Справа № 159/4972/16-ц
Провадження № 2/159/230/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судового засідання Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Ковельської міської ради Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області, колективне підприємство «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», про скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з вказаним вище позовом, просять скасувати держреєстрацію права власності відповідача фізичної особи - на квартиру, що проведена третьою особою - комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» (далі КП) згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 31.05.93 р., виданим виконкомом Ковельської міськради Волинської області за розпорядженням органу приватизації Фонду комунального майна Ковельської міськради Волинської області (далі орган приватизації). Свої позовні вимоги обгрунтовують тим, що відповідно до розпорядження органу приватизації від 31.05.93 р. № 489, виконкомом Ковельської міськради Волинської області було видано свідоцтво про право власності (далі свідоцтво від 31.05.93 р.) на квартиру АДРЕСА_1 (далі квартира). Свідоцтво від 31.05.93 р. було видано одноособового на ім»я відповідача фізичної особи, хоча з його змісту слідує, що квартира передана у спільну сумісну власність. Інших її співвласників, які прийняли участь у приватизації квартири, не було зазначено. Так як свідоцтво від 31.05.93 р. було видане на ім»я лише одного члена сім»ї, то КП 02.06.93 р. здійснило запис у реєстровій книзі № 6 674 про держреєстрацію права власності відповідача фізичної особи на квартиру. Такий запис вважають недійсним та таким, що підлягає скасуванню. Так, на час приватизації квартири у ній були прописані та постійно проживали, крім відповідача фізичної особи - всі позивачі у розглядуваній справі як члени сім»ї відповідача фізичної особи. Покликаючись на ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», зазначають, що з метою усунення допущених у свідоцтві від 31.05.93 р. неточностей та внесення до нього відомостей про інших співвласників квартири, вони звернулись з відповідною заявою до виконкому Ковельської міськради Волинської області як органу приватизації і за результатами її розгляду останній 17.11.16 р. прийняв розпорядження № 28 про внесення часткових змін у розпорядження № 489 від 31.05.93 р. та вніс усіх позивачів у розглядуваній справі у перелік співвласників квартири; видав нове свідоцтво від17.11.16 р. про право власності на житло, у якому власниками зазначено як усіх позивачів у розглядуваній справі, так і відповідача фізичну особу. Однак, вони на даний час позбавлені можливості зареєструвати своє право власності на квартиру, так як КП вже було здійснено держреєстрацію права власності на квартиру за відповідачем фізичною особою за свідоцтвом від 31.05.93 р.. Покликаючись на ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 41 Конституції України, ст. 328 ЦК України, просять позов задовольнити та скасувати держреєстрацію права власності на квартиру за відповідачем фізичною особою, здійснену відповідно до свідоцтва від 31.05.93 р..

За ухвалою суду від 26.01.17 р. було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації».

Усі позивачі у розглядуваній справі в судове засідання не з»явились, хоча, кожен зокрема, належно оповіщені. Про причини неявки суду не повідомили. Попередньо подали до суду спільну заяву з проханням справу розглядати у їх відсутності, зазначивши, що позов підтримують, просять позов задовольнити.

Відповідач фізична особа - в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив. Попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у його відсутності, зазначивши, що проти позов визнає.

Представник відповідача - юридичної оооби - в судове засідання не з»явився, хоча відповідач - юридична особа - належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив.

Представники третіх осіб в судове засідання також не з»явились, хоча треті особи, кожна зокрема, належно оповіщені. Про причини неявки своїх представників суду не повідомили. На думку суду, розгляд справи можливий по суті у відсутності осіб, які не з»явились.

Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 31.05.93 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради народних депутатів Волинської області згідно з розпорядженням від 31.05.93 р. № 489, квартира, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4.

Право власності останнього на квартиру було зареєстровано у ВОБТІ на праві приватної власності на підставі вищезазначеного свідоцтва від 31.05.93 р. у реєстровій книзі за № 6 674 02.06.93 р..

Як вбачається зі змісту ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у її редакції, чинній за станом: на 31.05.93 р., 02.06.93 р. «Організація проведення приватизації та оформлення права власності» - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, що реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру. Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється КМ України. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом або арбітражним судом відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п. 1, ч. 2 п. 13 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заст. Міністра комунального господарства УРСР 31.01. 66 р., що погоджено заст. Голови ВС УРСР 15.01.66 р., що була чинною за станом на 31.05.93 р., 02.06.93 р., реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР провадили бюро техінвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих; після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видавали власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою.

На дату внесення змін у свідоцтво про право власності на житло органом приватизації, вищевказана Інструкція втратила чинність, а ст. 182 ЦК України декларує, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Державний комітет України по житлово комунальному господарству своїм наказом від 15.09.92 р. N 56 затвердив Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (далі Положення), що відповідало Законові України "Про приватизацію державного житлового фонду" і визначало порядок передачі квартир у власність громадян та перелік документів, що підлягають оформленню, у його редакції, що була чинною за станом на 31.05.93 р., 02.06.93 р..

Згідно з п. п. 5, 16, 21, ч. 2 ст. 28, п. 30 Положення, передача займаних квартир здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше р.) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Передача квартир у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру (додаток 9), свідоцтво про право власності на житло (додаток 10) та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі (додаток 11). Свідоцтво на право власності на квартиру (будинок) підлягає обов'язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації. При видачі власнику квартири свідоцтва про право власності на житло у паспортах усіх повнолітніх членів сім'ї власника і у свідоцтвах про народження неповнолітніх осіб робиться така помітка: "Право на безоплатну приватизацію житла використано в обсязі ___ кв. м при нормі ___ кв. м загальної площі"

Таким чином, саме органом приватизації, що здійснив оформлення приватизації квартири, було зареєстровано свідоцтво про право власності на житло, видане на ім»я відповідача, у ВОБТІ 02.06.93 р..

Але 17.11.16 р. виконкомом Ковельської міськради Волинської області було прийнято рішення № 28 «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації», яким у зв»язку з допущеними помилками внесено часткові зміни у розпорядження органу приватизації від 31.05.93 р. № 489, і у свідоцтві про право власності на житло вирішено внести усіх позивачів у розглядуваній справі як членів сім»ї відповідача фізичної особи.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 17.11.16 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міськради народних депутатів Волинської області згідно з розпорядженням від 17.11.16 р. № 28, квартира, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», належить на праві приватної, спільної власності усім позивачам у розглядуваній справі та відповідачеві фізичній особі - ОСОБА_4.

Таким чином, у сторін фізичних осіб виникла ситуація, коли усі позивачі у розглядуваній справі як члени сім»ї відповідача фізичної особи - на час приватизації квартири, визначили відповідача фізичну особу у процесі оформлення приватизації квартири - уповноваженим власником; використали своє право на приватизацію квартири спільно з відповідачем фізичною особою - у приватну, спільну сумісну власність у 1993 р.. Однак, свідоцтво про право власності на житло від 31.05.93 р. було видане на ім»я лише відповідача фізичної особи - як власника, хоча і зазначено, що власність на квартиру є спільною сумісною. Згідно з вказаним вище свідоцтвом від 31.05.93 р.право власності відповідача - тфізичної особи - було зареєстровано у ВОБТІ. Право ж власності усіх позивачів у розглядуваній справі не було зареєстрованим 02.06.93 р. та така реєстрація на даний час, навість з врахуванням свідоцтва від 17.11.16 р., є унеможливленою.

Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до положень ст. 86 ЦК України (в ред. 1963 р.), що діяв на час приватизації квартири, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Ст. ст. 55, 57 Закону України «Про власність», що був чинним на час приватизації квартири, визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як слідує з положень ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Нею передбачено, що правочин не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (домов), кімнат у квартирах і одноквартирних домах, де проживають два або більш наймачів, та господарських споруд та приміщень, які відносяться до них, з державного житлового фонду на користь громадян України.

Тобто, приватизація державного житлового фонду є правочином у розумінні норм цивільного права.

Тієї обставини, що усі позивачі у справі спільно з ним набули у власність квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідач фізична особа, зокрема, не заперечив.

У зв»язку із допущеними помилками, орган приватизації, прийнявши 17.11.16 р. розпорядження № 28 «Про внесення часткових змін у розпорядження органу приватизації», тим самим визнав, що первинна приватизація квартири, а як наслідок - і оформлення, видача і подальша реєстрація права власності на об»єкт нерухомого майна квартиру - у Волинському ОБТІ були проведені з порушенням права власності на квартиру усіх позивачів у розглядуваній справі, що зареєстрованим не було.

Відповідно до ст. 182 ЦК України у її редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України», що діє з 31.12.11 р., право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно, усі позивачі у розглядуваній справі мають право та обов»язок, з врахуванням змін у свідоцтво про право власності на житло, провести реєстрацію свого права власності на квартиру, відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про держреєстрацію прав. до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.13 р., або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Таким чином, наявність в Реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за відповідачем фізичною особою - права власності на квартиру виключає можливість реєстрації такого права всіма позивачами у розглядуваній справі як співвласниками квартири, відповідно до внесених до свідоцтва про право власності на житло від 17.11.16 р. змін.

Враховуючи викладене, суд, з огляду на положення ст. 331 ЦК України, що вимагає від усіх позивачів у розглядуваній справі реєстрації свого права власності на квартиру для його підтвердження у майбутньому, та з метою захисту права власності останніх в розумінні ст. 386 ЦК України, вважає необхідним позов задовольнити повністю та скасувати попередню реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем фізичною особою, що проведена на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.05.93 р., виданого лише на ім»я останнього.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 212 218, 88 ЦПК України, ст. 86 ЦК України (в ред. 1963 р.), ст. ст. 182, 328, 331, 355, 386, 202, 203 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ч. 1 ст. 2, ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2, проведену на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.05.93 р., виданого Фондом комунального майна Ковельської міської ради народних депутатів, та скасувати запис від 02.06.93 р. в реєстровій книзі в Реєстрі прав власності про державну реєстрацію речового права на вказане нерухоме майно, реєстровий № 6 674.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:ОСОБА_5