Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/4151/15-ц Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 27 Доповідач Косигіна Л. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.І.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» (далі ОСОБА_3) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за договором № 0 про надання споживчого кредиту, укладеним 27.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_4, що виникла станом на 12.10.2015 року в сумі 17482,45 доларів США і 13826 грн. 79 коп., з яких:

- 15799,99 доларів США заборгованість по тілу кредиту, в тому числі прострочена з грудня 2014 року 1831 грн. 99 коп.;

- 1682,46 доларів США проценти;

- 8405 грн. 65 коп. пеня нарахована на тіло кредиту;

- 5421 грн. 14 коп. пеня на відсотки.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 30000 доларів США зі сплатою 11,9% річних на строк до 27.09.2022 року, в забезпечення якого були укладені договори поруки з ОСОБА_5 і ОСОБА_2 Проте, відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23.02.2016 року закрито провадження в частині вимог до ОСОБА_5 (а.с. 99).

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12.05.2016 року позов задоволено.

Ухвалою цього ж суду від 09.02.2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне дослідження обставин справи, просить рішення скасувати в частині стягнення з неї коштів на користь Банку та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що про рішення суду дізналася випадково від матері, після відкриття виконавчого провадження і накладення арешту на майно. Суд не повідомив її про слухання справи, внаслідок чого вона була позбавлена можливості подати свої заперечення щодо розрахунку заборгованості. Крім того, судом не прийнято до уваги те, що станом на 2016 рік спливли строки для визначення суми пені, стягнутої з неї. Також, при ухваленні рішення суд не врахував договір, за яким погашення заборгованості покладається на іншу особу. Апелянт посилається і на те, що з матеріалів справи не вбачається, які міри приймалися Банком з 2007 року для погашення кредиту.

Рішення в частині вимог до ОСОБА_2 апелянтом не оскаржується.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Встановлено, що 27.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (на даний час ПАТ «УкрСиббанк» а.с. 53-59) і ОСОБА_4 був укладений договір №0 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 30000 доларів США на строк до 27.09.2022 року, зі сплатою 11,9% річних (а.с. 6-14, 45). Крім того, сторонами підписаний Графік погашення кредиту (а.с. 15-20).

З п.п. 4.2., 4.4. вказаного договору вбачається, що ОСОБА_4 зобов'язалася щомісячно погашати кредит, сплачувати проценти, комісію та інші платежі. Також, повідомляти ОСОБА_3 про зміну паспортних даних, фактичної адреси проживання, даних прописки (реєстрації), робочого та/або домашнього номеру телефону, зміну місця роботи та/або виникнення будь-яких інших обставин, які можуть вплинути на виконання позичальником зобов'язань за цим договором, в триденний строк з моменту проведення таких змін.

Згідно п. 5.5. договору про надання споживчого кредиту, у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісії строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору, ОСОБА_3 має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісії у порядку, встановленому у розділі ІІ цього договору.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, ОСОБА_3 має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, який розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Відповідно до п. 11.1 договору, сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.п. 2.3, 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14 цього договору та направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, при цьому, у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Згідно п. 9.16 договору про надання споживчого кредиту, листування між сторонами здійснюється шляхом направлення відповідних повідомлень на адресу, зазначену у розділі 12 цього договору.

ОСОБА_4 підписала вищевказаний договір та додаток до нього, а відтак погодилася з його умовами.

27.09.2007 року між Банком та ОСОБА_5, ОСОБА_2 були укладені окремі договори поруки №0, відповідно до яких останні взяли на себе солідарну з позичальником відповідальність у разі неналежного виконання ОСОБА_4А зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, у тому ж обсязі, що і боржник (а.с. 21-26).

26.01.2009 року ОСОБА_5 помер, (а.с. 89). Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 23.02.2016 року провадження в частині вимог до ОСОБА_5 закрито (а.с. 99). Дана ухвала ніким не оскаржується.

25.11.2015 року ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені, виданим 25.11.2015 року відділом РАГС адміністрації міста Покачи Ханти-Мансійського автономного округу-Югри Тюменської області (а.с. 128). У даному свідоцтві зазначено, що позивачка є громадянкою ОСОБА_6.

У зв'язку із неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань, 15.07.2015 року Банком направлено ОСОБА_4 і ОСОБА_2 Вимоги, в яких позивач просить погасити прострочену заборгованість за кредитом в сумі 1163,99 доларів США (тіло) і 814,64 доларів США (відсотки) протягом 31 дня. У випадку невнесення даної суми, ОСОБА_3 вимагав дострокового погашення всієї суми, визначеної Договором (а.с. 27-32). Вказані вимоги були отримані 21-24.07.2015 року (а.с. 33), проте відповідачами не виконані.

З розрахунку Банку вбачається (а.с. 34-44), що заборгованість на 12.10.2015 року становить 17482,45 доларів США і 13826 грн. 79 коп., з яких:

- 15799,99 доларів США заборгованість по тілу кредиту, в тому числі прострочена з грудня 2014 року 1831 грн. 99 коп.;

- 1682,46 доларів США проценти;

- 8405 грн. 65 коп. пеня нарахована на тіло кредиту за період з 27.12.2014 року по 12.10.2015 року;

- 5421 грн. 14 коп. пеня нарахована у зв'язку із несвоєчасною сплатою відсотків за період з 27.02.2015 року по 12.10.2015 року.

Слід зазначити, що прострочення по сплаті тіла кредиту виникло у боржника 25.12.2014 року в сумі 164,99 доларів США, після чого заборгованість продовжувалася нараховуватися за наростаючим принципом до 12.10.2015 року (а.с. 36). На погашення відсотків остання сума була сплачена 31.12.2014 року, а заборгованість почала нараховуватися 30.01.2015 року (а.с. 42).

Враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що судом не з'ясовано, яким чином проходило погашення кредитного зобов'язання з 2007 року та в частині пропуску строку пред'явлення вимоги про стягнення пені (позов подано у листопаді 2015 року), є безпідставними. Крім того, ОСОБА_1 не зверталася до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Є безпідставними посилання апелянта на те, що в силу укладеного договору від 12.08.2013 року, зобов'язання щодо виплати коштів по кредитному договору має виконувати інша особа ОСОБА_7, враховуючи наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 12.08.2013 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) був укладений попередній договір з передачею авансового платежу, відповідно до якого продавець зобов'язується продати, а покупець купити у продавця належну їй квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з чим домовилися, що договір купівлі-продажу має бути укладено та нотаріально посвідчено не пізніше 12.08.2023 року за 146480 грн., що на день підписання договору еквівалентно 18310 доларів США (а.с. 129). До підписання цього договору був переданий аванс 2480 грн. Крім того, за домовленістю сторін на протязі дії вказаного попереднього договору покупець зобов'язується щомісяця сплачувати кредит за договором №0 від 27.09.2007 року. Кошти сплачені за кредитом будуть вважатися додатковими авансовими платежами і будуть зараховані при остаточному розрахунку.

ОСОБА_3 не є стороною вказаного договору, зміни до кредитного договору № 0 щодо особи позичальника не вносилися, договір про заміну боржника у зобов'язанні не укладався (ст.ст. 520, 521, 513 ЦК України), тому ОСОБА_1 є належною стороною у кредитному зобов'язанні, яке повинна виконувати.

Також, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що внаслідок неповідомлення її про слухання справи вона була позбавлена можливості подати свої заперечення щодо розрахунку заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не надала будь-яких заперечень щодо розрахунку ні під час перегляду заочного рішення за її заявою, ні під час подачі апеляційної скарги та апеляційного розгляду, хоча в справі приймав участь її представник.

Крім того, ОСОБА_1 змінила своє місце проживання, виїхала до іншої держави, де отримала громадянство, при цьому, не повідомила ОСОБА_3 і суд про нове місце проживання, у зв'язку з чим судові повістки, направлені за зареєстрованим її місцем проживання в Україні с. Чижівка, Новоград-Волинського району Житомирської області повернулися з відмітками: «За зазначеною адресою не проживає», «У зв'язку з відмовою від одержання» (а.с. 67, 71, 84, 103).

Під час апеляційного розгляду представник ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_3 безпідставно звернувся з позовом про стягнення коштів, зважаючи на те, що є іпотечне майно, за рахунок якого можна виконати кредитне зобов'язання.

Проте, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3 і 4 ЦПК України).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, а відтак правильно стягнув з неї заборгованість в сумі 17482,45 доларів США і 13826 грн. 79 коп.

ОСОБА_3 ОСОБА_1 оскаржує рішення тільки в частині стягнення з неї кредитної заборгованості, тому рішення про стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 не є предметом апеляційного розгляду, оскільки суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновки щодо неоскарженої частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Дана справа розглянута за відсутності ОСОБА_1, належним чином повідомленої про час та місце судового розгляду. Крім того, в справі приймає участь її представник. Також, слухання проведено за відсутності ОСОБА_2, повідомленого за єдиною відомою адресою (за якою він є зареєстрованим. ОСОБА_3 судова повістка повернулася з відміткою: «За зазначеною адресою не проживає», він вважається повідомленим про судовий розгляд в силу положень ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді