Номер провадження: 22-ц/785/1034/17
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Калараш А.А.

Заїкіна А.П.

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області про надання довідки про заробітну плату за апеляційною скаргою представника Машник Ксенії Володимирівни (в інтересах державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт») на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року,

встановила:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом пояснивши, що в період з 13 вересня 1986 року по 13 жовтня 1986 року був відряджений з підприємства відповідача на ліквідацію аварії Чорнобильської атомної станції, де працював на плавкрані Ізмаїльського морського торгового порту ПК-10/16т.

Працював в зоні №2, про що визначено довідкою головного диспетчера служби перевезень і руху флоту міжгалузевого державного об'єднання річкового флоту «Головрічфлот» за №01-1-21/27, що у відповідності до вимог розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року визначає оплату праці у трьохкратному розмірі. Разом із тим відповідач надав довідку про оплату праці у двохкратному розмірі, у зв'язку із чим просив зобов'язати державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» надати довідку форми №3 про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках за період з 13 вересня 1986 року по 13 жовтня 1986 року з середнім заробітком за липень-серпень 1986 року з урахуванням коефіцієнту 3.

В судовому засіданні:

- позивач позов підтримав;

- представник відповідача проти позовних вимог заперечував.

- представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позов задоволено.

Зобов'язано державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» надати ОСОБА_3 довідку форми №3 про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках за період з 13 вересня 1986 року по 13 жовтня 1986 року з середнім заробітком за липень-серпень 1986 року з урахуванням коефіцієнту 3.

В апеляційній скарзі представник Машник К.В. (в інтересах державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт»)просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказаний позов суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Відрядження позивача в період з 13 вересня 1986 року по 13 жовтня 1986 року з підприємства відповідача на ліквідацію аварії Чорнобильської атомної станції, де працював на плавкрані Ізмаїльського морського торгового порту ПК-10/16т представник відповідача не оскаржував, що у відповідності до вимог ст. 61 ч.1 ЦПК України, не підлягає додатковому доказуванню.

Відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року за № 207-7 оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, відряджених у зону відчуження для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аваріях на ЧАЕС в зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, провадилась у третій, другій, першій зонах небезпеки в чотирьох, трьох і двократному розмірах тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату, яка відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи.

Довідкою головного диспетчера служби перевезень і руху флоту міжгалузевого державного об'єднання річкового флоту «Головрічфлот» за №01-1-21/27 встановлено місце роботи плавкрану Ізмаїльського морського торгового порту ПК-10/16т в м. Чорнобиль в межах 30-кілометрової зони (зона №2), що у відповідності до вимог розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року визначає оплату праці у трьохкратному розмірі.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про обов'язок відповідача надати довідку форми №3 про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках за період з 13 вересня 1986 року по 13 жовтня 1986 року з середнім заробітком за липень-серпень 1986 року з урахуванням коефіцієнту 3 щодо ОСОБА_3

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Машник Ксенії Володимирівни (в інтересах державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт») - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області про надання довідки про заробітку плату -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду

Одеської області С.П. Гайворонський

А.П. Заїкін

А.А. Калараш