Єдиний унікальний номер 242/4558/15-ц Номер провадження 22-ц/775/113/2017
Головуючий у 1 інстанції: Владимирська І.М.
Доповідач: Груіцька Л.О.,
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Груіцької Л.О.,

суддів: Гапонова А.В., Жданової В.С.,

секретар Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м .Бахмуті апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейськоїслужби у м. Селидове, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, завданої органами прокуратури, досудового слідства і суду,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної казначейськоїслужби у м. Селидове, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування шкоди, завданої органами прокуратури, досудового слідства і суду.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 листопада 2016 року позовні вимоги задоволені частково.Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 Анатолійовоча моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто пятдесят тисяч) гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 в інтересах Управління Державної казначейської служби України подала апеляційну скаргу. Просила рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та протиправним, а саме вказала на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а саме:

- суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з Державної казначейської служби України моральну шкоду на користь ОСОБА_1, оскільки самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна, то відшкодування шкоди у данному випадку провадиться за рахунок коштів державного бюджету, а не з Казначейства- юридичної особи, яка не порушувала права позивача.

- суд першої інстанції не узяв до уваги той факт, що позивач просив стягнути моральну шкоду з державного бюджету а не з Казначейства;

- не згодна з розміром, стягнутої моральної шкоди, оскільки її розмір значно завищений.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відео конференції, позивач та його представник проти апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник прокуратури Донецької області проти апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники Управління Державної казначейськоїслужби у м. Селидове, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Донецькій області,у судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином( а.с.124).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача,позивача, представника позивача, представника Прокуратури Донецької області, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга непідлягаєадоволенню з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогнам.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України "Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.04.2009 року прокуратурою Донецької області відносно позивача було порушено кримінальну справу №180-471 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

Позивача двічі відсторонювали від займаної посади, що підтверджується копіями постанов прокуратури Донецької області від 21.04.2009 року, від 15.06.2009 року, та наказами Державної податкової адміністрації України №630-0 від 08.05.2009 року, №924-0 від 21.07.2009 року. (а.с. 10-13).

Також відносно позивача двічі обирався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що підтверджується постановами від 09.07.2009 року та від 24.12.2009 року. (а.с. 22-23).

З метою забезпечення цивільного позову про відшкодування матеріальних збитків на підставі постанов старшого прокурора відділу прокуратури Донецької області від 24.04.2009 року та від 15.06.2009 року було накладено арешт на предмети та цінності позивача (а.с. 15-21).

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2011 року дії ОСОБА_1 було перекваліфіковано на ч. 2 ст. 367 КК України та засуджено із призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, повязані з організаційно-розпорядчими функціями на два роки. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на два роки, з покладенням обовязків, передбачених п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 08.11.2011 року вирок суду першої інстанції скасовано в частині вирішення цивільного позову та справу в цій частині направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишено без змін.

05.12.2011 року позивача звільнено з державної служби у звязку з засудженням за обвинувальним вироком суду відповідно до п. 2 ст. 30 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, про що свідчить наказ Державної податкової служби України від 05.12.2011 року №492-о. (а.с.14).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.06.2012 року вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2011 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08.11.2011 року скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд через істотні порушення норм КПК. (а.с.24-27).

В подальшому постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.01.2013 року справу повернуто прокурору на додаткове розслідування через істотні порушення вимог КПК на стадії досудового слідства, які неможливо усунути в ході судового розгляду, а також у звязку з необхідністю встановлення додаткових обставин у справі. Міру запобіжного заході відносно ОСОБА_3 залишено підписку про невиїзд. (а.с. 28-30).

Відповідно до р. 12 перехідних положень КПК України, 21.03.2013 року слідчим СВ Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області було зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження № 0000585. (а.с. 31).

Постановою старшого слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України від 09.04.2014 року кримінальне провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України. Скасовано постанови стосовно відсторонення ОСОБА_4 від посади, накладення арешту та застосування запобіжного заходу. (а.с.32-37).

Постановою заступника Красноармійського міжрайонного прокурора Ковальова С.В. від 07.08.2014 року скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 09.04.2014 року з направленням справи для продовження досудового розслідування. (а.с. 38).

Постановою старшого слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України від 18.08.2014 року кримінальне провадження №0000585 від 21.03.2013 року закрито у звязку із набранням чинності закону, яким скасована відповідальність за діяння вчинене особою (декриміналізація). (а.с. 41).

Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.11.2014 року скасовано постанову слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України від 18.08.2014 року про закриття кримінального провадження №0000585 від 21.03.2013 року, оскільки слідчим у порушення норм КПК України не визначено конкретні ознаки обєктивної та субєктивної сторони тих злочинів, які інкримінуються ОСОБА_1,не усунено істотних порушень вимог процесуального закону, допущених на стадії досудового слідства, результати яких покладені в основу доведеності вини позивача не встановлені додаткові обставини по справі, в т.ч. й правового режиму майно, реалізованого у рахунок погашення податкового боргу ДВАТ «Трест Красноармійськшахтобуд» щодо настання шкідливих наслідків. (а.с. 42-43).

Постановою старшого слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 03.05.2015 року кримінальне провадження №0000585 від 21.03.2013 року закрито у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення. (а.с. 46-47).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 цього Закону).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, представник Державної казначейської служби України був незгоден із сумою моральної шкоди та посилаючись на розрахунок, зроблений судом вказав, що саме сума 105270 грн., повинна бути стягнута на користь позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, щодо суми моральної шкоди, суд першої інстанції правомірно послався на те, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 16 квітня 2009 року по 03 травня 2015 року, тобто 72,6 місяців, то розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити не менше 105270 грн. (мінімальна заробітна плата * кількість місяців). Разом з тим, виходячи з аналізу ст.. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який зазначає, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, суд першої інстанції врахував принцип розумності та справедливості, обставини справи, тривалість негативних наслідків для позивача, а також те, що позивач був звільнений з державної служби, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, на протязі тривалого часу - більше 6 років відносно нього проводилися процесуальні дії, в тому числі відсторонення від роботи (посади) та інші процесуальні дій, що обмежували його права, суд прийшов до переконання, що розмір моральної шкоди саме у сумі 150000,00 грн. є розумним та справедливим для відшкодування завданої йому моральної шкоди. Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що вирішуючи спір у частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" та ст. 1176 ЦК України дійшов правильного висновку, про те, що незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності ( у подальшому кримінальне провадження закрито) йому завдано шкоди, розмір якої визначено на підставі поданих доказів та вимог закону.

З цих підстав апеляційна с карга у цій частині підлягає відхиленню, а рішення суду без змін.

Не підлягають задоволенню й доводи апеляційної скарги у тій частині, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув безпосередньо з Казначейства моральну шкоду, завдану позивачу органами прокуратури, досудового слідства та суду з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив із вимог Бюджетного кодексу України та ст. 176 ЦК України та стягнув з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, а не безпосередньо з Державного казначейства України, на користь позивача моральну шкоду, з наступного.

Судом встановлено, що Державна казначейська служба України є юридичною особою.

Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України "Про Державний бюджет України".

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Згідно з вимогами чинного цивільного законодавства України, шкода, завдана позивачеві незаконними діями органу державної влади відшкодовується державою, незалежно від вини цього органу, яку у справі представляє єдиний належний відповідач - Державна казначейська служба України, що діє на підставі Положення про Державну казначейську службу України, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року.

Відповідно до п.п. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року, визначено, що Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

З цих підстав апеляційна скарга в цій частині підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції у цій частині без змін.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, апелянт просив відстрочити судові витрати, а саме витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду від 7 березня 2017 року було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення по справі. У звязку з тим, що судове рішення по справі ухвалене,рішення суду першої інстанції залишено без змін, необхідно стягнути з Державного казначейства України судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 7234( смім тисяч двісті тридцять чотири) грн.92 коп.

Відповідно до статей 2, 6 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги позивача про незаконність та несправедливість рішення суду першої інстанції у частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 150000 грн. не є законними та обґрунтованими .

Інших доводів щодо неправильності ухваленого рішення, порушення чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга позивача не містить.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд перевіряє законність і обгрунтованясть рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведених і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, у звязку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308 , 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Державного казначейства України судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 7234( сім тисяч двісті тридцять чотири) грн.92 коп.за наступними реквізитами:

-Отримувач коштів- Бахмутське УК/ м. Бахмут / 22030101;

-Код отримувача(код за ЄДРПУ) 37868870;

-Банк отримувача-Головне управління Державної казначейської служби України в Донецткій області;

-Код банку отримувача(МФО) 834016;

-Рахунок отримувача 0015;

-Код класифікації доходів бюджету 22030101;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.О. Груіцька

Судді: А.В. Гапонов

ОСОБА_5