УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., за участю секретаря Піддубняк І.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_2 та другого позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ «Платинумбанк» про захист прав споживачів та відшкодування збитків завданих нечесною підприємницькою практикою, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ПАТ «Платинумбанк» про захист прав споживачів та відшкодування збитків завданих нечесною підприємницькою практикою.

15.03.2017 позивач ОСОБА_3 особисто та як представник позивача ОСОБА_2 направила до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача - ПАТ «Платинумбанк».

Мотивуючи свої вимоги тим, що в вересні 2015 року Солом?янським районним судом м. Києва було відкрито провадження по справі. «Однак, в результаті неправомірного затягування розгляду головуючою суддею … жодного засідання так і не було проведено».

На підставі рішень Правління НБУ від 10.01.2017 та 11.01.2017 ПАТ «ПлатинумБанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних з введенням тимчасової адміністрації, а 20.02.2017 ФГВФО звернувся до Національного банку України з пропозицією про відкликання з 24.02.2017 банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ПлатинумБанк».

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. (п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України)

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням уточнень просили: стягнути з відповідача ПАТ «ПлатинумБанк» на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 2 865 342,00 грн. матеріальної шкоди та 20 000,00 грн. моральної шкоди, завданої нечесною підприємницькою діяльністю; стягнути з відповідача ПАТ «ПлатинумБанк» на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 112 241,22 доларів США у гривні по курсу на дату винесення рішення матеріальної шкоди та 20 000,00 грн. моральної шкоди, завданої нечесною підприємницькою практикою.

10.01.2017 Правління Національного банку України відповідно до вимог статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" прийняло рішення № 14-рш/БТ "Про віднесення ПАТ "Платинум Банк" до категорії неплатоспроможних".

23.02.2017 Національний банк України за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняв рішення №95-рш про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк".

Разом з визначеними положеннями ст..152 ЦПК України видами забезпечення позову, ця стаття містить ряд заборон щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту, зокрема на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (ч.4 ст.152 ЦПК України)

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (зі змінами та доповненнями) вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч.1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч.4 зазначеної статті.

Разом з тим, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (зі змінами та доповненнями) встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову відносить до тих рішень суду, які підлягають примусовому виконанню, і за своєю суттю та змістом має відповідати вимогам встановленим Законом України «Про виконавче провадження» для виконавчих документів.

В свою чергу положеннями чинного Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що в разі прийняття рішення Національним Банком України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку - боржника державний виконавець повертає виконавчий документ стягувану, а в разі якщо виконавче провадження вже відкрито - воно підлягає закриттю на цій підставі.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи підстави звернення заявника до суду з заявою про забезпечення позову, які самі по собі унеможливлюють її задоволення, суд приходить до висновку про відсутність підстав задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 та другого позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача - відмовити.

Ухвала можу бути оскаржена через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: В.С. Кицюк