У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка Андрія Миколайовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті»), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А.М., обґрунтовуючи його тим, що 19 серпня 2013 року між ТОВ «ПоршеМобіліті» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Порше Мобілті» надало позивачу кредит у розмірі 113 960 грн 66 коп., що становило еквівалент 14 020,75 доларів США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою 9,9 % на придбання автомобіля Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором між ОСОБА_4 та ТОВ «ПоршеМобіліті» був укладений договір застави транспортного засобу від 21 серпня 2013 року за умовами якого ОСОБА_4 передала у заставу ТОВ «ПоршеМобіліті» автомобіль Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1.

Зазначала, що 06 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. здійснено виконавчий напис, яким звернено стягнення на автомобіль Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1, у рахунок погашення заборгованості в розмірі 308 798 грн 59 коп.

Посилаючись на те, що стягнута заборгованість не є безспірною, їй не було направлено вимогу про виконання порушеного зобов'язання, вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням законодавства, у зв'язку із чим просила скасувати виконавчий напис від 06 квітня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М., та визнати таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Отже, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не були порушені вимоги закону.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

О.С.Ткачук

І.М.Фаловська