Справа № 473/3564/16-ц
"25" січня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У листопаді 2016 року ПАТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 02 листопада 2009 року між ВАТ «Ощадбанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою був укладений договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою №71/369-6432, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту в розмірі 2 500 грн., а відповідачка зобов'язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним, а саме при повному погашенні кредитної заборгованості протягом двох звітних періодів - в розмірі 24 % річних, в іншому випадку - 25 % річних, а при перевищенні встановленого договором витратного ліміту - 36 % річних.
Наслідками порушення договору в частині своєчасного повернення позичальником кредиту або його чергової частини, а також внесення плати за користування кредитними коштами є обов'язок останньої сплачувати на користь банку неустойку - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.
Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобов'язань, банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту.
Додатковим договором №1 від 19 березня 2014 року зменшено розмір кредитного ліміту до 1 928,62 грн., змінено умови щодо строку дії кредитної лінії, встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 24 % річних, а при перевищенні встановленого договором витратного ліміту - 35 % річних.
Додатковим договором №2 від 19 березня 2014 року змінено порядок повернення кредиту.
Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним виконувала не належним чином в зв'язку з чим станом на 15 листопада 2016 року виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 5 673,19 грн., в тому числі:
- заборгованість по кредиту - 2 060,51 грн.;
- заборгованість по процентам - 1 457,98 грн.;
- нарахованої пені за порушення умов договору в загальному розмірі 2 154,70 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 в повному обсязі.
В подальшому ПАТ «Ощадбанк» надав суду заяву про уточнення та зменшення позовних вимог та просив про стягнення заборгованості по кредитному договору, яка утворилася станом на 23 січня 2017 року в загальному розмірі 3 297,93 грн., в тому числі:
- заборгованість по процентам - 929,49 грн.;
- нарахованої пені за порушення умов договору в загальному розмірі 2 368,44 грн.
Заява обгрунтована наявністю судового рішення від 02 квітня 2015 року, яким з відповідачки вже стягнута частина кредитної заборгованості, що утворилася станом на 01 березня 2015 року в загальному розмірі 2 839,73 грн.
В судове засідання представник позивача не з'явилася, проте в матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема судом встановлено, що 02 листопада 2009 року між ВАТ «Ощадбанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою був укладений договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою №71/369-6432, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту в розмірі 2 500 грн., а відповідачка зобов'язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним, а саме при повному погашенні кредитної заборгованості протягом двох звітних періодів - в розмірі 24 % річних, в іншому випадку - 25 % річних, а при перевищенні встановленого договором витратного ліміту - 36 % річних.
Наслідками порушення договору в частині своєчасного повернення позичальником кредиту або його чергової частини, а також внесення плати за користування кредитними коштами є обов'язок останньої сплачувати на користь банку неустойку - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.
Крім цього в разі порушення позичальником взятих на себе зобов'язань, банк наділений правом вимоги дострокового повернення кредиту.
Додатковим договором №1 від 19 березня 2014 року зменшено розмір кредитного ліміту до 1 928,62 грн., змінено умови щодо строку дії кредитної лінії, встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 24 % річних, а при перевищенні встановленого договором витратного ліміту - 35 % річних.
Додатковим договором №2 від 19 березня 2014 року змінено порядок повернення кредиту.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
З матеріалів справи вбачається те, що відповідачка умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами належним чином не виконувала.
В той же час рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 02 квітня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» вже стягнуто заборгованість, що утворилася станом на 01 березня 2015 року в загальному розмірі 2 839,73 грн., в тому числі заборгованість по кредиту - 1 928,62 грн.; заборгованість по процентам - 478,19 грн.; нараховану пеню за порушення умов договору в розмірі 432,92 грн.
Проте, відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України.
Зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічні умови містить й кредитний договір.
Тому наявність рішення суду про стягнення боргу за грошовим зобов'язанням, що не було виконане вчасно, не може свідчити про припинення між сторонами зобов'язання до дня його фактичного виконання.
Аналогічні висновки зробив в своїй постанові від 23 вересня 2015 року по справі №6-1206цс15 Верховний Суд України, який зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.
В матеріалах справи відсутні докази повного та належного виконання відповідачкою судового рішення.
Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, що утворилася за період з 01 березня 2015 року по 23 січня 2017 року.
Згідно матеріалів справи вказана заборгованість складає:
- заборгованість по процентам - 929,49 грн.;
- нарахована пеня за порушення умов договору в загальному розмірі 2 368,44 грн.
В зв'язку з встановленим та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1378 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання нею копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : О.В. Вуїв