Справа № 639/8675/16-ц
Провадження № 2/639/518/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Труханович В.В. за участю секретаря - Антохіної О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2016 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якому просили суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, її син ОСОБА_2 та її колишній чоловік ОСОБА_3.

Позивачі вказують, що зазначену квартиру вони отримали разом із відповідачем у спільну сумісну власність. Кожному із співвласників належало по 1/3 частині квартири. На підставі договору дарування від 11.10.2016 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 1/3 частину квартири АДРЕСА_1

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано 22 травня 2007 року.

Відповідач на даний час зареєстрований за вказаною адресою, але там фактично не з'являється.

Позивачі вказують, що ОСОБА_3 втратив право користування житловим приміщенням, а позивачі змушені сплачувати комунальні послуги, які нараховуються в тому числі й на відповідача, внаслідок чого зазнають матеріальних збитків.

У зв'язку з викладеним позивачі і були змушені звернутися до суду з даним позовом.

Позивачі у судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити, не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 26.11.2015 року, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, а також заяву про визнання позову відповідачем, відповідно до якої відповідач підтверджує наведені обставини, зазначає, що згідно договору дарування від 11.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кізляк Г.І., він подарував своєму сину ОСОБА_2 1/3 частину квартири №46, розташованої за адресою АДРЕСА_1, та з 2007 року за даною адресою не проживає. Позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, допитавши свідка, та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належала квартира, розташована АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.04.2003 року, реєстраційний №6-03-22266. Право власності зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ» (а.с. 16)

Згідно Договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності, посвідченого 01.10.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кізляк Г.І., вищезазначена квартира належить співвласникам в рівних частках кожному, тобто по 1/3 частці.(а.с. 17-19)

Як вбачається із Договору дарування, посвідченого 11.10.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кізляк Г.І., ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 1/3 частку у праві власності на квартиру №46, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .(а.с. 20-22).

Згідно Довідки Ділянки №65 КП «Жилкомсервіс» №2318 від 04.11.2016 року в квартирі №46, що розташована за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1. (а.с. 25)

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 22 травня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №184. (а.с. 24).

Як пояснили суду позивачі, відповідач ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, дійсно зареєстрований, але з 2007 року не проживає, що порушує їх права.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник обставини, що зазначені в позовній заяві визнали.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Разом з тим, в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_6, який пояснив, що він є сусідом ОСОБА_3, знає, що ОСОБА_3 подарував сину свою частку квартири. Підтвердив також, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі більше 10 років, його особисті речі в квартирі відсутні.

Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивачі вважають, що факт реєстрації відповідача, у належній їм квартирі, порушує їх права, як власників, оскільки вони змушені сплачувати рахунки відповідача за надані комунальні послуги, що є порушенням їх прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивачі вважають його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння).

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сім*ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов'язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 відсутній за місцем своєї реєстрації, по АДРЕСА_1 з 2007 року, його реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права власників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 61, 88, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК, ст.ст. 11, 317, 319,321, 328, 334, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович