УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття з реєстрації за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Із 24 березня 2009 року у зазначеному домоволодінні зареєстрована ОСОБА_5 (колишня дружина).

Враховуючи те, що з грудня 2014 року відповідачка не проживає за даною адресою, просив визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняти її з реєстрації.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 3 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 6, 9, 156, 157 ЖК Української РСР, ст. 405 ЦК України, п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, належним ОСОБА_4, та зняття її з реєстрації за вказаною адресою.

Колегія погоджується з такими висновками.

Суди правильно зазначили, що припинення сімейних відносин з позивачем - власником домоволодіння не позбавляє відповідачку, як колишнього члена сім'ї, права користування займаним приміщенням.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_5 зазначала, що позивач чинить їй перешкоди у доступі до будинку, тому вона проживає разом із сином у матері.

Крім того, ОСОБА_4 звернувся з даним позовом 1 вересня 2015 року, а при розгляді справи посилався на те, що відповідачка не проживає у домоволодінні з грудня 2014 року.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 3 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик