Справа №490/9747/13-ц 23.03.2017 23.03.2017 23.03.2017
Провадження №22-ц/784/585/17
Категорія: 27 Головуючий у суді першої інстанції: Гуденко О.А.
Доповідач апеляційного суду: Шаманська Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання: Тищенко Л.С.,

за участю: прокурора - Цвікілевич Н.В., представника ТОВ «Кей-Колект» - Луцишина Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2013 року, ухваленого за позовом

заступника прокурора Миколаївської області в інтересах ОСОБА_4

до

ОСОБА_5,

публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

(далі - ПАТ «УкрСиббанк»),

товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

(далі - ТОВ «Кей-Колект»),

третя особа - реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції

про визнання договорів іпотеки недійсними та зобов'язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року заступник прокурора Миколаївської області звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_5, ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» про визнання договорів іпотеки недійсними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4, яка є інвалідом 2 групи та з 2006 року перебуває у Новосвітлівському психоневрологічному інтернаті з діагнозом шизофренія, параноїдальна форма, безперервне протікання зі стійким дефектом.

12 березня 2004 року від імені ОСОБА_4 з ПП «Д.Р. Україна Ко» було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Нерухомість».

На підставі указаних документів основним та додатковим рішеннями Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня та 5 липня 2007 р. зазначений договір купівлі-продажу квартири визнано дійсним з визнанням права власності за ПП «Д.Р. Україна Ко» на спірну квартиру.

19 жовтня 2007 року ПП «Д.Р. Україна Ко» продало зазначену квартиру ОСОБА_5 і цього ж дня між ним та ПАТ «УкрСиббанк» в забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 19 жовтня 2007 року був укладений договір іпотеки за реєстровим номером 2761, за яким він передав квартиру в іпотеку банку.

19 жовтня 2007 року за № 5869170 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження «заборона на нерухоме майно» за договором іпотеки за № 2761 від 19 жовтня 2007 року на квартиру АДРЕСА_1.

Вподальшому було встановлено, що підпис у договорі від 12 березня 2004 року від імені ОСОБА_4 виконаний іншою особою із наслідуванням її підпису.

Ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 листопада та 24 грудня 2008 року вказані судові рішення скасовані за нововиявленими обставинами, а провадження у справі за позовом ПП «Д.Р. Україна Ко» до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності закрито, у зв'язку з припиненням юридичної особи - позивача.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2010 року по справі за позовом першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа - ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору та витребування майна, постановлено витребувати від ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 і передати її ОСОБА_4

Незважаючи на наявність зазначеного судового рішення, 12 грудня 2011 року був укладений Договір факторингу №1 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» , за яким останньому передані усі права вимоги відносно боржників банку, в тому числі відносно боржника ОСОБА_5 за договором кредиту від 19 жовтня 2007 року.

Того ж дня між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки за реєстровим номером № 5207-5208 , в тому числі і за Договором іпотеки від 19 жовтня 2007 року з іпотекодавцем ОСОБА_5

21 травня 2012 року до Державного реєстру іпотек внесено запис за типом обтяження «іпотека» а іпотекодержателем вказаної квартири зазначено ТОВ «Кей-Колект».

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 при укладенні договору іпотеки не мав належного обсягу повноважень щодо розпорядження нерухомим майном, а договори іпотеки укладено з порушенням норм чинного законодавства, позивач просив визнати недійсним договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 2761, укладений 19 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, предметом якого є квартира АДРЕСА_1; визнати частково недійсним договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки за № 5207-5208, укладений 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині відступлення права вимоги за зазначеним договором іпотеки; зобов'язати ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» звернутися до Реєстраційної служби ММУЮ з відповідною заявою про припинення заборони на нерухоме майно та іпотеки на вищезазначену квартиру.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2013 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 2761 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, укладений 19 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Визнано частково недійсним договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки за № 5207-5208, укладеним 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині відступлення права вимоги за Договором іпотеки, зареєстрованим в реєстрі за № 2761 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 19 жовтня 2007 року. Скасовано заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, накладену 19 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний номер обтяження 5869170. Скасовано обтяження за типом іпотека на квартиру АДРЕСА_1, накладену 21 травня 2012 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. реєстраційний номер обтяження 5869171 в Державному реєстрі іпотек.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект», посилаючись на відсутність правових підстав для визнання оспорюваних договорів іпотеки недійсними, а також те, що договір купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_5 не визнано недійсним, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарга задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Так, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4, яка є інвалідом 2 групи та з 2006 року перебуває у Новосвітлівському психоневрологічному інтернаті з діагнозом шизофренія, параноїдальна форма, безперервне протікання зі стійким дефектом.

12 березня 2004 року від імені ОСОБА_4 з ПП «Д.Р. Україна Ко» було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Нерухомість».

На підставі указаних документів основним та додатковим рішеннями Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 червня та 5 липня 2007 р. зазначений договір купівлі-продажу квартири визнано дійсним з визнанням права власності за ПП «Д.Р. Україна Ко» на спірну квартиру.

19 жовтня 2007 року ПП «Д.Р. Україна Ко» продало зазначену квартиру ОСОБА_5 і цього ж дня між ним та ПАТ «УкрСиббанк» в забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 19 жовтня 2007 року був укладений договір іпотеки за реєстровим номером 2761, за яким він передав квартиру в іпотеку банку.

19 жовтня 2007 року за № 5869170 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження «заборона на нерухоме майно» за договором іпотеки за № 2761 від 19 жовтня 2007 року на квартиру АДРЕСА_1.

Вподальшому було встановлено, що підпис у договорі від 12 березня 2004 року від імені ОСОБА_4 виконаний іншою особою із наслідуванням її підпису.

Ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 листопада та 24 грудня 2008 року вказані судові рішення скасовані за нововиявленими обставинами, а провадження у справі за позовом ПП «Д.Р. Україна Ко» до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності закрито, у зв'язку з припиненням юридичної особи - позивача.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2010 року по справі за позовом першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа - ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору та витребування майна, постановлено витребувати від ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 і передати її ОСОБА_4

Незважаючи на наявність зазначеного судового рішення, 12 грудня 2011 року був укладений Договір факторингу №1 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» , за яким останньому передані усі права вимоги відносно боржників банку, в тому числі відносно боржника ОСОБА_5 за договором кредиту від 19 жовтня 2007 року.

Того ж дня між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки за реєстровим номером № 5207-5208 , в тому числі і за Договором іпотеки від 19 жовтня 2007 року з іпотекодавцем ОСОБА_5

21 травня 2012 року до Державного реєстру іпотек внесено запис за типом обтяження «іпотека», а іпотекодержателем на вказану квартиру зазначено ТОВ «Кей-Колект».

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ст. 319 ЦК України тільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно положень ст. 583 ЦК України, ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути власник нерухомого майна, або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник передав майно з правом його передачі у іпотеку.

Отже, з аналізу наведених правових норм випливає, що на момент укладення спірного іпотечного договору іпотекодавець повинен бути власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Проте, передаючи в іпотеку банку спірну квартиру, ОСОБА_5 не набув на неї права власності в установленому законом порядку, а тому і не мав права на розпорядження спірним нерухомим майном.

Таким чином, з врахуванням зазначених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що іпотечний договір не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, а тому відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України він є недійсним, у зв'язку з чим вірно визнав договір іпотеки від 19 жовтня 2007 року недійсним.

Також суд першої інстанції вірно визнав частково недійсним договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, оскільки при укладенні даного договору цедент -ПАТ «Укрсиббанк» вже не мав права на фактичне утримання в іпотеці квартири, яка на той час вже була витребувана судом у іпотекодателя і вибула з його права власності.

Що стосується позовних вимог щодо покладення зобов'язання на відповідачів звернутися до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції з відповідними заявами про зняття заборони з вказаної квартири, то суд вірно виходив з того, що наслідком недійсності оспорюваних договорів іпотеки є зняття обтяження за договором іпотеки - заборони відчуження на нерухоме майно та вилучення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек відповідно до положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Посилання апелянта на те, що договір купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_5 не визнано недійсним, а тому відсутні підстави вважати, що він не набув на неї права власності, колегія суддів не може прийняти до уваги.

Так, об'єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; воно зареєстровано у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті судового вирішення справи відбулося відновлення суб'єктивного речового права на майно у ОСОБА_4, у зв'язку із чим іпотекодавець (ОСОБА_5.) не може вважатися його власником.

До того ж, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

І.В. Лівінський