Справа № 149/1720/15-ц
Провадження №2/149/20/17
Номер рядка звіту 26
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.03.2017 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

з участю секретаря Лисої В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ "КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованності за кредитним договором № VIX0GA00001624 від 06.09.2007 року в розмірі 7331,44 доларів США, що за курсом 20,58 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.05.2015 року становить 150880,94 гривень, а також судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено вказаний кредитний договір, на виконання якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 14900 доларів США. Відповідач зобов"язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач на надавав своєчасно банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, що призвело до виникнення заборгованості, яка відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором від 06.09.2007 року станом на 12.05.2015 року становить 7331,44 доларів США та складається з: 6475,83 доларів США - заборгованість за кредитом; 451,10 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 29,80 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом: 14,02 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором; 12,15 доларів США - штраф (фіксована частина); 348,54 доларів США - штраф (процентна складова). Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов"язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "Приватбанк".

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що він не заперечує, що кредитні кошти отримав, але за всі ці роки заплатив банку стільки коштів за користування кредитом, що банку вже нічого не винен. Також вважає, що банк не мав права надавати йому кредит у валюті, а тому із цих підстав позов задоволенню також не підлягає.

Представник відповідача ОСОБА_3, проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, так як банк надав кредит відповідачу ОСОБА_2 у валюті, що відповідно до чинного законодавства України не мав права робити. Також позивач не довів в судовому засіданні, що він взагалі передав кредитні кошти ОСОБА_2 на виконання умов договору, документи про це у справі відсутні.

Судом встановлені наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з установчих документів позивача, ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником ЗАТ КБ "Приватбанк", (а.с. 13-16, т.1). Відповідно до Банківської ліцензії № 22 виданої НБУ 04.12.2001 року, дозволу № 22-2 від 09.07.2003 року, додатку до дозволу № 22-2 від 09.07.2003 року, позивач має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема неторговельні операції з валютними цінностями, ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті (а.с. 72-76, т.2).

06.09.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № VIX0GA00001624 за яким позивач взяв на себе зобовязання надати відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 04.09.2017 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 16579 доларів США на наступні цілі: у сумі 14900 доларів США на споживчі потреби; 1679 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору (п.п. 1.1., 1.2.,2.2.2., 2.2.3, 2.2.4, 2.2.7, 3.1 3.8, 4.1., 7.1 кредитного договору).

ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов"язання за кредитним договором виконав в повному обсязі - надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 14900 доларів США, що підтверджується ордером розпорядженням від 06.09.2007 року на суму 14900 доларів США, заявою ОСОБА_2 на видачу готівки № 1 від 06.09.2007 року, умовами кредитування з якими ознайомлено ОСОБА_2 Випискою по рахунку ОСОБА_2 з 06.09.2007 року по 03.08.2015 року підтверджується, що ОСОБА_2 здіснював погашення кредиту вносячи грошові кошти на відповідний рахунок відкритай на ім"я ОСОБА_2 відповідно до умов кредитного договору (а.с.187, 188, 189, 190-207 т. 1).

Вказаним спростовуються доводи представника відповідача ОСОБА_3 про те, що позивачем не доведено факт отримання ОСОБА_2 кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'ьюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме при зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання цього договору, зміні облікової ставки НБУ.

Позивач письмово повідомив відповідача ОСОБА_2 про зміну умови договору на умовах та з підстав визначених п. 2.3.1 договору, що підтверджується копією листа № 2/6-59126 від 31.12.2008 року, який наданий до суду позивачем у справі ОСОБА_2 (а.с.69, т. 1).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року, а тому дії, рішення позивача щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом відповідно до п. 2.3.1 кредитного за вказаним договору не суперечать вимогам чинного законодавства України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором визначені п.п. 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.7, 3.1 3.8, 4.1, 7.1 кредитного договору не виконав і станом на 12.05.2015 року його заборгованість перед позивачем становить 7331,44 доларів США та складається з: 6475,83 доларів США - заборгованість за кредитом; 451,10 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 29,80 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом: 14,02 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором; 12,15 доларів США - штраф (фіксована частина); 348,54 доларів США - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором за період з 06.09.2007 року по 12.05.2015 року (а.с.3-7, т.1).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої, підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, визначено договори та інші правочини.

Як вбачається з ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 526, 629 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Доводи відповідача та його представника про те, що позивач не мав права надавати кредит в іноземній валюті, а тому з цієї підстави необхідно відмовити у задоволенні позову, є безпідставними і не грунтуються на чинному законодавстві України.

Так, зокрема, Верховний Суд України на засіданні судової палати у цивільних справах 24 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-145цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. За результатами розгляду суд дійшов наступної правової позиції.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Суд також приймає до уваги те, що ухвалою Хмільницького міськрайонного суду від 04.12.2015 року, яка набула законної сили 04.01.2016 року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ "КБ "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного правочину через його нікчемність, реституцію удаваного, нікчемного правочину та компесацію завданих збитків та моральної шкоди, за заявою представника позивача ОСОБА_2 залишено без розгляду (а.с.143, 176-177, т.1).

Таким чином позовні вимогипозивача про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 підлягають задоволенню в частині стягнення 6475,83 доларів США - заборгованості за кредитом; 451,10 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 29,80 доларів США - заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 12,15 доларів США - штрафу (фіксована частина); 348,54 доларів США - штрафу (процентна складова).

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 14,02 доларів США необхідно відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Виходячи з встановленого судом, у стягненні пені 14,02 доларів США позивачу необхідно відмовити, так як позивач просить стягнути в іноземній валюті, що суперечить вимогам Закону, а суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 111 ЦПК України розглядає та вирішує цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 551, 553, 554, 610, 611, 612, 625, 629, 651, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 169, 208, 212-215, 223, 224-225, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПАТ "КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ПАТ "КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № VIX0GA00001624 від 06.09.2007 року в розмірі 7317,42 доларів США, що за курсом 20,58 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.05.2015 року становить 150592,50 гривень.

В задоволенні позовних вимог ПАТ "КБ "Приватбанк" в частині стягнення пені в розмірі 14,02 доларів США, відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ПАТ "КБ "Приватбанк" судовий збір в розмірі 1505,8 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний на протязі 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вергелес В.О.