У х в а л а

21 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, реєстраційна служба Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дзержинського міського нотаріального округу Донецької області Іваненко Анатолій Михайлович, про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а :

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 21 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив: усунув їй перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з квартири без надання іншого житлового приміщення. В іншій частині позову суд відмовив.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_6 суд відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 28 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року залишила без змін.

20 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 6, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини другої статті 177 Сімейного кодексу України, статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3339/ed_2016_10_19/pravo1/T041618.html?pravo=1>, заявниця посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня та 04 липня 2012 року, 27 травня 2015 року та постанову Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3339/ed_2016_10_19/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 28 грудня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, суд касаційної інстанції, залишивши без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, погодився з їх висновками про те, що позивачка, як власник майна, відповідно до статей 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном. При цьому суди дійшли висновків про те, що ОСОБА_7, як власник спірної квартири, мав право розпоряджатися нею, у тому числі шляхом відчуження.

Разом з тим в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 11 квітня 2012 року, суд касаційної інстанції, направивши справу на новий судовий розгляд, указав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалі від 04 липня 2012 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалюючи нове рішення, виходив із того, що відповідно до частини четвертої статті 368 ЦК України, позивачкою не доведений факт набуття спірного майна в результаті спільної праці та за спільні кошти.

- в ухвалі від 27 травня 2015 року, суд касаційної інстанції, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав, на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема статей 212-214, 303, 315 ЦПК України, оскільки суд, доводів сторін по суті позовних вимог не перевірив, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи, а саме: які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року, надана заявницею для порівняння, не може слугувати прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки ця постанова прийнята за результатами перегляду справи Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 355 ЦПК України, і не є судовим рішенням у розумінні пункту 3 частини першої статті 358 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3380/ed_2016_10_19/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, реєстраційна служба Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дзержинського міського нотаріального округу Донецької області Іваненко Анатолій Михайлович, про визнання договору дарування недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко