Справа № 616/160/17
Провадження № 2/616/110/17
30 березня 2017 року Великобурлуцький районний суд
в складі: головуючого судді РИКОВА М.І.
за участю секретаря ШЕГДА В.М.
позивача ОСОБА_1
адвоката ОСОБА_2
відповідача не зявився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований 27 жовтня 2001 року Вільхуватською сільською радою Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис № 07.
На обґрунтування позову вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку Олену, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. На протязі останніх років сумісного проживання, відповідач зловживає спритними напоями, не працює, не забезпечує сімю, на ґрунті чого в сімї виникали сварки. З 10 червня 2016 року сторони проживають окремо. Через відсутність взаємного порозуміння, розходження поглядів на сімейні обовязки з ведення спільного господарства, спільне сімейне життя припинено. За таких обставин ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.
В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлений позов підтримала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, судову повістку отримав особисто 10 березня 2017 року (а.с.23). Заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не зявився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.21), суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Акімова) Н.М. та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 27 жовтня 2001 року Вільхуватською сільською радою Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис № 07 (а.с.04).
Від спільного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку Олену, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.06-07).
Судом встановлено, що на протязі сумісного проживання в сімї ОСОБА_3 виникали непорозуміння, відповідач зловживає спритними напоями, не працює, не забезпечує сімю, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з червня 2016 року, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Примирення між сторонами та подальше спільне життя є неможливим, ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу.
Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Враховуючи позицію позивача, яка категорично наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що примирення в даному випадку не можливе. В зв'язку з цим суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін і впливати на їх психоемоційний стан, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.
За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сімї стали неможливими, оскільки це суперечить інтересам обох і згідно ч.1 ст.110, ст.112 СК України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягає розірванню.
За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище - «Гусєва».
Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, районний суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 27 жовтня 2001 року виконкомом Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис № 07 між ГУСЄВОЮ (дошлюбне прізвище АКІМОВА) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - розірвати.
Після розірвання шлюбу позивачеві залишити прізвище - «ГУСЄВА».
Позивачем рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі відсутності в судовому засіданні з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 31 березня 2017 року.
Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду
Харківської області: ОСОБА_5