Справа № 189/759/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.01.2017 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про припинення права на частку у спільному сумісному майні подружжя, визнання права власності на нерухоме майно, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про припинення права на частку у спільному сумісному майні подружжя, визнання права власності на нерухоме майно, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування свого позову вона зіслалася на те, що вона з відповідачем з 1984 року по 1994 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі. Перебуваючи у шлюбі, ними було за кошти спільного бюджету сімї побудовано житловий будинок з надвірними побудовами. ОСОБА_2 звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області про розподіл спільного майна, у якому просив суд стягнути з позивачки на його користь вартість ? частини житлового будинку № 248-а, розташованого по вул. Набережна в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, набутого за час шлюбу, в розмірі 11000 грн. Так, рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2009 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 вартість ? частини житлового будинку № 248-а, розташованого по вул. Набережна в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, набутого за час шлюбу, в розмірі 11000 грн. на користь ОСОБА_2 Вказане рішення суду набрало чинності 23.03.2009 року. У звязку з цим позивачка звернулася до суду з позовом про припинення права власності на житловий будинок № 248-а, розташованого по вул. Набережна в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, який до теперішнього часу зареєстрований за ОСОБА_2, визнання права власності на вказаний житловий будинок за позивачкою. Вказані позовні вимоги під час розгляду судом справи про поділ спільного майна подружжя не заявлялися та не були предметом судового розгляду. Окрім того, позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком № 248-а, розташованого по вул. Набережна в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області, так як вона зареєстрована та постійно проживає у даному житловому будинку. За вказаною вище адресою зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2, але фактично не проживає з червня 1993 року. Просить позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просять його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав повністю, надав до суду заперечення, в яких зіслався на те, що дійсно рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09.03.2009 року було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість ? частини житлового будинку № 248-a по вул. Набережна в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області в розмірі 11000 грн. Представник відповідача пояснив, що ОСОБА_2, як позивач і не ставив перед судом та відповідачкою питання щодо позбавлення його права власності на ? частину будинку № 248-а по вул. Набережна в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області та таке питання судом не розглядалося і не могло бути розглянуте, оскільки знаходилося поза межами предмету позову. До того ж і саме судове рішення від 09.03.2009 року не виконувалося ОСОБА_1 жодним чином, в силу чого і у нього не виникло жодних чи то матеріальних, чи то правових зобовязань перед нею, тим більше що судовим рішенням жодних зобовязань на нього і не покладалося. Крім того, представник відповідача зіслався на те, що право власності на жилий будинок та господарські будівлі за адресою смт. Покровське, вул.Набережна, 248-а, було оформлене 28.05.2004 року особисто на ОСОБА_2, коли з часу розірвання шлюбу з позивачкою пройшло вже 10 років. Просить в позові відмовити.

Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника третьої особи головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, який надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, заслухавши позивачку, представника позивача, представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановленому законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких обєктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Так, відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2009 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 вартість ? частини житлового будинку № 248-а, розташованого по вул. Набережна в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області, набутого за час шлюбу, в розмірі 11000 грн. на користь ОСОБА_2 Як достовірно встановлено в судовому засіданні рішення до цього часу не виконано ОСОБА_1

Так, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 248 -а вул.Набережна смт.Покровське, виготовленого станом на 04.01.2016 року власником нерухомого майна є ОСОБА_2 (розмір частки власника 1).

Відповідно до довідки, виданої Покровською селищною радою Покровського району Дніпропетровської області від 12.05.2016 року № 3200 ОСОБА_1, зареєстрованій в ІНФОРМАЦІЯ_1, в тому що відповідно до даних домової (по господарської) книги за вказаною адресою зареєстровані три чоловіки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 колишній чоловік.

Згідно акту прийому в дію завершеного будівництвом житлового будинку, господарських будівель індивідуального забудовника від 14 травня 2004 року та затвердженого рішенням виконкому Покровської селищної ради від 28 травня 2004 року комісія постановила збудований будинок і господарські будівлі на земельній ділянці в смт.Покровське по вул.Набережна 248-а вважати прийнятим в експлуатацію.

Відповідно до виписки з рішення виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 28 травня 2004 року вирішено оформити право власності ОСОБА_2, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, на належний йому жилий будинок та господарські будівлі, що розташовані в смт.Покровське, вул.Набережна,248-а. Начальнику Синельниківського БТІ провести оформлення права власності.

Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 25.12.1986 року виконком Покровської селищної ради народних депутатів, згідно рішення виконкому Покровської селищної ради народних депутатів № 61 від 23.07.1986 року про відвід земельної ділянки, надав ОСОБА_2 на праві безстрокового користування земельну ділянку під № 248-а по вул.Набережній в смт.Покровське загальною площею 1200 кв.м., згідно плану земельної ділянки.

Відповідно до листа КП «Синельниківське МБТІ» від 18.11.2016 року № 311 станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами в смт.Покровське, вул.Набережна, 248-а Покровського району Дніпропетровської області зареєстроване за ОСОБА_2, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Покровською держнотконторою 25.12.1986 року Р3 1803.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_1, складеного 19.04.2016 року ОСОБА_2 не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 з червня 1993 року. Фактично не проживав станом на 01.10.2015 року і на 19.04.2016 року. Фактично проживає ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5

Суд не може прийняти до уваги товарні чеки, надані позивачкою, так як з них не зрозуміло, кому саме продавалися вказані в них товари.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частинами 1, 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Частиною другою цієї статті передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем цієї частки на депозитний рахунок суду. Перелік підстав припинення права на частку в спільному майні є вичерпним.

Як зазначено в ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.3 ст. ст.347 ЦК України заява про відмову від права на частку в майні подружжя підлягає державній реєстрації, а право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до Державного реєстру. Відповідачем дана процедура не була дотримана, заява про відмову від частки у спільному майні подружжя не була зареєстрована, тому обставини, за якими б можливо припинити за ним право власності та визнати за позивачкою право власності на житловий будинок відсутні. Крім того, позивачкою не виконано рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2009 року, а саме не сплачена вартість ? частини житлового будинку №248-а, розташованого по вул. Набережна в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо припинення права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за ОСОБА_2, визнання права власності на даний будинок за ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим по вул. Набережна,248-а смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області є передчасними, у звязку з чим у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись 10,11,57-60,79,81,88,209,212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про припинення права на частку у спільному сумісному майні подружжя, визнання права власності на нерухоме майно, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С. Пустовар