АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1415/13-ц Номер провадження 22-ц/786/549/17Головуючий у 1-й інстанції Марущак Р. М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права невірну оцінку зібраним по справі доказам, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вважає, що експертиза, яка була покладена в основу рішення суду проведена з порушеннями та не може бути взята до уваги та не спростовує наявність невиконаного боржником зобов'язання.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи - на а.с. 5 мається заява позичальника №PLXRRX10405093 від 05.03.2007 року, яка разом з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами складає кредитно-заставний договір.

За змістом вказаної заяви, банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 11615 грн. 89 коп. на строк 24 місяці - до 26.03.2009 року, з умовою сплати відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості, з щомісячною винагородою за надання фінансового інструменту 278,78 грн. та єдиноразовою винагородою за надання фінансового інструменту в сумі 1935,98 грн.

Умовами договору передбачено внесення щомісячних платежів в період з 21 по 26 число в сумі 826 грн. 48 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з зазначеними Умовами.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредиту, банк посилався на те, що відповідач не в повній мірі та не своєчасно здійснювала сплату щомісячних платежів, що призвело до утворення заборгованості, яка з урахуванням стягнутого судовим наказом від 20.10.2008 року боргу в розмірі 6621,22 грн., станом на 14.03.2013 року становить 95094 грн.75 коп. та складається - з заборгованості по процентам 38126,05 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 1672,68 грн., пені - 49976,21 грн. та штрафів - 500 грн. (фіксована частина) та 4819,81 грн. (процентна складова).

Справа неодноразово розглядалася судами різних інстанцій.

Останнім рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

При цьому суд виходив з недоведеності позивачем заявлених вимог, оскільки згідно проведеної під час розгляду справи судово-почеркознавчої експертизи підписи в заяві позичальника та в расходній накладній в рядку «Получил ОСОБА_2» виконані не відповідачем, а іншою особою, що свідчить про не укладення кредитного договору сторонами, а відтак і покладати відповідальність за його невиконання на відповідача правових підстав не має.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Так, судом першої інстанції встановлено, що обґрунтуванням заявлених вимог стало посилання на те, шо між сторонами 05.03.2007 року укладено кредитний договір шляхом підписання заяви пози чальника, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 11615 грн. 87 коп. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості терміном повернення до 26.03.209 року.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач зазначала, що особисто не підписувала надану банком заяву позичальника від 05.03.2007 року та не отримувала за вказаним договором ніяких коштів.

При цьому, відповідач не заперечувала факт отримання кредитних коштів на придбання телевізора та факт внесення нею щомісячних платежів по поверненню коштів впродовж 2007-2008 р.р., наполягаючи на тому, що кошти вона отримувала та відповідно повертала згідно умов іншого кредитного договору.

Колегія суддів відхиляє зазначені заперечення з наступних підстав.

Матеріалами справи доводиться, що на виконання умов заяви позичальника №PLXRRX10405093 від 05.03.2007 року банком відкрито позичальнику рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

З наданих позичальнику коштів в сумі 11615,98 грн., з яких 1935,98 грн. становить одноразова винагорода за надання фінансового інструменту, а решта коштів в сумі 9679,91 грн. йдуть на оплату товару

При цьому кошти в сумі 9679,91 грн. перераховуються в день надання кредиту на поточний рахунок в ПОФ АКБ «Укрсоцбанк» з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком фактурою №-0732 від 05.03.2007 року, у тому числі ПДВ 1613,32 грн.

Інформація про придбаний за рахунок кредитних коштів товар містилась в супроводжувальних документах.

Згідно видаткової накладної №PHKRM-000385 ТОВ «Віст-Сервіс» від 05.03.2007 року, на підставі рахунка-фактури №-0732 від 05.03.2007 року було придбано телевізор марки «LG» вартістю 9679,91 грн., яка повністю відповідає розміру виданого банком кредиту на товар (а.с. 56 т.2).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі ч.2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Одночасно, за змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом наведених норм, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей, а відтак сам по собі факт підписання сторонами договору без передання коштів не породжує обов'язку позичальника повернути грошові кошти.

В даному випадку, матеріалами справи доводиться, що 05.03.2007 року банком були надані кредитні кошти для придбання відповідачем товару - телевізору марки «LG» вартістю 9679,91 грн., який в цей день був придбаний останньою.

Сам факт придбання телевізору за кредитні кошти не заперечується і самим відповідачем, яка, крім іншого, зазначає, що в період з 24.04.2007 року по 01.04.2008 року як позичальник сплачувала обов'язкові щомісячні платежі.

Таким чином, з урахуванням реального характеру спірного договору, укладання якого між сторонами мало місце 05.03.2007 року, а відтак сам факт відсутності підпису відповідача в тексті заяви позичальника, в даному випадку не має правового значення, позаяк даний договір є чинним та не оспорений ОСОБА_2 передбаченому законом порядку.

Одночасно, не заслуговують на увагу твердження відповідача про існування іншого укладеного з банком кредитного договору, за умовами якого вона отримала кошти і вносила щомісячні платежі на їх погашення, оскільки жодних доказів існування якось іншого договору сторона відповідача суду не надала.

Натомість матеріалами справи доводиться, шо саме на рахунок НОМЕР_1, який відкрито за умовами спірного договору для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам, відповідачем здійснювались сплати та зарахування щомісячних платежів.

На вказані обставини, суд першої інстанції належної уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, та прийшов до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.

За вказаних обставин судове рішення підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено обов'язковість виконання зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на жовтень 2008 року відповідач мала заборгованість по кредиту в розмірі 6621 грн.22 коп., яка складалась з заборгованості по кредиту - 6143 грн. 82 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 196 грн. 27 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 278 грн. 78 коп., пені - 2 грн. 35 коп.

Судовим наказом Глобинського районного суду від 20.10.2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» зазначену заборгованість по кредиту в сумі 6621,22 грн.

Судовий наказ набрав законної сили, проте постановою державного виконавця від 30.03.2012 року був повернутий стягувачу в зв'язку з відсутністю майна боржника, на яке можна звернути стягнення, що свідчить про невиконання судового рішення в примусовому порядку.

Зверненням до суду в жовтні 2008 року позивач змінив строки виконання основного зобов'язання та у відповідності до положень ст.264 ЦК України перервав перебіг позовної давності

В ході розгляду справи відповідачем заявлено про застосування наслідків сплину позовної давності.

Вирішуючи питання стягнення заборгованості по кредитному договору з урахуванням заяви про позовну давність, колегія суддів виходить з правового висновку, висловленого ВСУ при розгляді справи №6-249цс15 від 02.12.2015 р., згідно якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, проте кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача к межах строку позовної давності.

Таким чином, в даному випадку підлягає до стягнення заборгованість по процентам в межах трирічного строку, тобто за період з 30.05.2010 року по 30.05.2013 року (день звернення до суду) та заборгованість по пені в межах спеціального однорічного строку позовної давності.

На підставі наданих банком розрахунків заборгованості в межах позовної давності заборгованість по процентам становить 26232,56 грн., а розмір пені за прострочення виконання зобов'язання по процентах склав 20649 ,37 грн.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне застосувати при вирішенні спору положення ч.3 ст. 551 ЦК України, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В даному випадку розмір заборгованості по тілу кредиту, який стягнутий в 2008 році судовим наказом, становив 6143 грн. 82 коп., що значно менше ніж розмір неустойки, тому останній підлягає зменшенню до 2000 грн., що відповідає загальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року скасувати, ухваливши нове.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" проценти за користування кредитом в сумі 26232,56 грн. та пеню в сумі 2000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду Полтавської області Обідіна О.І.