Справа №477/895/16-ц 19.01.2017 19.01.2017 19.01.2017
Провадження №22-ц/784/119/17
Справа № 477/895/16-ц Головуючий першої інстанції: Полішко В.В.
Провадження № 22-ц/784/119/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участю: позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Позивачка вказувала, що вона з відповідачем ОСОБА_5 по 25 жовтня 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу продовжувала спільно проживати з відповідачем однією сім'єю та вести спільне господарство до травня 2013 року. Зазначала, що рішенням загальних зборів Садівничого товариства "Металург" у 1983 р. її було прийнято у члени цього товариства. Того ж року рішенням профкомітету МГЗ їй була виділена земельна ділянка АДРЕСА_1 у зазначеному Садівничому товаристві. Вказувала, що 15 травня 2004 року вона звернулась до СТ "Металург" із заявою про переоформлення на свого чоловіка ОСОБА_5 виділеної їй земельної ділянки АДРЕСА_1, та рішенням правління Товариства № 6 від 15 травня 2004 року ОСОБА_5 прийнято членом СТ "Металург". Вказану земельну ділянку у 2010 році було безоплатно передано відповідачу у приватну власність, про що 18 червня 2010 року виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1. За твердженням позивачки, дану земельну ділянку до травня 2013 року сторони спільно доглядали, будували на ній спільними зусиллями садовий будинок. Вважає, що в результаті докладених зусиль та коштів, вартість спірної земельної ділянки значно збільшилася.

Посилаючись на викладене, просила визнати земельну ділянку АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю сторін, здійснити поділ вказаної ділянки та виділити їй 1/2 частку спірної земельної ділянки.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Зазначала, що оскільки земельна ділянка була передана у приватну власність відповідачу після розірвання шлюбу, вона не може бути спільною сумісною власністю сторін. Факт проживання сторін однією сім'єю до 2013 року не визнавала. Також, на думку представника відповідача, позивачкою був пропущений строк позовної давності. Крім цього, вказувала, що у власності позивачки також є земельна ділянка, і доказів того, що будівельні матеріали, квитанції щодо придбання яких наявні у матеріалах справи, були використані саме у будівництві дачного будинку, розташованого на спірній земельній ділянці, не надано.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 19 квітня 1969 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25 жовтня 2005 року, актовий запис № 360 (а.с. 6-8).

Згідно довідки Садівничого товариства «Металург» від 07.06.2006 року № 8 позивачці ОСОБА_2, як члену Садівничого товариства, в 1983 році рішенням профкому МГЗ була виділена земельна ділянка АДРЕСА_1 15 травня 2004 року ОСОБА_2 звернулась до СТ "Металург" із заявою про переоформлення на свого чоловіка ОСОБА_5 виділеної їй земельної ділянки АДРЕСА_1 у зв'язку з її виїздом за межі країни. Рішенням правління СТ № 6 від 15.05.2004 року з наступним затвердженням рішенням конференції СТ № 13 від 19.02.2005 року відповідач був прийнятий членом СТ «Металург» (а.с. 10, 12).

На підставі розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації від 16 лютого 2010 року № 92-р вищевказана земельна ділянка АДРЕСА_1 була передана відповідачу у приватну власність та був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди земельної ділянки 11 серпня 2010 року за № 118 (а.с. 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Згідно зі ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, статтю 61 СК України доповнено частиною п'ятою, якою визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення зміни до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності 13 червня 2012 року, частину п'яту статті 61 СК України виключено. Крім того доповнено частину першу статті 57 СК України, якою визначене майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, пунктами 4 і 5 такого змісту:

"4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ;

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України ".

Отже, при вирішенні спорів щодо поділу вищезазначеного майна необхідно застосовувати положення закону, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Зазначена правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 15 лютого 2012 року у справі № 6-98цс11, від 22 лютого 2012 року у справі № 6-99цс11, від 6 лютого 2013 року у справі № 6-175цс12.

За таких обставин, встановивши, що підставою набуття у власність відповідачем спірної земельної ділянки стала приватизація ним цієї ділянки, яка відбулась 11 серпня 2010 року, суд дійшов правильного висновку, що така земельна ділянка є його особистою приватною власністю, навіть, якщо б на час приватизації він перебував у шлюбі або проживав однією сім'єю із позивачкою без реєстрації шлюбу.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку про безпідставність вимог ОСОБА_2 щодо визнання спірної земельної ділянки спільною сумісною власністю сторін та визнання за нею права власності на 1/2 частину цієї ділянки, а тому вірно відмовив у задоволенні позову.

З урахуванням наведеного, факт проживання сторін однією сім'єю після розірвання шлюбу та до травня 2013 року не має юридичного значення для вирішення даної справи. За такого, посилання апеляційної скарги на порушення судом норм процесуального права у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи та невірною оцінкою наданих позивачкою доказів її проживання з відповідачем однією сім'єю після розірвання шлюбу - не можуть бути враховані.

З пояснень позивачки вбачається, що спірна земельна ділянка забудована, проте, будинок є недобудованим та не прийнятий до експлуатації. Між тим, вимог про визнання спільною сумісною власністю сторін даного об'єкту незавершеного будівництва або будівельних матеріалів, що були використані при його будівництві (в залежності від ступеня готовності будинку) позивачкою не було заявлено.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом квитанцій на придбання будівельних матеріалів - не можна прийняти до уваги, оскільки вони стосуються не предмету спору, а обставин, які не підлягають доведенню у даній справі.

Також є безпідставними посилання апеляційної скарги на те, що судом невірно застосовані норми матеріального права.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Коломієць

Суддя: О.О. Данилова

Суддя Н.О. Шаманська