АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 661/5372/14-ц Головуючий в І інстанції: Сапронова Л.В.
Провадження №22-ц/791/88/2017 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.

суддів: Вейтас І.В.,

Колісниченка А.Г.

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області, про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом зазначаючи, що їм на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира АДРЕСА_1. 22.10.2008 року між ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, яка діяла в інтересах ОСОБА_7, був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Сердюк Л.І., для забезпечення повернення позики, виданої ОСОБА_2 за договором позики від 22.10.2008 року на суму 100000 грн., строком до 22.10.2010 року. Предметом іпотеки зазначена квартира АДРЕСА_1. Позивачі вважають вказаний договір іпотеки недійсним, бо при його укладанні були порушенні права малолітніх дітей позивачів, які мали право користування спірною квартирою, але при укладанні спірного договору іпотеки не було виконано вимоги ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки належним органом опіки та піклування не було здійснено контроль за додержанням батьками житлових прав дітей та відповідно не було надано дозвіл належним органом опіки та піклування на укладання договору іпотеки. Посилаючись на наведене, з уточненнями, остаточно просили визнати недійсним вищезазначений договір іпотеки від 22.10.2008 року; поновити строк на звернення до суду із зазначеним позовом, як такий, що пропущено з поважних причин.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 листопада 2016 рокув задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду, ОСОБА_13, який діє в інтересах ОСОБА_9, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що іпотечний договір укладений з дотриманням норм чинного законодавства, а тому відсутні будь-які підстави для визнання даного договору недійсним.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності від 20.03.2008 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 (Т.1 а.с.16).

22 жовтня 2008 року між ОСОБА_9, з одного боку, та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, яка діяла в інтересах ОСОБА_7, з іншого боку, був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Сердюк Л.І. зареєстрований в реєстрі за № 5349, для забезпечення повернення позики, виданої ОСОБА_2 за договором позики від 22.10.2008 року. Предметом іпотеки є зазначена двокімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 27,9 кв.м, загальною 49,1 кв.м. (Т.1 а.с.17-19) .

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частини 1 і 6 статті 203 ЦК України встановлюють, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Отже, при укладені договорів щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до ч. 2-4 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного суду України від 30 вересня 2015 року по справі № 6-384цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_11, як законні представники малолітніх на час укладення договору іпотеки, особисто надали нотаріально посвідчену заяву від 20.10.2008 року, якою підтвердили відсутність малолітніх та неповнолітніх дітей в спірній квартирі, а також інших непрацездатних осіб, які б згідно із законом, мали право користуватися квартирою, що є предметом цього договору і чиї права та охоронювані законом інтереси порушувалися б унаслідок укладення цього договору (Т.1 а.с.146).

В п. 19 спірного договору іпотеки вказано, що цей договір укладається за згодою органів опіки та піклування, оформлених у вигляді рішення виконавчого комітету Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області № 91 про дозвіл на передачу в іпотеку частки квартири від 25.09.2008 року та рішення виконавчого комітету Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області № 99 про надання дозволу на передачу в іпотеку квартири від неповнолітнього від 25.09.2008 року.

Підставою позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивачі зазначили факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, проте не посилалася на факти порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Так, у разі виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Тобто особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Вимоги позивачів щодо порушення інтересів і прав дитини через неотримання згоди органу опіки і піклування для посвідчення договору іпотеки не є підставою для висновку суду про необхідність захисту інтересів дітей шляхом визнання іпотечного договору недійсним, оскільки ці вимоги ґрунтуються на імовірності виникнення ситуації в майбутньому про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення дітей, але вказані вимоги іпотекодержателем не пред'являються до іпотекодавця і питання про виселення мешканців з іпотечного майна не вирішувалося, а якщо і буде вирішуватись то із застосуванням ст.109 ЖК УРСР, тобто із наданням іншого житла.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2, яка є бабусею малолітніх дітей, та не є за життя батьків останніх законним представником малолітніх дітей.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки не отримання дозволу органу опіки та піклування на момент укладення договору іпотеки, не може вважатись підставою для визнання вказаного договору недійсним, оскільки батьками неповнолітніх дітей було недобросовісно виконано обов'язок щодо охорони прав дитини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до іншої оцінки доказів та іншого тлумачення норм матеріального права, ніж зроблені судом, іколегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 01 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

А.Г. Колісниченко