Провадження № 22-ц/773/635/17 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Русинчука М.М.,

секретар с/з - Черняк О.В.,

з участю:

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТзОВ «Кей-Колект») до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ТзОВ «Кей-Колект» звернулося в суд з даним позовом, мотивуючи його тим, що 30 червня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №0, відповідно до умов якого останній отримав в банку кредит у сумі 620 000,00 швейцарських франків зі сплатою 8,99 відсотків річних за користування кредитом, строком до 25 червня 2017 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_4 30 червня 2006 року був укладений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_4 передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з АДРЕСА_2.

25 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №0, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у сумі 235 000,00 швейцарських франків зі сплатою 8,49 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 25 вересня 2011 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки від 25 вересня 2006 року, за умовами якого останній передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-1 по 1-98 загальною площею 2 391,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Крім того, 25 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір №0, відповідно до умов якого останній отримав в банку кредит в розмірі 378 000,00 доларів США зі сплатою 12,4 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 25 вересня 2017 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 25 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення АДРЕСА_2

У зв'язку із невиконанням позичальником ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитними договорами станом на 27 липня 2015 року його борг за кредитним договором №0 становив 639202,16 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті складає 14682570,77 грн., за кредитним договором №0 - 78931,29 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті становить 1813063,73 грн., за кредитним договором №0 - 493897,76 дол. США, що у гривневому еквіваленті - 10902062,08 грн.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТзОВ «Кей-Колект» укладено договори факторингу на відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки, відповідно до яких до ТзОВ «Кей-Колект» перейшло права вимоги за договорами, які були укладені відповідно 30 червня 2006 року, 25 вересня 2006 року та 25 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

Посилаючись на зазначені обставинами, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_4 за кредитними договорами, яка загалом за трьома кредитними договорами складає 27397696,58 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлові приміщення АДРЕСА_2 та які належать відповідачу на праві власності, шляхом набуття банком права власності на вказане майно та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2017 року в задоволенні позову в даній справі відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представником позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТзОВ «Кей-Колект» - Ткаченко О.В. подано апеляційну скаргу, у якій представник позивача просила суд скасувати рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин по справі та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в іпотечному договорі сторони обумовили позасудовий порядок звернення стягнення на іпотечне майно, то у позивача відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на іпотечне майно в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що 30 червня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 620 000,00 швейцарських франків зі сплатою 8,99 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 25 червня 2017 року (а. с. 11).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 30 червня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_4 передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з 1-1 по 1-98 загальною площею 2 391,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1(а. с. 23).

25 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого останній отримав в банку грошові кошти у сумі 235 000,00 швейцарських франків зі сплатою 8,49 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 25 вересня 2011 року (а. с.27).

Із наявної у матеріалах справи додаткової угоди до договору іпотеки від 30 червня 2006 року, укладеної сторонами 25 вересня 2006 року, убачається, що сторони домовились внести зміни до договору іпотеки від 30 червня 2006 року, збільшивши ліміт заборгованості позичальника до суми 885 000,00 швейцарських франків та змінити відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 8,49 % та комісії 2,5 % та із строком повернення кредиту не пізніше як до 25 червня 2017 року (а. с. 38).

Крім того, як встановлено судом, 25 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладенй кредитний договір №0, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 378 000,00 доларів США зі сплатою 12,4 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 25 вересня 2017 року (а. с. 40).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки від 25 вересня 2007 року, за яким останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-1 по 1-98 загальною площею 2391,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 49).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» укладено договори факторингу на відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки, відповідно до яких до ТзОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за кредитними договорами, які були відповідно укладені 30 червня 2006 року, 25 вересня 2006 року та 25 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4.(а. с. 60-64, 69-71).

Згідно довідки - розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 27 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 від 30.06.2006 року становить 639 202,16 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті дорівнює 14 682 570, 77 грн. (а. с. 18).

Згідно такої ж довідки, наданої банком, заборгованість за кредитним договором №0 від 25.09.2006 року складає 78 931,29 швейцарських франків, що у гривневому еквіваленті становить 1 813 063, 73 грн. (а. с. 33).

Із довідки - розрахунку залишку заборгованості за кредитним договором №0 від 25.09.2007 року убачається, що заборгованість позичальника складає 493 897, 76 дол. США, що в еквіваленті до гривні дорівнює 10 902 062, 08 грн. (а. с. 45).

Наслідки порушення обов'язків іпотекодавцем передбачені п. 4. 1 договору іпотеки (а. с. 24 - зворот).

У розділі 5 вказаного договору сторони домовилися, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або цим договором іпотеки, предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Перехід права власності не потребує додаткового оформлення і сторони погоджуються про те, що застереження про добровільну передачу відображає усі питання по переходу права власності від іпотекодавця, щодо яких сторони мали намір домовитись (а. с. 24- зворот, а. с. 50 - зворот).

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статті 335 та у статті 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічні правові висновки містяться у правових позиціях Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1219цс16, від 28 вересня 2016 року в справі № 6-1243цс16, та від 22 березня 2017 року в справі № 6-2967цс16.

Таким чином, судом встановлено, що в договорі іпотеки сторонами було погоджено позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на таке майно.

Проте банк за наявності передбаченої іпотечним договором можливості переходу права власності на предмет іпотеки до банку таким позасудовим способом захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора не скористався, а обраний банком спосіб захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки не може бути реалізований в судовому порядку на підставі рішення суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволення позовних вимог ТзОВ «Кей-Колект».

Доводи апеляційної скарги представника позивача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді