АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4109/16-ц Номер провадження 22-ц/786/190/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.

За участю секретаря : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2016 року по справі за позовом Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" до ОСОБА_2 про розірвання договору найму, зобов'язання звільнити кімнату в гуртожитку, треті особи ОСОБА_3, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради та позовом ОСОБА_2 до Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат", ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщення, визнання недійсним ордера,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2016 року позовні вимоги Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" задоволено.

Розірвано договір найму житла від 01.11.2012 року кімнати АДРЕСА_1, укладений між Колективним підприємством «Полтавський м'ясокомбінат» та ОСОБА_2.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити кімнату АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Колективного підприємства «Полтавський м'ясокомбінат» судові витрати в розмірі 2756 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову КП «Полтавський м'ясокомбінат» відмовити, а її позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, за таких обставин.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 є об'єктом державної власності, органом управління якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, а позивач є його балансоутримувачем.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області надані колективному підприємству «Полтавський м'ясокомбінат» функції щодо питань надання житлової площі у гуртожитку, вселення на надану житлову площу, користування цією жилою площею, переселення та виселення з гуртожитків.

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно ордеру № 370 від 05.02.1992 року ОСОБА_2 на склад сім'ї з трьох осіб, до якої також входив її чоловік та донька, у зв'язку з перебуванням в трудових відносинах з КП «Полтавський м'ясокомбінат» надано право на заняття жилої площі в кімнаті № 207 по АДРЕСА_1.

Вказаний факт сторонами не заперечується.

Відповідно до договору найму житла від 01.11.2012 року, укладеного між КП «Полтавський м'ясокомбінат» та ОСОБА_2, останній було надано для проживання кімнату НОМЕР_1 в спірному гуртожитку за умови сплати комунальних послуг.

Умовами договору найму житла визначено термін дії на рік, з пролонгацією на наступний рік, за умови, що виконавець або наймач не виявлять бажання його розірвати, попередньо попередивши про це за місць.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив розірвати договір найму житла кімнати НОМЕР_1 та зобов'язати відповідача у місячний терм звільнити вказану кімнату.

В зустрічному позові ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним ордер від 09.04.2014 року, виданий ОСОБА_3 на кімнату АДРЕСА_1 та визнати за нею та її недієздатним сином право проживання в зазначеній кімнаті.

Задовольняючи позовні вимоги м'ясокомбінату та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 місцевий суд виходив з тих підстав, що строк дій договору найму житла скінчився, проте відповідач відмовляється звільнити його в добровільному порядку, що є підставою для його розірвання. При цьому вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права проживання є безпідставними з огляду на відсутність ордеру на кімнату НОМЕР_1, виданого на її ім'я.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, відповідну до ст. 129 ЖК України, є виданий громадянинові спеціальний ордер на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрацією підприємства, установи, організації.

Рішення щодо розподілення житлової площі в гуртожитках віднесено виключно до компетенції адміністрації підприємства, установи, організації.

Як вірно встановлено судом, відповідачу та членам її сім'ї згідно ордеру № 370 від 05.02.1992 року, надано право на заняття жилої площі в кімнаті № 207, тоді як ордер на право заняття житлової площі в кімнаті АДРЕСА_1 останній не видавався.

Рішенням засідання Правління КП «Полтавський м'ясокомбінат» від 13.12.2010 року вирішено надати ОСОБА_2 другу кімнату в гуртожитку для проживання її сина -інваліда за умови наявності вільних кімнат.

01.11.2012 року між сторонами було укладено договір найму житла кімнати НОМЕР_1 на умовах платності та строковості, однак ордер на право надання житлової площі в зазначеній кімнаті на ім'я відповідача або членів її сім'ї підприємством не надавався.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 на питання колегії суддів пояснила, що вона дійсно проживає в кімнаті № 207 спільно з недієздатним сином, натомість в спірній кімнаті проживає її донька.

За змістом ст.ст. 810, 811, 821 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до умов договору найму житла, КП «Полтавський м'ясокомбінат» направив ОСОБА_2 20.05.2016 року та 14.06.2016 року повідомлення про розірвання договору найму житла та договору про надання комунальних послуг з утримання гуртожитку та прибудинкової території, та просив добровільно звільнити кімнату НОМЕР_1 в місячний термін, враховуючи, що ордер на проживання в цій кімнаті наданий іншій особі.

Аналогічне повідомлення про розірвання договору оренди житла та звільнення кімнати НОМЕР_1 було направлено ОСОБА_2 29.09.2016 року.

Не заперечуючи факту отримання таких повідомлень, відповідач відмовилась в добровільному порядку звільнити спірну кімнату.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, до яких правильно застосовані норми матеріального права, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для подальшого зайняття відповідачем спірної кімнати, у зв'язку з чим остання зобов'язана її звільнити.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Зокрема, не заслуговують на увагу твердження про відсутність підстав для розірвання договору оренди з огляду на положення ч.3 ст.825 ЦК України. При цьому, апелянт вважає, що при пред'явленні позову позивач невірно зазначив норму права, якою обґрунтовував заявлені вимоги, а потім новою підставою для визнання договору недійсним зазначив припинення його дії 01.11.2016 року.

Вказані посилання колегія суддів вважає безпідставними, позаяк предметом спору є розірвання договору найму, а не визнання його недійним. При цьому, позивач використав надані положеннями ст. 31 ЦПК України процесуальні права щодо збільшення, зменшення чи уточнення розміру позовних вимог.

Крім того, КП «Полтавський м'ясокомбінат» є балансоутримувачем та особою, якій надано право вирішення питань надання житлової площі у гуртожитку, вселення, користування, переселення та виселення з гуртожитків, тобто наймодавцем, який наділений правом, передбаченим умовами договору оренди, на його розірвання в односторонньому порядку, з дотриманням процедури попередження наймача.

З матеріалів справи вбачається, що в зв'язку з закінченням строку дії договору оренди житла позивач завчасно повідомив наймача про розірвання договору та виселення.

Будь-яких доказів щодо недотримання позивачем умов договору найма житла щодо процедури повідомлення про розірвання договору, позаяк порушення вимог ст. 825 ЦК України відповідачем та її представником суду надано не було.

Також відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання ордера на жиле приміщення - кімнату НОМЕР_1 недійсним з тих підстав, що ордер видається лише на вільну кімнату, тоді як в спірній кімнаті проживала апелянт та її син.

Пунктом 10 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Статтями 58, 59 Житлового кодексу Української РСРвизначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним, зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Отже, ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах.

Так, згідно повідомлення зав. гуртожитком ОСОБА_4, відповідач разом зі своїм сином фактично проживають в кімнаті НОМЕР_2, а в спірній кімнаті НОМЕР_1 проживає її донька ОСОБА_5 При цьому, спірна кімната в юридичному значенні бала вільна, позаяк в ній не було зареєстровано жодних осіб, в тому числі відповідача та будь-кого з членів її сім»ї.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в зустрічних вимогах, оскільки станом на час вирішення спору ОСОБА_2 не була наділена законними правами на користування спірною кімнатою, а відтак в розумінні ст. 59 ЖК України наявність такого ордеру не порушує її житлових прав та охоронюваних законом інтересів.

Також є помилковим твердження апелянта про те, що достатньою правовою підставою для користування спірної кімнатою є рішення правління КП «Полтавський мясокомбінат» від 13.12.2010 року про надання ОСОБА_2 другої кімнати в гуртожитку для проживання її сина-інваліда, оскільки єдиною підставою для вселення є ордер, який на кімнату НОМЕР_1 ОСОБА_2 не видавався.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х ВА Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.