Справа № 214/4729/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 січня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Щеняєвої І.Б.,

при секретарі - Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в. ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом, суд -

встановив:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить визнати додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування законом після смерті ОСОБА_3, померлого, 25.09.2009 року, та після смерті матерів ОСОБА_4, померлої 14 січня 2015 року.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що за життя її матері - ОСОБА_4, яка померла 14.01.2015 року та її синові ОСОБА_3, який помер 25.09.2009 року належала на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 Після смерті кожного відкрилася спадщина на їх частку у вищевказаній квартирі. За життя ні її мати - ОСОБА_4, ні її син - ОСОБА_3 заповітів не склали. Вона є єдиною спадкоємця першої черги за законом після кожного з них, окрім неї до нотаріальної контори ані після смерті матері, ані після смерті сина ніхто не звертався. При зверненні до нотаріуса ОСОБА_5. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері та сина, нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що позивач пропустила 6- ти місячний строк на прийняття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після сина ОСОБА_3, оскільки вона довгий час не могла оговтатися від смерті сина, доглядала за дуже хворою матірю ОСОБА_4 аж до її смерті 14.01.2015 року, яка потребувала постійного стороннього догляду, самостійно не пересувалася, що підтверджується медичними висновками ВКК та актом від 04.08.2015 року,складеним жителями будинку № 16 по вул. Подбєльського.

У встановлений законом шестимісячний строк вона також не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 , оскільки я довгий час не могла оговтатися від смерті найріднішої її людини, перебувала в шоковому стані, крім того, позивач зазначає, що вона не є юридично обізнаною людиною і не знала, що законом передбачено певний строк для прийняття спадщини. Тому звернулася до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспрюваних, прав чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Так, 25 вересня 2009 року помер ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серія І-КИ № 643819, актовий запис № 1791 (а.с.4) та 14 січня 2015 року померла ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть серія І-КИ № 612702, актовий запис № 209 (а.с.3)

Згідно свідоцтва про народження серії ЯВ № 282051, ОСОБА_6 народилась 28 квітня 1951 року, її батьками зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-АВ №120396 ОСОБА_3 народився 08 липня 1971 року, його батьками зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 8).

Відповідно до довідки від 14 лютого 2005 року № 07-68 25липня 1970 року в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_6. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_9, про що зроблено актовий запис № 653.

07 липня 1977 року в Саксаганському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано розірвання вищезазначеного шлюбу, про що зроблено відповідний актовий запис № 412 (а.с.9)

Згідно довідки від 20.09.1983 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу 22.07.1983 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_9, про що зроблено запис № 629. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_12 (а.с.10)

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 19 січня 1995 року розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №40 (а.с.11)

Згідно свідоцтва про право власності на житло, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільній сумісній власності ОСОБА_4 та членам її сімї ОСОБА_3 (а.с. 12-12 зворот)

Відповідно до акту від 04 серпня 2015 року, складеного мешканцями будинку № 6 по вулиці Подбєльського, ОСОБА_2 проживала та вела спільне господарство разом зі своєю матірю - ОСОБА_4 з 2005 року по 14 січня 2015 року (а.с. 14)

Згідно відповідей приватного нотаріуса ОСОБА_5 від 25.03.2010 року та від 2.03.2016 року позивачу відмовлено в оформленні спадщини,після померлого 25 вересня 2009 року ОСОБА_3 та померлої 14 січня 2015 року ОСОБА_4, відповідно, в звязку з пропуском шестимісячного терміну для прийняття спадщини (а.с.15;16 ).

Кім того, як вбачається з витягів зі спадкових реєстрів після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за прийняттям спадщини ніхто не звертався (а.с.17;19)

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 25.03.2016 року ОСОБА_4 заповіту не залишив (а.с.18).

Як вбачається з висновків ВКК від 04.07.2006 року та від 20.09.2005 року, виданих КЗ «Міська лікарня № 5», ОСОБА_4 хворіла на хронічну мієлополірадикулопатію (а.с.13)

Згідно виписки з амбулаторної картки хворої від 14.09.2016 року КЗ «Софіївська центральна лікарня» Дніпропетровської області, вбачається що позивач з 2003 року знаходилась на обліку в лікарні. За період з серпня 2015 року по 2016 рік остання не однократно зверталась до поліклініки з приводу погіршення самопочуття та перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні в ЦРЛ в період з 20.10.2015 року по 03.11.2015 року та 16.05.2016 року по 31.05.2016 року (а.с. 37-37 зворот).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади. На теперішній час спір про спадкове майно відсутній і спадщина не визнана відумерлою.

В своїй постанові Верховний Суду України, відвід 26 вересня 2011 року №6-85цс12 висловив свою правову позицію, а саме, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячнийстрок подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На основі аналізу цих правових норм, ВСУ під час розгляду цивільної справи № 6-85цс12 сформулював правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що правила ч. 3ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює переліку поважних причин, тому вони визначаються поважними за висновками суду. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення про прийняття спадщини неможливим.

Як на поважну причину пропуску строку позивач зазначає, що оскільки після смерті сина довгий час не могла оговтатись після втрати рідної людини. ЇЇ мати тяжко хворіла, потребувала постійного догляду. Коли померла її мати у позивача була психологічна травма, точний порядок оформлення спадщини їй не був відомий , а тому до нотаріальної контори у передбачений законом строку вона не звернулась.

Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, прийняв спадщину.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права».

Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України , за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Так, судом встановлено, що після смерті матері та сина позивача, відкрилася спадщина на квартиру загальною площею 61,6 кв.м. в м. Кривому Розі по вул.. Побєльського, 16/52, яка належала її матері ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 26 жовтня 1993 року. В вищезазначеній квартирі з 2005 року по 2015 рік позивач проживала разом зі своєю матірю - ОСОБА_4 , вели спільне господарство.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, оскільки позиває пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, є єдиним спадкоємцем за законом, за життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заповіту не склали. Перешкодою для реалізації права на спадкування за законом є пропуск позивачем шестимісячного строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Таким чином суд вбачає, що єдиним способом захисту цивільного права позивача права на спадкування за законом, є визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті її матері ОСОБА_4, померлої 14 січня 2015 року та її сина ОСОБА_3 померлого 25 вересня 2009 року.

В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.11 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись 10, 11, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1258, 1261, 1262, ч. 1 ст. 1270, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, суд-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом - задовольнити.

Визначити ОСОБА_14 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, померлого 25.09.2009 року та ОСОБА_4, померлої 14 січня 2015 року три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів із дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів із дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б.Щеняєва