Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/2076/16-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 48 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Косигіної Л.М., Худякова А.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Малинському районі про встановлення факту проживання однією сім'єю, встановлення факту перебування на утриманні, зобов'язання вчинити певні дії

встановила:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі.

Не погоджуючись з ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати і направити справу для розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при винесенні вказаної ухвали судом були порушені норми процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2016 року, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідачем є Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Малинському районі, тобто суб'єкт владних повноважень, а тому спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у формі цивільного, господарського, адміністративного, кримінального, а також конституційного судочинства.

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації випливає поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.

Статтею 15 ЦПК України визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ.

Зокрема, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України та п. 3 постанови № 3 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки, згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

З логічно системного тлумачення виписаних положень, можна зробити висновок про те, що, оскільки згідно із ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, суди не розглядають у порядку цивільного судочинства лише ті спори, вирішення яких віднесене Конституцією та законами до компетенції КСУ або господарських чи адміністративних судів і здійснюється за правилами судочинства, встановленими, відповідно, Законом України «Про Конституційний Суд України», ГПК України або Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв'язку з цим, вирішуючи питання щодо розгляду справи в порядку цивільного судочинства, суд повинен перевірити дотримання таких умов:

?наявність між сторонами відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України, Земельним кодексом України, Житловим кодексом України, Кодексом законів про працю України, іншими актами цивільного законодавства;

?наявність спору про право, що виникає із зазначених відносин;

?відсутність у законі норми, що прямо передбачає вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Пунктом 1 частини 2 ст. 122 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Посилання суду першої інстанції на норми Кодексу адміністративного судочинства України не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ст. 2 КАС України визначає завданням адміністративного судочинства захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі - суб'єкт владних повноважень).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Отже, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Разом з тим, визначальною ознакою приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Аналізуючи викладене слід погодитися, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Однак, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про виплату або відмову у такій виплаті грошових коштів (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою цих коштів має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виник спір про право цивільне.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач звернулася з позовом, в якому просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, факт перебування її на утриманні померлого чоловіка та зобов'язати Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Малинському районі вчинити дії пов'язані з отриманням одноразової допомоги, страхових та інших виплат.

Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між батьком та матір'ю дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

В даному випадку звернення ОСОБА_1 до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивачка звернулася за захистом прав, що виникли із сімейних відносин, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволення, ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали, якою передається питання про відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 311, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2016 року скасувати.

Питання про відкриття провадження в справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: