Справа № 1328/2-181/10 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/399/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Юзефович Ю.І.,

з участю прокурора Заяць І.Є., представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року у справі за позовом прокурора в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третіх осіб Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру», управління Держкомзему у м. Львові, приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним правочину,-

ВСТАНОВИЛА:

15 грудня 2008 року заступник прокурора Львівської області звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі держави в особі Брюховицької селищної ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третіх осіб Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру», управління Держкомзему у м. Львові, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним правочину. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що в провадженні слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області перебуває кримінальна справа, порушена за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч.1, 366 ч. 1 КК України. Досудовим слідством у справі встановлено, що службові особи Брюховицької селищної ради, зловживаючи службовим становищем, видали державні акти на право власності на земельні ділянки, при тому що питання про виділення земельних ділянок вказаним особам на розгляд сесії не виносилось, рішення з цього приводу не приймались, внаслідок чого незаконно відчужено 13 земельних ділянок площею 0,1000 га кожна. У державному акті на право власності на земельну ділянку вказано, що такий видано на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Брюховицької селищної ради від 29.09.2005 року № 514, однак за вказаним номером та датою є рішення з інших питань. Окрім цього, у державному акті зазначено, що земельна ділянка розташована на вул. ОСОБА_8, проте, згідно з інформацією виконавчого комітету Брюховицької селищної ради, в селищі такої вулиці не існує, цільове призначення земельної ділянки не змінювалось, квартал забудови за вказаною адресою не розроблявся. Так, 26.10.2005 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий № :06:002:0015 площею 0,1000 га для дачного будівництва серії ЯБ № 342800, нібито на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Брюховицької селищної ради від 29.09.2005 року №514. Оскільки рішення про надання ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га для дачного будівництва селищною радою не приймалось, - останній не набув права власності на цю земельну ділянку. За таких обставин, підстави для реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий № :06:002:0015 площею 0,1000 га для дачного будівництва відсутні. В подальшому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2005р. посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_5, відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_4 Просить суд постановити рішення, яким поновити строк позовної давності. Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий № :06:002:0015 площею 0,1000 га для дачного будівництва серії ЯБ № 342800; визнати недійсним правочин - договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий № :06:002:0015 площею 0,1000 га для дачного будівництва, укладений 31.10.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_5

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено повністю. Поновлено строк позовної давності, визнавши його пропущеним з поважних причин. Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 342800, кадастровий :06:002:0015 площею 0,1000 га, розташованої в смт. Брюховичі, вул. Б.Макаренка, 2, цільове призначення якої - для дачного будівництва, виданий 26 жовтня 2005 року на ім'я ОСОБА_2. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером :06:002:0015 площею 0,1000 га, розташованої в смт. Брюховичі, вул. Б.Макаренка, 2, цільове призначення якої - для дачного будівництва, укладений 31 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_5 за реєстровим номером 7872. Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, солідарно, в користь держави судовий збір в сумі 647, 70 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 березня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2012 року скасовано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 березня 2015 року та додаткове рішення цього суду від 18 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2Я посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що розгляд справи проходив за його відсутності і будь-яких повісток про виклик до суду він не отримував, що стверджується матеріалами справи, рішення суду йому також не надсилалось. Зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, суд вирішуючи спір не дослідив чи існує план схема розташування спірної земельної ділянки з погодженням відповідних служб. Окрім того суд не взяв до уваги і те, що прокуратурою було долучена копія рішення 16 сесії 24 скликання Брюховецької селищної ради від 29.09.2005 р. №514 у якому відсутній підпис голови селищної ради і дане рішення не скріплено гербовою печаткою селищної ради, тобто дане рішення не можна взагалі назвати документом, суд в свою чергу не забажав отримати оригінал даного рішення. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення прокурора Заяць І.Є. про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно дост.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.10.2005 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №342800 із зазначенням в його тексті про те, що земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер №:06:002:0015, що розташована в смт. Брюховичі, вул.Б.Макаренка, 2 з цільовим призначенням для дачного будівництва, надано у власність ОСОБА_2 на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Брюховицької селищної ради від 29.09.2005 року за №514 (т.1 а.с.4).

Відповідно до договору купівлі - продажу від 31.10.2005 року ОСОБА_2 відчужив дану земельну ділянку ОСОБА_4 Даний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №7872 (т.1 а.с.10).

Обґрунтовуючи позов, прокурор виходив із того, що ОСОБА_2 набув земельну ділянку у власність незаконно. На підтвердження цього посилався на провадження слідчим відділом прокуратури Львівської області кримінальної справи, порушеної за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. Із матеріалів справи випливало, що службові особи Брюховицької селищної ради видали низці громадян, у тому числі і ОСОБА_2 державні акти на право власності на земельні ділянки, хоч таке питання на розгляд сесії не виносилось, рішення з цього приводу не приймались.

Крім цього, на думку позивача, про незаконність передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_2 свідчить і невідповідність даних державного акту ОСОБА_2 змісту рішення Брюховицької селищної ради №514 від 29.09.2005 року, так як таке питання на цій сесії не розглядалося.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, вважав такі доводи достатніми для визнання недійсними державного акту на землю та договору купівлі - продажу земельної ділянки.

Однак, з такими висновкам суду та наведеними доводами про достатність підстав для задоволення позову погодитись не можна, оскільки їх суд дійшов з порушенням норм матеріального права.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Заступник прокурора, подаючи позов в інтересах держави, як на обґрунтування вимог про визнання оспорюваного правочину недійсним, посилався на те, що спір, який виник, зачіпає економічні інтереси держави, а земельна ділянка безпідставно вибула із власності останньої. (т.1, а.с.3)

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.

У випадку встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобовязальний спосіб захисту. У зобовязальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтями 387, 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в набувача.

Відповідно до ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач згідно ст. 10 ЦПК зобовязаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. При цьому юридично важливою обставиною є доведення факту добросовісності чи недобросовісності набувача майна.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позов предявлено особою, яка не була стороною договору і вважала себе власником майна, про визнання недійсним відплатного договору, укладеного особою, яка, на її думку, не мала права відчужувати вказане в договорі майно.

У такому разі це майно не може бути передане власнику в порядку застосування загальних наслідків, передбачених ст. 216 ЦК, оскільки держава в особі Брюховицької селищної ради не була стороною оспореного договору. Відчужене за договором майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК.

Вирішуючи вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд першої інстанції не врахував, що його сторонами є ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а відтак земельна ділянка може бути повернута лише за позовом власника про її витребування на підставі статей 387, 388 ЦК України.

Крім того, оскільки саме лише визнання недійсним державного акта не є належним способом захисту порушених прав, так як спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_4, і така може бути повернута лише за позовом власника до ОСОБА_4 про її витребування на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, немає підстав для визнання недійсним державного акта, оскільки така вимога згідно з позовною заявою є підставою для вимоги про визнання договору недійсним. (т.1, а.с.1-3)

Зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та ухвалення рішення про задоволення позову, яке не ґрунтується на нормах ЦК України.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити це рішення.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду слід скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову прокурора відмовити.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі Брюховицької селищної ради до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третіх осіб Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центру державного земельного кадастру», управління Держкомзему у м. Львові, приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним правочину.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2012 року в справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_9