Провадження № 22-ц/780/102/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 26 24.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іваново. І.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (надалі ПАТ «Альфа-Банк»та/або Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11.07.2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого являється ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір згідно до якого ОСОБА_3 було надано кредитні кошти в сумі 30 000 доларів США на строк по 11.07.2038 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,90% річних за весь строк фактичного користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором від 11.07.2008 року, між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого являється ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 11.07.2008 року укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_4 поручався перед Банком за виконання ОСОБА_3 обов»язків, які виникли на підставі вищевказаного кредитного договору або які можуть виникнути на підставі цього договору у майбутньому. Згідно до умов договору поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідають перед Банком за порушення обов»язків за кредитним договором, як солідарні боржники і поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і боржник. Позивач вказував на те, що ОСОБА_3 порушує умови кредитного договору і не виконує належним чином свої обов»язки за кредитним договором, в результаті чого станом на 08.07.2015 року ОСОБА_3 має: прострочену заборгованість за кредитом - 28 344,24 долари США, що еквівалентно 615 080,84 грн.; прострочену заборгованість за відсотками - 1 386,58 доларів США, що еквівалентно 30 089,32 грн.; пеню за останні 12 місяців - 3 226,85 грн.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищевказаних договорів відбулося відступлення права вимо ги за вказаним кредитним договором від 11.07.2008 року, який був укладений між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого являється ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк». Позивач направив відповідачам вимогу про дострокове повернення кредиту, але відповідачі не виконали зазначену вимогу.

Просив в судовому порядку стягнути з відповідачів на користь позивача солідарно заборгованість за кредитним договором №2633/0708/45-008 від 11.07.2008 року в сумі 648 397,01 грн., а також судовий збір у сумі 3 654,00 грн.

ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, в якій посилалася на те, що 11.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір від 11.07.2008 року, згідно до умов якого Банк надає ОСОБА_3 кошти у вигляді кредиту у розмірі 30 000 доларів США на строк по 11.07.2038 року із сплатою Банку процентів за користування кредитом у розмірі 11,90% річних.

ОСОБА_3 вказувала на те, що при укладенні кредитного договору Банком порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не повідомлено позичальника про сукупну вартість кредиту, про умови кредитування, умови кредитного договору є несправедливими, Банк в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом та, того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах.

ОСОБА_3 просила визнати недійсним кредитний договір № 2633/0708/45-008 від 11.07.2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та громадянкою України ОСОБА_3.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2016 року було задоволено позовні вимоги за первісним позовом. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» солідарно 648 397,01 грн. заборгованості за кредитним договором та по 1827,00 грн. судового збору з кожного.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги за зустрічним позовом.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

В ст. 549 ЦК України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір вста новлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встанов лений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про змен шення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 з 09 лютого 2015 року своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, тому позов ПАТ "Альфа-Банк" є обґрунтованим, і на його користь з ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає стягненню заборгованість за цим договором у розмірі 648 397,01 грн. у межах заявлених позивачем вимог та наданих доказів.

З таким висновком погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «»Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2633/0708/45-008 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості) відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 30 000 доларів США на строк по 11.07.2038 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,90% річних на весь строк фактичного користування кредитом. Наведене підтверджується копією кредитного договору №2633/ 0708/45-008 від 11.07.2008 року оригінал якого був оглянутий у суді.

Відповідно п. 1.1 кредитного договору, Банк надає Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 30 000 доларів США на строк по 11.07.2038 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а Позичальник зобов»язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов»язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредит надається Позичальнику лише після: - укладання іпотечного договору про іпотеку об»єкта нерухомості, зазначеного в п. 1.4 цього договору; - виконання Позичальником умов п. 5.7, 5.12 цього договору; - сплати Позичальником одноразової комісії за перевірку документів, передбаченої п. 3.4 договору.

Згідно до п. 1.2 кредитного договору, кредит надається Банком у готівковій формі через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу, зазначеним у п. 1.4 цього договору.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90% річних на весь строк фактичного користування кредитом.

Згідно до п. 1.4 кредитного договору, кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 31,8 кв.м. ( далі - «Об»єкт нерухомості»).

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для Позичальника (його витрат) у зв»язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат, пов»язаних з укладанням іпотечного договору, передбаченого п. 2.1 цього договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього та вартість страхування об»єкта нерухомості за іпотечним договором відповідно до п. 5.7 договору.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, забезпеченням виконання зобов»язань Позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користуван ня кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашен ня заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв»язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, пов»язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об»єкта нерухомості, що придбавається Позичальником за договором купівлі-продажу, зазначеним в п. 1.4 цього договору. Умови передачі об»єкта нерухомості в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються чинним законодавством України і іпотечним договором, що укладається між Банком і Позичальником (іпотечний договір).

Відповідно до п. 11.1 кредитного договору, укладаючи цей договір, Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору Позичальник свід чить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов»язані з підприємни цькою діяльністю, (у тому числі з умовами типових кредитних договорів Банку), та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов»язаних з отриманням кредиту в ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Укладаючи цей договір, Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин.

Згідно до п. 11.5 кредитного договору, Банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов»язання по цьому договору, а також по угодам, пов»язаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди Позичальника.

Відповідно до п. 11.6 кредитного договору, цей договір вступає в силу з дня його підписання сторонами і скріплення печаткою Банку і діє до повного виконання сторонами своїх зобов»язань за даним договором.

Відповідно до п. 11.11 кредитного договору, сторони цього договору погодили, що з укладанням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які на думку будь-якої з сторін можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

Згідно до п. 11.13 кредитного договору, підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05. 2007 року №168, в повному обсязі.

Відповідно до п. 11.14 кредитного договору, підписанням цього договору Позичаль ник підтверджує, що він отримав від Банку належним чином підписаний зі сторони Банку оригінальний примірник цього договору.

В судовому засіданні було встановлено, що ВАТ «Сведбанк» повністю виконав умови вказаного кредитного договору №2633/0708/45-008 від 11.07.2008 року та надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 30 000 доларів США, що підтверджується копією заяви ОСОБА_3 на видачу готівки №2865213/0501 від 11.07.2008 року. Із вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_3 через касу Банку отримала вказану суму коштів саме у доларах США, шо на день видачі цього кредиту складало 145 251,00 грн. Наведені обставини також вбачаються із виписок по особовому рахунку.

Згідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов"язання, за безпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідаль ність поручителя. В ч. 2 вказаної статті зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процен тів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2008 року Відкритим акціонерним това риством «Сведбанк» (надалі - Банк), з однієї сторони, ОСОБА_4 (надалі - «Поручитель»), з другої сторони, та ОСОБА_3 (надалі - «Позича льник»), з третьої сторони, укладено договір поруки № 2633/0708/45-008-Р-1 (фізична особа за фізичну особу). Наведене підтверджується копією договору поруки від 11.07.2008 року № 2633/0708/45-008-Р-1 (фізична особа за фізичну особу).

11.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого являється ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір №2633/0708/45-008-Z-1, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Магдич Т.І. та зареєстрований в реєстрі №1-3635. Наведене підтверджується копією іпотечного договору №2633/0708/45-008-Z-1 від 11.07.2008 року.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року згідно до якого ПАТ «Сведбанк» продало (відступило) та передало ПАТ «Дельта Банк» свої права вимоги за кредитними договорами, у тому числі й право вимоги до ОСОБА_3 за укладеним між нею і Банком 11.07.2008 року кредитним договором №2633/0708/45-008. Наведене під тверджується копією договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, копією Додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року.

15 червня 2012 року своє право вимоги до ОСОБА_3 за цим кредитним договором Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» продало (відступило) та передало права вимоги Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» згідно до укладеного між ними договору купівлі-продажу прав вимоги. Наведене підтверджується копією договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, копією Додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, Витягом з Додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року.

Судом встановлено, що свої зобовязання за зазначеним вище кредитним договором відповідачка ОСОБА_3 виконувала належним чином, згідно до умов кредитного договору, та сплачувала на користь Банку щомісячні платежі у рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих процентів. Останню проплату за вказаним кредитним договором було отримано 09.02.2015 року, що вбачається із пояснень представника ПАТ «Альфа Банк», та із розрахунку ПАТ «Альфа Банк» заборгованості ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором.

З розрахунку заборгованості, який надано позивачем ПАТ «Альфа-Банк», вбачається, що позичальником ОСОБА_3 порушено умови кредитного договору №2633/0708/45-008 від 11.07.2008 року щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків за користу вання кредитом.

Так, станом на 08.07.2015 року заборгованість позичальника ОСОБА_3 за кредит ним договором №2633/0708/45-008 від 11.07.2008 року становить 648 397,01 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 28 344,24 долари США, що еквівалентно - 615 080,84 грн.; заборгованості за відсотками - 1386,58 доларів США, що еквівалентно 30 089,32 грн.; заборгованості за пенею - 3 226,85 грн.

В судовому засіданні встановлено, що 13.07.2015 року за вих. №60128-102-б/б ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було направлено Вимогу про дострокове повернення кредиту, яка відповідачами була залишена без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимогах, місцевий суд вказував, що ОСОБА_3 та її представником ОСОБА_6 не доведено в суді позовні вимоги ОСОБА_3 за її зустрічним позовом, а за ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень.

З таким висновком погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно до п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встанов лених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встанов лені ст.203 ЦК на момент вчинення правочину.

Згідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зважаючи на те, що споживчий кредитний договір є договором приєднання, сторона, що розробляє умови правочину, при визначенні його умов повинна враховувати вимоги чинного законодавства, зокрема ЗУ "Про захист прав споживачів", котрий, враховуючи суб'єктний склад учасників правочину в даному випадку, - є спеціальним законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що положення ч.1 ст. 215 ЦК України та ч. 1 ст. 203 ЦК України при укладенні спірного договору були дотримані і не порушені, а тому відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору №2633/0708/45-008 від 11.07.2008 року, оскільки зміст вказаного договору відповідає вимогам закону, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Колегією суддів надано стронам можливість в підтвердження своїх доводів та заперечень надати відповідні належні та допустимі докази та розрахунки, але апелянтом такі дані не надано.

Крім того, докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

При таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: