У х в а л а

іменем україни

18 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Гримич. М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Нібулон» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Нібулон» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» (далі - ТОВ СП «Нібулон») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь 23 151 064 грн 93 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, пов'язаного з неналежним виконанням відповідачем своїх службових обов'язків.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_4, перебуваючи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Надежда» (далі - ТОВ «Надежда»), діючи від імені та в інтересах зазначеного товариства, у 2008 році прийняв від нього на зберігання зерно кукурудзи та пшениці у кількості 8 258,854 т та 1 806,368 т відповідно.

У подальшому на вимогу сільськогосподарського підприємства було відвантажено зазначені вище сільськогосподарські культури, однак у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем службових обов'язків залишилися неповернутими зерна пшениці кількістю 448,268 т та зерна кукурудзи - 6 559,917 т, загальна вартість яких становить 23 151 064 грн 93 коп.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

Посилаючись на те, що у порядку кримінального судочинства питання відшкодування завданої відповідачем шкоди не вирішувалось, просило задовольнити позов.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ СП «Нібулон» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що за правилами ч. 1 ст. 1172 ЦК України саме на юридичну особу покладається обов'язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином відповідач не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану ним у зв'язку із виконанням обов'язків на підставі трудового договору із юридичною особою.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що норми ст. 1166 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому судами правильно зазначено, що рішенням господарського суду Харківської області від 24 січня 2011 року стягнуто з ТОВ «Надежда» на користь позивача грошові кошти на відшкодування збитків, завданих втратою зерна пшениці та кукурудзи.

З огляду на наведене, позивач позбавлений права вдруге стягувати завдану йому майнову шкоду, оскільки її вже було відшкодовано юридичною особою, з якою відповідач перебував у трудових відносинах.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Нібулон» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

М.К. Гримич

І.М.Фаловська