"12" січня 2017 р. Справа № 363/4749/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді скаргу ПАТ «Родовід Банк» дії та постанову державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 30 червня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, боржник ОСОБА_3,

встановив:

стягувач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з даною скаргою на постанову про повернення виконавчого документа, посилаючись на те, що її прийнято передчасно, коли державним виконавцем не проведено всіх виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа, а тому просить зазначену постанову скасувати та визнати дії щодо її винесення незаконними.

Представник скаржника подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення скарги з викладених у ній підстав.

Державний виконавець подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Божник ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 369 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали скарги й копії матеріалів виконавчого провадження, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 04 листопада 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції в Київській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №363/999/14-ц виданого 15 грудня 2014 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» судових витрат в розмірі 2 650 грн. 30 коп.

30 червня 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачеві згідно вимог п.п. 2 5 ч. 1 ст. 47 і ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в результатів вжитих державним виконавцем заходів майна належного боржникові на праві власності, яке підлягає опису в рахунок сплати боргу, не виявлено.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 3-5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача:

-одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

-за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

-безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

-накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

-накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження заходи для пошуку майна боржника державним виконавцем в повному обсязі не проведено, а лише надіслано запити до Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України для зясування наявності у боржника номерів рахунків у банківських установах, отримання ним пенсії чи заробітної плати, складено акт державного виконавця від 30 червня 2016 року про відсутність відомостей про право власності боржника на нерухоме майно.

Проте вичерпних заходів для розшуку рухомого чи не рухомого майна боржника державним виконавцем не вжито.

Відтак, неможливо дійти висновку, що державний виконавець вичерпав всі передбачені Законом можливості для примусового виконання рішення суду.

За затих обставин оскаржувану постанову від 30 червня 2016 року про повернення про повернення виконавчого документа №363/999/14-ц стягувачеві прийнято передчасно.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, суд доходить висновку, що подана скарга є обґрунтованою, а оскаржувана постанова прийнята передчасно, яка порушують права стягувача і підлягає скасуванню.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209, 210 і 387 ЦПК України,

ухвалив:

зазначену скаргу задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення постанови від 30 червня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Постанову державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 30 червня 2016 року про повернення виконавчого документа №363/999/14-ц стягувачевіскасувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 5 днів з дня її проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя