Провадження №2-з/225/4/2017
Справа №225/1096/17
Дзержинський міський суд Донецької області
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2017 року м.Торецьк

Суддя Дзержинського міського суду Донецької області Довженко О.В., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського міського суду Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 44260,23 грн.

27.03.2017 року уповноважений представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності №3262-К-Н-О від 17.01.2017 року, звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом накладення арешту на 1/3 квартири загальною площею 42,9 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м, яка розташована за адресою: Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Дивногорська, буд.20/АДРЕСА_1, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

В обгрунтування заяви банком зазначено, що у відповідача існує заборгованість перед Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 24.04.2013 року в розмірі 44 260,23 грн., у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача зазначеної вище заборгованості.

Добровільно відповідач свої зобов'язання за даним кредитним договором не виконує, сума заборгованості є значною, з огляду на що у банку відсутні підстави вважати, що відповідачем в подальшому будуть припинені недобросовісні дії у вигляді невиконання умов вищезгаданого правочину. Таким чиномо, неприйняття заходів забезпечення позову, на думку банку, може зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості у разі задоволення судом позовних вимог.

Згідно вимог ч.1ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши викладені в заяві про забезпечення позову доводи, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За п.1,2 ч.ч.1,3 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В свою чергу, як вбачається з постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, як вбачається з наявних у справі доказів, між сторонами дійсно виник спір про стягнення з ОСОБА_1 (відповідача) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (позивач) кредитної заборгованості за договором №б/н від 24.04.2013 року. З представленого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з квітня 2014 року відповідач свої зобов'язання за даним кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 44 260,23 грн., яка, на думку суду, є значною. Жодних дій щодо погашення суми боргу відповідач не вживає (докази зворотного відсутні), з огляду на що суд вважає обгрунтованими твердження банку щодо відсутності підстав вважати, що відповідачем в подальшому недобросовісні дії у вигляді невиконання умов вищезгаданого правочину будуть припинені.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачеві нерухоме майно попередить ризик його відчуження з метою ухилення відповідача від виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, що може бути постановлене.

Щодо відповідності та співмірності заходу забепечення позову позовним вимогам суд вважає за доцільне зазначити наступне: як вбачається з наданої банком Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №69741002 від 05.10.2016 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/3 квартири за адресою: Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Дивногорська, буд.20/АДРЕСА_1 загальною площею 42,9 кв.м, житловою площею 27,3 кв.м. на підставі свідоцтва №719 від 03.07.2008 року Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради. При цьому, загальна вартість зазначеного вище нерухомого майна становить 20352,00 грн., тоді як сума позову складає 44 260,23 грн.

З огляду на викладене вище, забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 квартири за адресою: Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Дивногорська, буд.20/АДРЕСА_1, що належить відповідачеві на праві приватної власності, та заборони ОСОБА_1 укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, суд вважає достатнім і співмірним заявленим позовним вимогам. Разом з цим, вимоги заявника щодо заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно зазначеного вище нерухомого майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, не відповідатиме приписам ч.1 ст.319 ЦК України, згідно з якою право володіння, користування та розпорядження майном належить його власникові. Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ч.1 ст.319 ЦК України, ст.ст.151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву уповноваженого представника позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності №3262-К-Н-О від 17.01.2017 року, про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно - 1/3 квартири за адресою: Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Дивногорська, буд.20/АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, в межах суми позову, а саме, в розмірі 44260,23 грн.

Заборонити ОСОБА_1 укладати угоди стосовно 1/3 квартири за адресою: Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Дивногорська, буд.20/АДРЕСА_1, що належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва №719 від 03.07.2008 року Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради.

Копію ухвали суду направити Управлінню державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для виконання, позивачу для відома.

У разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подання у п'ятиденний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя