Справа № 161/7694/16-ц
Провадження № 2/161/79/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі головуючого судді Гриня О.М.

при секретарі Муригіній А.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,0651 га, призначеної для ведення садівництва, розташованої на масиві садівничого товариства «Дружба» (№98), укладений 04 серпня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Свій позов обґрунтовує тим, що для потреб сімї, на імя її батька ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку розміром 0,12 га, яка розташована на масиві садівничого товариства «Дружба». Після смерті батька, земельну ділянку переоформлено на її матір ОСОБА_5 Зазначає, що вона та її чоловік постійно користувалися земельною ділянкою, обробляли її та доглядали, ремонтували садовий будинок, сплачували членські внески в садівниче товариство. 15.11.2009 року померла її матір ОСОБА_5, а в липні 2015 року їй стало відомо, що вказана земельна ділянка переоформлена 10.08.1999 року на ОСОБА_3 Вказує, що в садівничому товаристві «Дружба» їй вдалося зясувати, що в 2004 році ОСОБА_5 оформила договір дарування, яким вищевказану земельну ділянку подарувала синові ОСОБА_3 В подальшому відповідач оформив державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Вважає, що відповідач незаконно отримав у власність земельну ділянку, оскільки постійно проживає в м. Києві, а тому не міг бути прийнятий в члени садівничого товариства і приватизувати земельну ділянку. В свою чергу, її матір ОСОБА_5 теж не могла приватизувати земельну ділянку на своє імя, оскільки за її заявою дана земельна ділянка була переоформлена на відповідача, в звязку з чим не міг бути укладеним і договір дарування.

З врахуванням вищенаведеного, просить суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0651 га, призначеної для ведення садівництва, розташованої на масиві садівничого товариства «Дружба» (№98), укладений 04.08.2004 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 20.04.2006 №23 на імя ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі з підстав, що зазначені в позовній заяві. Додатково суду пояснили, що відповідач ніколи не займався земельною ділянкою, не обробляв її та не сплачував за неї членські внески. Натомість вона з чоловіком вже багато років поспіль працює на вказаній землі. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги позивача заперечували в повному обсязі. В матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача та заява про застосування строку позовної давності. Просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Так, ст. 131 ЦПК України передбачає, що сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Судом встановлено, що 04 серпня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі №3393. ОСОБА_8 до даного договору ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 земельну ділянку площею 651 кв.м., яка розміщена на землях, що знаходяться у віданні Луцької міської ради Волинської області. Земельна ділянка розташована в місті Луцьку Волинської області в садівничому товаристві «Дружба», №98. Цільове призначення земельної ділянки для садівництва. Зазначена земельна ділянка належить Дарувальнику на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ №2079, виданого Луцькою міською радою Волинської області 26.01.2000 року (а.с.25).

З копії довідки, виданої садівничим товариством «Дружба» №55 від 29.09.2015 р., вбачається, що спірна земельна ділянка належала члену товариства ОСОБА_6, а після його смерті, ділянка з 1987 року була перереєстрована на його дружину ОСОБА_5 (а.с.14). Таким чином, ОСОБА_5 з 1987 року набула право користування земельною ділянкою №98, тобто з моменту включення її до складу членів СТ «Дружба» замість її померлого чоловіка та закріплення за нею вказаної земельної ділянки.

Згідно положень ст. 6 ЗК УРСР в редакції чинній станом на 1997 року, ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» громадяни України, що використовують земельні ділянки, надані їм раніше, в тому числі для ведення садівництва, мали право здійснити їх приватизацію (безоплатне отримання у власність) на підставі відповідного рішення місцевих рад.

Прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу особі у власність земельної ділянки є підставою для виникнення у неї права власності на землю та отримання державного акту, який посвідчує це право.

Скориставшись наданим їй законом правом, ОСОБА_5 отримала державний акт про право приватної власності на землю серії ВЛ №2079, виданого Луцькою міською радою Волинської області 26.01.2000 року, відповідно до якого їй передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0651 га, що розташована на території Луцької міської Ради, садівниче товариство «Дружба» (а.с. )

З моменту видачі державного акту про право приватної власності на землю, а саме з 26.01.2000 року, ОСОБА_5 стала повноправним власником вказаної земельної ділянки, право на реалізацію якого, в тому числі на володіння, використання та розпорядження гарантоване державою України у ст.41 Конституції України.

Таким чином, суд вважає, що реалізуючи своє право власності, ОСОБА_5 мала законні підстави укладати договір дарування спірної земельної ділянки.

Зазначений договір дарування був нотаріально посвідчений, що відповідало вимогам ч. 2 ст.719 ЦК України (в редакції чинній на дату укладення спірного правочину) щодо дотримання форми договору.

З пояснень сторін, їх представників та з досліджених матеріалів справи встановлено, що позивач ніколи не була власником спірної земельної ділянки, не отримувала державний акт на неї, а лише користувалась земельною ділянкою, обробляла її.

В ході розгляду справи, судом допитано свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, покази яких суд до уваги не бере, оскільки останні не повідомили суду будь-яких фактичних даних, які стосуються предмету доказування в даній справі.

Згідно ст.152 ЗК України (в редакції чинній на дату укладення спірного правочину) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У відповідності до ст.ст.125,126 ЗК України наявність права власності або права постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 правомірно скористалася своїм правом власності на землю, уклавши відповідний договір щодо дарування земельної ділянки, до того ж, позивач та її представник під час розгляду справи не довели суду на підставі яких норм матеріального права даний договір підлягає визнанню його недійсним, не надали документів, які б засвідчували право власності чи право постійного користування позивача спірною земельною ділянкою, суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,0651 га, призначеної для ведення садівництва, розташованої на масиві садівничого товариства «Дружба» (№98), укладений 04.08.2004 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

ОСОБА_8 до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 20.04.2006 року на підставі договору дарування земельної ділянки від 04.08.2004 №3393 (ВВК№541231) отримав державний акт серії ЯА №653660 на право власності на земельну ділянку, яка розташована на садівничому масиві «Дружба» №98 в м. Луцьку (а.с.23).

З огляду на вище наведене, судом не встановлено в межах заявлених позовних вимог підстав для визнання недійсним спірного державного акту на право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_8 до ч.2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

А тому, безпідставними є посилання позивача на те, що відповідач, як постійний житель міста Києва, не може бути членом садівничого товариства «Дружба» та законним власником земельної ділянки в місті Луцьку.

ОСОБА_8 ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», зокрема зазначається, що «Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови.

Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв'язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене.»

Таким чином, позивач та її представник не представили суду та не довели наявності порушень вимог законодавства при укладенні договору дарування земельної ділянки площею 0,0651 га, призначеної для ведення садівництва, розташованої на масиві садівничого товариства «Дружба» (№98), укладеного 04.08.2004 р., та при видачі державного акту на право власності на вказану земельну ділянку, то в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 10, 11, 27, 50, 60, 61, 88, 130, 174, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 203, 317, 319 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,0651 га, призначеної для ведення садівництва, розташованої на масиві садівничого товариства «Дружба» (№98), укладений 04 серпня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду О.М. Гринь