Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 313/1791/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кравцов С.А.
Провадження №22-ц/778/436/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Калинівської сільської ради Запорізької області, Веселівської районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання права постійного користування земельною ділянкою у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Калинівської сільської ради Запорізької області, Веселівської районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом.

На обґрунтування позову позивач посилається на те, що на підставі рішення голови Веселівської райдержадміністрації Запорізької області від 18 грудня 2000 року за № 395 видала на імя ОСОБА_4 державний акт ОСОБА_5 1-ЗП № 008292 від 18 грудня 2000 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 12, 86 гектарів для ведення фермерського господарства, що розташована на території Калинівської сільської ради Веселівського району.

У липні 2013 року її батько ОСОБА_4. помер.

25 вересня 2015 року дружина померлого ОСОБА_6 та син ОСОБА_5, звернулися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 17 серпня 2015 року позивачу ОСОБА_3 був визначений додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4, а 30.09.2015 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом .

Однак їм було відмовлено з підстав, ненадання правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку Державного акту на право власності на землю.

Посилаючись на те, що нотаріусом безпідставно було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на користування вказаною земельною ділянкою, а інші спадкоємці ОСОБА_6, ОСОБА_5 не виявляють наміру на прийняття спадщини та фактично відмовились від отримання спадщини на її користь просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, право на постійне користування земельною ділянкою площею 12.86 гектарів для ведення фермерського господарства, що розташована на території Калинівської сільської ради Веселівськоого району Запорізької області.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

ОСОБА_3В, Калинівська сільська рада, Веселівська районна державна адміністрація будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення (судової повістки) та розпискою про отримання судової повістки про виклик у суд ( а.с. 143-145 ) до апеляційного суду не зявилися, причини неявки в судове засідання не повідомили.

Згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності ОСОБА_3, Калинівської сільської ради, Веселівської районної державної адміністрації.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції застосувавши положення частини другої статті 407 ЦК України й частини другої статті 102-1 ЗК України дійшов висновків про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і не передається спадкоємцям у порядку спадкування за законом без укладення відповідного договору.

З таким висновком суду можна погодитись.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідності до статей 2 та 3 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Приписи статей 13 і 41 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією і усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частинами першою та другою, п'ятою статті 7 Земельного кодексу України 1990 року, яка діяла на час виділення земельної ділянки у користування ОСОБА_4, передбачено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 9 Земельного кодексу України 1990 року до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції діючій на дату прийняття рішення районною радою) сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами, зокрема, для ведення селянського (фермерського) господарства.

18 грудня 2000 року на підставі рішення голови Веселівської райдержадміністрації Веселівського району Запорізької області від 18 грудня 2000 року за № 395 було надано ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення фермерського господарства у розмірі 12.86 га у постійне користування , і на підставі зазначеного рішення видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою (а.с.11).

За положеннями статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України 2001 року (в редакції, що діяла на час відкриття спадщини) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу .

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 5 жовтня 2016 року у справі №6-2329цс16.

При цьому, між власником спірних земельних ділянок (орган місцевого самоврядування) та ОСОБА_4. не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а тому згідно вимог частин першої, другої статті 407 ЦК України, відсутні правові підстави для визнання за спадкоємицею права користування чужою земельною ділянкою.

Разом з тим, ОСОБА_3 не позбавлена можливості звернутися до власника земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування нею.

За таких обставин, суд ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, правильно застосував положення частини другої статті 407 ЦК України й частини другої статті 102-1 ЗК України та дійшов обґрунтованого висновку про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і не передається спадкоємцям у порядку спадкування за законом без укладення відповідного договору.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213,214 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи. .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: О.М. Кримська

ОСОБА_2