УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області

від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області

від 05 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»

(далі - ПАТ «Брокбізнесбанк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на свою користь заборгованість у розмірі 5 757 065 грн 94 коп.

На обґрунтування позовних вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» посилалося на те, що 07 квітня 2008 року між акціонерним банком «БРОКБІЗНЕСБАНК», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 170К-08, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 200 000,00 доларів США строком до 06 квітня 2018 року зі сплатою за користування кредитом 13 % річних від залишку заборгованості.

08 грудня 2011 року з метою забезпечення належного виконання позичальником кредитних зобов'язань, між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 170К-08/п1, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за кредитним договором та додатковими угодами до нього, включаючи сплату основного боргу, відсотків, штрафних санкцій, відшкодування збитків, тощо.

Посилаючись на порушення позичальником умов кредитного договору та додаткових угод до нього, у зв'язку із чим станом на 11 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 5 757 065 грн 94 коп., банк просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Брокбізнесбанк» про визнання кредитного договору недійсним, у якому, зокрема, посилалася на те, що на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав їй, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року об'єднано вказані цивільні справи за позовом ОСОБА_5 та за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк».

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просив визнати припиненою поруку за договором поруки № 170К-08/п1, укладеним між ним та банком (а. с. 87-88, т. 2).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Брокбізнесбанк», ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою залишено без розгляду (а. с. 99, т. 2).

Рішенням Рівненського районного суду від 11 липня 2016 року позов ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено частково.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 170К-08 від 07 квітня 2008 року, яка складається з:

- заборгованості за кредитом в розмірі 149 087,84 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на 11 серпня 2015 року за курсом НБУ становить 3 144 244 грн 95 коп.;

- заборгованості за відсотками в розмірі 25 882,73 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на 11 серпня 2015 року за курсом НБУ становить 545 863 грн 72 коп.;

- пені/неустойки за прострочення сплати кредиту в розмірі 23 259,69 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на 11 серпня 2015 року за курсом НБУ становить 490 544 грн 12 коп.;

- пені/неустойки за прострочення сплати відсотків в розмірі 4 046,27 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на 11.08.2015 року за курсом НБУ становить 85 335 грн 36 коп.;

- 3% річних за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (згідно ст. 625 Цивільного кодексу України) в розмірі 2 834,46 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на 11 серпня 2015 року за курсом НБУ становить 59778 грн 43 коп.;

- 3% річних за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками (згідно ст. 625 Цивільного кодексу України) в розмірі 504,88 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України станом на 11 серпня 2015 року за курсом НБУ становить 10 647 грн 86 коп.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 05 жовтня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилено, рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов ПАТ «Брокбізнесбанк» та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», та виходили з того, що матеріалами справи підтверджено як отримання позичальником кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору від 07 квітня 2008 року, так і неналежне виконання останньою своїх зобов'язань за кредитним договором, виконання яких було забезпечено договором поруки від 08 грудня 2011 року, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 5 757 065 грн 94 коп., розмір якої відповідачами не спростовано; при цьому суди врахували, що після укладення кредитного договору ОСОБА_5 тривалий час належним чином виконувала умови цього кредитного договору та регулярно вносила щомісячні платежі відповідно до погодженого графіку і будь-яких претензій до банку з приводу неналежного виконання ним своїх зобов'язань не пред'являла, у зв'язку із чим суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів вказаної заборгованості.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 05 жовтня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

М.Є. Червинська