АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/966/17 Справа № 187/586/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Дніпро

28 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, третіх осіб: Відділу Держгеокадастру у Петриківському районі, Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у червні 2016 року звернувся до суду з позовом до Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, в якому просить визнати право власності у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0471 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Курилівської селищної ради, КСТ « Берізка» /а.с.2-4/.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено /а.с.161-165/ Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.170-176/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження повторно виданим 01 жовтня 2011 року, актовий запис № 543 від 15 березня 1973 року в книзі реєстрації народжень /а.с.76/.

14 липня 2014 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть повторно виданим 09 грудня 2014 року, за актовим записом № 821 складеним 14 липня 2014 року /а.с.10/.

Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу 804/2014 на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини /а.с.56/.

09 січня 2015 року до державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від імені сина померлого ОСОБА_2

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 24 червня 2016 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право спадщину за законом на земельну ділянку № 23 площею 0,0471 га розташованої в КСТ « Берізка» Курилівської сільради Петриківського району після ОСОБА_4, яким помер 14 липня 2014 року, у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку /а.с.11/.

Згідно державного акту на право колективної власності на землю від 29 травня 1998 року КСТ «Берізка» на праві колективної власності належить земельна ділянка площею 6,7252 га, для ведення колективного садівництва, що розташована в смт. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області. У додатку 1 до вказаного акту міститься список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, в який було внесено дані ОСОБА_4 /а.с.44-45/.

Звертаючись з вимогами про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0471 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Курилівської селищної ради, КСТ « Берізка» у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4, позивач зазначив, що дана земельна ділянка належала його батьку на праві власності відповідно до державного акту від 03 червня 1998 року, який він позбавлений можливості надати суду, оскільки в нього відсутня інформація про місцезнаходження даного акту.

Проте, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_4, в якій він просить виключити його зі складу членів КСТ « Берізка» та переоформити земельну ділянку №23 на ОСОБА_3 /а.с.87/.

Згідно виписки з протоколу № 133 засідання правління КСТ «Берізка» від 10 листопада 2012 року, з якого вбачається, що правління розглянуло заяву ОСОБА_4 та постановило переоформити ділянку № 23 в КСТ «Берізка» з ОСОБА_4 на його співмешканку - ОСОБА_3 /а.с.74/.

Дані обставини також встановлені рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, ухваленого за результатами розгляду позову ОСОБА_2 до громадської організації садівниче товариство "Березка" та ОСОБА_3 про визнання права власності /а.с.62-65/.

Також вказаним рішенням встановлено, що станом на час розгляду справи земельна ділянка площею 0,0471 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Курилівської селищної ради, КСТ « Берізка» у приватній власності не перебуває, тому в силу ст..61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до наданої відповіді начальника відділу Держгеокадастру у Петриківському районі Дніпропетровської області від 24 лютого 2017 року, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0471 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Курилівської селищної ради, КСТ « Берізка», зареєстровано в «Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю (громадянами) на території Курилівської селищної ради» від 03 червня 1998 року за реєстровим номером 413 у Відділі відсутній.

Встановивши зазначені обставини та враховуючи наведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не було доказано про належність спірної земельної ділянки на праві власності ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

В матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документі, які підтверджують право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0471 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Курилівської селищної ради, КСТ « Берізка» на час відкриття спадщини після його смерті.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обовязковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_5