Єдиний унікальний номер 235/1199/16-ц Номер провадження 22-ц/775/110/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 лютого 2017 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Агєєва О.В.

за участю секретаря Молдованова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу това-риства з обмеженою відповідальністю «Данком» на рішення Красноармійського міськра-йонного суду Донецької області від 24 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дан-ком» про зміну причини та дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Данком» про зміну причини та дати звільнення в трудовій книжці, стягнення заробітної плати за час вимуше-ного прогулу, стягнення моральної шкоди.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що 29.04.2015 року він був прийнятий на роботу електрослюсарем по ремонту електрооблад-нання до АБЗ м. Красноармійська ТОВ «Данком». Згодом його було переведено на посаду начальника виробництва.

05.12.2015 року ним було подано заяву про звільнення за власним бажанням до ад-міністрації підприємства. Згідно КЗпП України підприємство зобовязало його відпрацю-вати до 18.12.2015 року. 18.12.2015 року він звернувся до підприємства щодо звільнення та повернення трудової книжки, але отримав усну відмову без поважних на те обставин.

03.01.2015 року позивач отримав лист від адміністрації підприємства вих. № 154/1 від 21.12.2015 року, в якому його повідомили про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Позивач зазначив, що несвоєчасне повернення трудової книжки стало перешкодою для постановки на облік до Красноармійського районного центру зайнятості, неправильне формулювання причин звільнення стало перешкодою для працевлаштування на іншу ро-боту та отримання допомоги в розмірі середньої заробітної плати за шість місяців.

На день предявлення позову він перебував у вимушеному прогулі з 19.12.2015 ро-ку по 12.02.2016 року. За цей час відповідач повинен виплатити йому заробітну плату.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 лис-топада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Данком» про зміну причини та дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Данком» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 331,76 грн. Та стягнуто з ТОВ «Данком» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення ТОВ «Данком» подало апеляційну скаргу, в якій просило рі-шення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2016 року скасувати в частині стягнення середньої заробітної плати за два робочі дні та стяг-нення з ТОВ «Данком» судового збору, в іншій частині рішення залишити без змін. Вине-сти в частині стягнення середньої заробітної плати нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд фактично правильно встановив обставини справи, проте рішення винесено помилково.

Так, суд встановив, що позивач був відсутній на робочому місці у день звільнення, а тому остаточний розрахунок повинен проводитися не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. ОСОБА_1 було зві-льнено 22 грудня 2015 року, вимогу про розрахунок він подав 25 грудня 2015 року. А фактично підприємство здійснило остаточний розрахунок 24 грудня 2015 року, тобто ще до вимоги позивача. Отже ТОВ «Данком» не порушувало прав працівника та діяло відповідно до трудового законодавства.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Належним чином повідомлений позивач (а.с.139, 142) у судове засідання не зявився.

Суд вважає можливим у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України розглянути спра-ву у відсутність належним чином повідомленого позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника від-повідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в ме-жах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а оска¬ржуване рішення необхідно змінити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що мала місце затримка розрахунку при звільненні, яка складає 2 дві ( 22 грудня звільнення - 24 грудня розрахунок).

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погоди-тись з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував в трудо-вих відносинах з відповідачем ТОВ «Данком», працюючи з 29.04.2015 року електрослю-сарем з ремонту обладнання АБЗ підприємства, з 05.08.2015 року головним енергети-ком, з 01.10.2015 року начальником виробництва (а.с. 4-6).

Наказом № 133-К від 22 грудня 2015 року ОСОБА_1 бу-ло звільнено з посади начальника виробництва з 22 грудня 2015 року за прогули згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10).

Судом встановлено, що останнім днем роботи позивача було 04 грудня 2015 року. 9, 11, 16, 18, 21, 23 грудня 2015 року були складені акти про відсутність на роботі ОСОБА_3 (а.с. 42-47).

Встановлено, що заборгованість по заробітній платі перед звільненим працівником ОСОБА_1 в розмірі 2 918,03 грн. за листопад та грудень 2015 року та компенсація за невикористану відпустку була перерахована позивачу на його картковий рахунок 24 грудня 2015 року (а.с. 53-54). Зазначена обставина також підтверджується бухгалтерською довідкою підприємства № 8 від 28 січня 2016 року (а.с. 63).

25 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 направив рекомендованим листом на адресу відповідача заяву про направлення на його адресу копії наказу про звільнення, на-лежним чином оформленої трудової книжки. Також ця заява містила вимогу про остаточ-ний розрахунок із заробітної плати. (а.с. 3).

За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобо-в'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розра-хунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповнова-жений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати за виною власника належ-них звільненому робітнику сум у строки, вказані у ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити робітнику середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, в день звільнення, тобто 22 грудня 2015 року позивач не працював. Таким чином, відповідно до ст. 116 КЗпП України розра-хунок з ним повинен був проводитися не у день звільнення, а не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

ОСОБА_1 письмово звернувся до відповідача з листом-вимогою про розраху-нок з ним 25 грудня 2015 року (а.с.3, 11).

Отже остаточний розрахунок з позивачем було проведено навіть раніше, ніж він предявив відповідну вимогу, а саме 24 грудня 2015 року.

Таким чином ТОВ «Данком» не порушувало вимоги трудового законодавства та провело розрахунок із позивачем у встановлені строки.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне за-стосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення не-обхідно змінити в частині стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при зві-льненні за два дні, відмовивши у цих позовних вимогах, та у частині стягнення судового збору. В іншій частині рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької облас-ті від 24 листопада 2016 року слід залишити без змін.

Відповідно до статті 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, су-дові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

ОСОБА_1 при зверненні до суду судовий збір не сплачував, оскільки звільне-ний від оплати судових витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки позов ОСОБА_1 до ТОВ «Данком» про зміну причини та дати звіль-нення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди залишено без задоволення, то судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд Донецької області, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Данком» задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопа-да 2016 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Данком» середнього заробітку та судового збору скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Данком» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

В іншій частині рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: