Справа №278/174/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

29 березня 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Дубовік О.М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача ОСОБА_2 До початку розгляду справи по суті позивачем уточнено позовної вимоги та просив суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №1 в будинку №57 по вулиці Ярослава Мудрого в с. Глибочиця Житомирського району Житомирської області; судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він є власником квартири №1, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Глибочиця, вул. Ярослава Мудрого, буд. 57, на підставі договору купівлі-продажу квартири. У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, який фактично у ній не проживає. У звязку із викладеним позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився. У відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання (а.с. 19), зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 22, 29, 34.). З письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд, на підставі наявних доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений 17.08.2016 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою. С.Л. та зареєстрований в реєстрі за №4924 (а.с. 3-4);

Згідно актуальної інформації, яка міститься у Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №66086817 від 17.08.2016 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2; державна реєстрація зазначеного права власності відбулась 17.08.2016 року (а.с. 8-9).

Із довідки №2470, виданої 03.10.2016 року Виконавчим комітетом Глибочицької сільської ради Житомирського району, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України від 31.01.2017 року ОСОБА_2 за віще вказаною адресою зареєстрований з 26.05.1985 року (а.с. 19). ОСОБА_2 не був та не є членом сім'ї позивача.

Факт непроживання відповідача в спірному будинку підтверджується актом, що складений комісією виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28.03.2017 року № 321, який приймається як достовірний доказ (а.с. 37).

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою та оголошення особи померлою.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад передбачені законодавством строки, втратив інтерес до житла, а тому позовні вимоги позивача стосовно визнання відповідача таким, що втратив право на вказане жиле приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв'язку з цим, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 60, 88, 197, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 47 Конституцій України, ст. ст. 16, 383, 391 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою №1, яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Глибочиця, вул. Ярослава Мудрого, буд. 57 шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку не відомий, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, судовий збір в сумі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Житомирський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя О. М. Дубовік