Справа № 409/2390/16-ц
Провадження № 22ц/782/129/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, березня місяця, 21-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Карташова О.Ю., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

У вересні 2016 року до Білокуракинського районного суду Луганської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Просила суд відшкодувати їй за рахунок коштів Державного бюджету України матеріальну шкоду, заподіяну терористичним актом за пошкоджене приміщення кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та обладнання в ньому, в сумі 716 796 грн.; відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду заподіяну терористичним актом за пошкоджене приміщення кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та обладнання в ньому, в сумі 1 000 000 грн. Просила суд звільнити її від сплати судового збору.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 вересня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору було відмовлено за необґрунтованістю, позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Від ОСОБА_1 на виконання ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 вересня 2016 року надійшли доповнення до позовної заяви, де посилаючись на додаткові докази скрутного матеріального стану вона знов просила суд звільнити її від сплати судового збору та відкрити провадження у справі.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди визнано неподаною та повернуто позивачу.

Позивач не погодилась із вказаною ухвалою суду першої інстанції та надала на нього апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 листопада 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Повертаючи ОСОБА_1 позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем копії довідок про розмір пенсії та допомоги внутрішньо переміщеної особи не свідчать про відсутність інших джерел доходу та про наявність у позивача такого майнового стану, що перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Проте, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов із певними порушеннями застосування норм процесуального права, частиною 1 ст. 82 ЦПК України э визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення по справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначений в частині першій цієї статті. Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що відповідно до ст.8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Відповідно до закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Практика, у тому числі у справах проти інших держав, має застосовуватись органами державної влади, зокрема судами. Згідно з рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи від 14.05.81 №R (81)7 щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, та сталої практики ЄСПЛ вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, а попереджає подання необгрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Так, у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» ЄСПЛ звертав увагу на необхідність встановлення дотримання балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи та правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того щоб гарантувати такий справедливий баланс та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від сплати судового збору тих заявників, які можуть довести своє погане фінансове становище, при визначенні розміру судового збору слід обов'язково враховувати питання фінансових можливостей заявника, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.

На думку колегії суддів твердження заявниці про значне погіршення її матеріального стану знаходить своє підтвердження у матеріалах справи, суд не врахував належним чином фактичних обставин справи, надані нею докази на підтвердження своїх доводів, не звернув належної уваги на сам предмет позову та обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо звільнення її від сплати судового збору, додані до позову докази про знищення майна заявниці, не врахував належним чином питання фінансових можливостей заявника та обставини конкретної справи, не дав і належної оцінки наданих заявницею доказів, зокрема довідці про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.60), довідки про перебування на обліку в Фастівському об'єднанні ПФУ і отримання пенсії за віком (а.с.87), довідки про отримання допомоги як переміщеної особи(а.с.88), що у свою чергу теж певною мірою свідчить про матеріальний стан, відсутність іншої нерухомості, депозитів.

Пунктом 3 частини 1 статті 312 ЦПК є передбачено, що суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312 - 315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської від 08 листопада 2016 року скасувати та передати вирішення питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційне оскарження здійснюється шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий А.В. Яреська

Судді: О.Ю. Карташов

Ю.В. Єрмаков