Справа № 182/3431/16-ц
Провадження № 2/0182/905/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.03.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Тихомирова І.В.

при секретарі Рахуба О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Нікопольського міськрайонного суду з позовом, який згодом уточнила, за вимогами якого просить повернути їй дробівку молоткову ДМБ-0,5 з бункером, чотири зашивні машинки, 36 кг. капронових ниток, а вразі відсутності майна відшкодувати його вартість.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.09.2013 р. Державною виконавчою службою Нікопольського міськрайонного управління юстиції було описано та арештовано майно.

18.04.2000 р. між нею та ПП «Дніпрянка» було укладено договір про спільну діяльність. На підставі укладеного договору та коштів внесених до каси підприємства вважає себе співвласником майна.

На її усні та письмові звернення майно до цього часу не повернуто, тому вона звернулася з зазначеним позовом до суду.

В судове засідання позивач не зявилася надіслала на адресу суду клопотання про слухання справи за її відсутності. (а.с. 39)

Представник Державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції надіслав на адресу суду заяву про слухання справи за його відсутності, зазначив, про те що позовні вимоги не визнає, просив відмовити в їх задоволені.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду клопотання про слухання справи за його відсутності, просить відмовити в задоволені позову. (а.с. 25)

Суд вивчивши матеріали справи приходить до наступного.

Відповідно до ст. 355 ЦК України

1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

2. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

3. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України

1. За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

2. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

За нормами ст. 1132 ЦК України

1. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.

2. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Судом встановлено, що 18.04.2000 р. між ОСОБА_1 та ПП «Дніпрянка» було укладено договір про спільну діяльність. (а.с. 6)

За п. 1 зазначеного договору учасник спільної діяльності передає грошові кошти в розмірі 150000,00 грн. у тимчасове володіння.

Метою договору за п. 2 є досягнення спільної мети.

06.09.2013 р. на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 10/396-10 від 14.06.2011 р. державним виконавцем ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції було описано та накладено арешт на майно ПП «Дніпрянка». (а.с. 4 5)

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи зазначені норми права суд приходить до думки, що позивачем, у порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не доведено того, що вона є співвласником спірного майна, оскільки будь яких доказів суду не надано, матеріали справи не мітять.

Зокрема, посилання позивача на договір про спільну діяльність від 18 квітня 2000 року не може свідчити про належність обладнання на праві власності ОСОБА_1 та ПП «Дніпрянка», оскільки цим договором передбачено передачу учасником спільної діяльності ОСОБА_1 суб'єкту господарювання - ПП «Дніпрянка» грошових коштів у розмірі 150000,00 грн. у тимчасове володіння для досягнення спільної мети, однак жодним чином не визначено ані підстави набуття права власності учасником спільної діяльності на майно, придбане ПП «Дніпрянка», ані порядок та розміри отримання нею доходів саме від використання обладнання.

За нормами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Оскільки у справі відсутні докази того, що обладнання є спільною сумісною власністю ПП «Дніпрянка» та ОСОБА_1 яке придбане на підставі договору про спільну діяльність, тому у звязку з недоведеністю права власності позивача на майно, суд не може застосувати способи його захисту, у звязку з чим позовні вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, а вразі його відсутності компенсації вартості майна, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦК України, в звязку з тим що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (а.с. 18) судові витрати за рішенням суду повинні бути віднесені за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 355, 1130, 1132 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 14, 15, 60, 88, 212, 213-215, 217, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10-ти днів з моменту його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, можуть оскаржити рішення суду першої інстанції у такий самий строк з моменту отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_3