Провадження № 2/761/2471/2017
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2017 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Савицький О.А., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

23.11.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою від 25.11.2016 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків терміном 5 (п'ять) днів з дня отримання копії ухвали.

У зазначеній ухвалі, серед іншого, вказувалось, що матеріали поданої позовної заяви не відповідають вимогам ч.4 ст. 119 ЦПК України, а саме: при зверненні до суду позивачкою не було виконано вимог ч.2 ст. 110 ЦПК України щодо підтвердження обставин, які наділяють її правом на альтернативну підсудність даної справи, зокрема не надано жодних доказів, які б підтверджували факт перебування на її утриманні малолітніх дітей або неповнолітніх дітей, а також неможливість за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача, що, серед іншого, позбавляє суд можливості визначитися стосовно підсудності вказаної справи саме Шевченківського районному суду м.Києва.

Вказана ухвала про залишення заяви без руху 28.11.2016 року направлялась позивачці на адресу, вказану останньою у позовній заяві.

Разом з тим, конверт з ухвалою про залишення заяви без руху від 28.11.2016 року повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», тобто позивачка за даною адресою не знаходиться або за повідомленням пошти для отримання кореспонденції не з'являється.

Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова кореспонденція надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

У відповідності до ч.8 ст. 76 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку вважається повідомленою.

Враховуючи те, що позивачка не уточнила свого місця проживання чи перебування після звернення з заявою до суду, ухвала була надіслана на останню відому судові адресу, зазначену у позовній заяві, та вважається доставленою в розумінні положень ч. 1 ст. 77 ЦПК України.

Крім того, як вбачається з відміток, зроблених на конверті, в якому направлялась ухвала суду, повідомлення поштового відправлення про надходження рекомендованого листа і необхідності з'явитися за його отриманням тричі направлялось позивачці. Таким чином, не здійснення з боку відповідача дій, спрямованих на отримання судової кореспонденції, судя розцінює як відмову останнього одержати судову кореспонденцію.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Між тим, згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України», нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Як передбачено вимогами ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

При цьому, як неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства та беручи до уваги ті обставини, що позивачка за спливом тривалого проміжку часу не цікавиться рухом своєї справи та не реалізувала своїх процесуальних обов'язків належним чином, в той час як суд здійснив всі можливі спроби для її повідомлення про наявність відповідної ухвали про залишення позовної заяви без руху, приходжу до висновку, що позивачкою у встановлений строк не усунуто недоліків, вказаних в ухвалі від 25.11.2016 року.

В свою чергу, як передбачено вимогами ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст.ст. 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6 Конвенції захист прав і основоположних свобод людини, ст.ст. 27, 77, 119-121, 209, 210 ЦПК України, суддя

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - вважати неподаною та повернути позивачці.

Роз'яснити позивачці, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суду міста Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: