

Сукупність обставин цієї конкретної справи приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно, обєктивно і всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, та надав їм відповідну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування правильного по суті законного і обґрунтованого судового рішення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: