АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 р. Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі - Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2012 р. за ним та ОСОБА_2 визнано право спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014 р. у цивільній справі за позовом ОСББ «Кут» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Кут», третя особа: ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.03.2014 р. скасовано в частині задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСББ «Кут» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Кут» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 10 093,68 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання зазначеного судового рішення він сплатив заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 10 312,48 грн., а тому вважав, що відповідачка, як другий співвласник квартири зобов'язана сплатити йому половину зазначеної суми, відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України.

Посилаючись на наведене а також положення ст. 1166 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_2 5 156,24 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої несплатою комунальних послуг.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2016 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Справа № 753/7947/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1987/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Зазначав, що відмовляючи у задоволенні позову суд не урахував, що право спільної сумісної власності на квартиру, як на майно набуте подружжям в період шлюбу, відповідачка набула з дня отримання свідоцтва на спірну квартиру, тобто з 11.10.2001 р., а тому дійшов помилкового висновку, що право спільної сумісної власності на квартиру було визнано судом за ОСОБА_2 04.12.2012 р., що виходить за межі періоду нарахування заборгованості.

Крім того посилався на те, що суд не урахував положення ч. 1 ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, а тому незважаючи на те, що відповідачка не проживала в спірній квартирі з 25.05.2011 р. по 26.03.2013 р. вона повинна була сплачувати за утримання будинку та прибудинкової території.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи убачається, що сторони з 14.06.1986 р. до 13.01.2011 р. проживали у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності на яку було видано на ім'я ОСОБА_1 11.10.2011 р.

Оскільки право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 у подружжя виникло з моменту отримання свідоцтва про право власності на цю квартиру, а не з моменту набрання законної сили рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2012 р., висновок суду про те, що право спільної сумісної власності на дану квартиру було визнано судом за ОСОБА_2 лише 04.12.2012 р. є помилковим, а тому він підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2012, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2012 р. за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2. Вселено ОСОБА_2 у вказану квартиру та зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні квартирою.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.07.2014 р. за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано рівними частки сторін у праві власності на квартиру та визначено порядок користування нею.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2014 р. з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Кут» стягнуто заборгованість за несплату житлово-комунальних послуг за утримання будинку та прибудинкової території, з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 10 093,68 грн., за період з 01.06.2011 р. по 01.11.2012 р.

17.11.2015 р. на виконання зазначеного судового рішення ОСОБА_1 сплатив 10 312,48 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення половини сплаченої суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що в період, за який стягнено з позивача заборгованість, ОСОБА_2 не проживала у АДРЕСА_1 з вини позивача, який перешкоджав їй у користуванні її власністю.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з ст. ст. 322, 360 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та зберігання спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Загальними підставами для накладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, є: настання шкоди; протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вина особи, яка заподіяла збитки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2012 р. встановлено, що ОСОБА_1 з 25.05.2011 р. неправомірними діями порушує права ОСОБА_2 на користування спірною квартирою, у зв'язку з чим були задоволені її позовні вимоги про вселення у квартиру АДРЕСА_3, та зобов'язано ОСОБА_1 не чинити їй перешкод в користуванні квартирою.

26.03.2013 р. державним виконавцем Відділу ДВС у Дарницькому районі м. Києва. зазначене судове рішення виконано в примусовому порядку

З огляду на зазначене, суд дійшов правильного висновку, що оскільки ОСОБА_2, у період нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги (з 01.06.2011 р. по 01.11.2012 р. ) з вини ОСОБА_5 не проживала у спірній квартирі і не користувалась наданими ОСББ «Кут» житлово-комунальними послугами, то відсутні правові підстави покладення на неї обов'язку по відшкодуванню позивачеві понесених ним витрат на оплату житлово-комунальних послуг,

Зважаючи на викладене, та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2016 р. посилання суду, як на одну з підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - визнання судом права спільної сумісної власності на квартиру за ОСОБА_2 лише 04.12.2012 р., що виходить за межі періоду нарахування заборгованості.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: