Справа № 539/4028/16-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудкова С. В.

з участю секретаря Яценко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування при Лубенській районній державній адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування при Лубенській районній державній адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Свій позов мотивували тим, що ОСОБА_1 21.04.2007 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Талан) ОСОБА_4 і після одруження вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, який належав його батькові.

25.09.2009 року у них народився син ОСОБА_5.

ОСОБА_2 була на пологах у своєї невістки ОСОБА_3, і з перших хвилин життя свого онука приймала участь у догляді за ним. Дитина часто хворіла, тому систематично знаходилась у неї своєї бабусі ОСОБА_2

Сімейне життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не склалось, тому 22.01.2016 року остання забравши свої речі, виїхала, пояснивши при цьому, що їй необхідно пожити самій, однак, невдовзі почала проживати з іншим чоловіком. Дитина залишилась проживати у них ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Рішенням суду 15.07.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Дитину ОСОБА_3 відвідувала, про що позивачі не заперечували. В кінці серпня 2016 року, коли ОСОБА_2 відвезла дитину ОСОБА_3, стосунки між ними погіршились і останній раз, коли дитина була у них вдома 03.09.2016 року.

З того часу з дитиною вони мали можливість спілкуватись лише по кілька хвилин у школі, і від матеріальної допомоги на дитину ОСОБА_3 категорично відмовлялась, що не було на користь дитині.

У звязку з тим, що вони не могли дійти згоди з ОСОБА_3 щодо їх участі у спілкуванні та вихованні дитини, вони вимушені були звернутись до комісії з питань захисту дитини, яка своїм рішенням від 14.12.2016 року визначила порядок побачень дитини з батьком та бабусею.

Незважаючи на рішення комісії, ОСОБА_3 продовжує всіляко перешкоджати їм у спілкуванні з дитиною, що змусило їх звернутись до суду.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 прохають суд зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати та надавати батькові ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_2 бачитися, спілкуватись, виховувати та забезпечувати матеріально їх сина та онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Визначити наступний графік їх побачень: 1 та 3 вихідні щомісячно з 16 години пятниці по 18 годину неділі; перша половина осінніх, зимових, весняних та літніх канікул.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надіслав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, за участю свого представника.

Позивач ОСОБА_2, представник позивача - адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, прохали їх задовольнити .

Відповідач ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_7 щодо задоволення позову заперечували, вважаючи його безпідставним, оскільки бачитись, спілкуватись, виховувати та забезпечувати матеріально свого сина ОСОБА_8 відповідачам вона не забороняє.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування при Лубенській районній державній адміністрації в особі ОСОБА_9 при вирішенні спору покладалась на розсуд суду.

Суд, заслухавши сторони, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а позивачка ОСОБА_2 є бабусею неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження (а.с.14-15).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 15.07.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка є матірю дитини, розірвано (а.с.16).

Згідно заяви позивачів, комісією з питань захисту прав дитини, прийнято рішення №108 від 14.12.2016 року, яким визначено порядок побачень дитини з батьком та бабусею (а.с.18), а саме: призначити години побачень ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 із малолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за таким графіком:

- 1 та 3 вихідні місяця із 16 години пятниці до 18 години неділі;

- Перша половина осінніх, зимових та весняних канікул;

- Період літніх канікул розподілити за згодою сторін, врахувавши оздоровлення у пришкільному таборі, відпочинок в оздоровчому закладі з батьком чи матірю, перебування дитини у дідуся та бабусі (батьків матері).

Рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вносити зміни та корегувати години спілкування та побачень батька і бабусі з малолітньою дитиною, зважаючи на стан здоровя, погодні умови, сімейні обставини, зайнятість хлопчика у позашкільній освіті.

Контроль за виконанням даного рішення покласти на службу у справах дітей Лубенської райдержадміністрації.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частинами 2, 3 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

У відповідності достатті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Згідно ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Таким чином, сімейним законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (ст.158 СК України). У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

За нормою ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З аналізу наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність доказів того, що відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди у спілкуванні позивачів з дитиною, що проявлялися б у порушенні балансу спілкування дитини з кожним з батьків та у небажанні матері надати можливість для зустрічей батька та бабусі з дитиною.

Крім цього, представник Органу опіки та піклування при Лубенській районній державній адміністрації в особі ОСОБА_9 суду пояснила, що позивачі жодного разу не повідомляли орган опіки та піклування про факти вчинення перешкод та невиконання відповідачем рішення про порядок участі батька та бабусі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною.

Викладене також підтверджується показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які суду пояснили, що факт чинення перешкод відповідачем батькові та бабусі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною їм невідомий.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, про відсутність підстав для визначення судом способу спілкування батька та бабусі з дитиною, оскільки рішенням комісії з питань захисту прав дитини №108 від 14.12.2016 року, було визначено порядок участі батька та бабусі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною.

Даних про те, що відповідачка ОСОБА_3, яка є матірю дитини, чинила перешкоди у цьому, суду не надано та не здобуто в судовому засіданні.

З урахуванням вищевказаного суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - відмовити .

На рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області апеляційна скарга протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_14 С. В.