Яготинський районний суд Київської області
ун. № 382/258/16-ц
пр. № 2/382/17/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Бурзель Ю.В.,

за участю секретаря Нікішина П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Яготині Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ПАТ НАСК "Оранта", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - ПАТ НАСК "Оранта", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Зазначав, що 25 вересня 2015 року близько 22 год. 25 хв. по вул. Гагаріна в с. Садове Баришівського району Київської області трапилась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, що належить йому.

Постановою судді Яготинського районного суду Київської області від 06 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП.

Належний ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_1, застраховано ПАТ НАСК "Оранта", через що ПАТ НАСК "Оранта" виплатило йому, ОСОБА_1, 11820 грн. 31 коп. в рахунок страхового відшкодування.

Посилаючись на те, що у результаті ДТП його машина зазнала механічних пошкоджень, вартість матеріальної шкоди складає 27 129 грн. 39 коп., ПАТ НАСК "Оранта" відшкодувала йому частину матеріальної шкоди, та з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 51), просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 15 309 грн. 08 коп. завданої матеріальної шкоди, внаслідок ДТП, 5 тис. грн. заподіяної моральної шкоди та судові витрати по справі.

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа - ПАТ НАСК "Оранта", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначав, що 25 вересня 2015 року близько 22 год. 25 хв. по вул. Гагаріна в с. Садове Баришівського району Київської області трапилась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1, під керуванням ОСОБА_3, а саме, ОСОБА_3, не маючи прав на керування транспортними засобами, у порушення п.п. 2.3, 12.1, 13.1 ПДР, не дотримавшись безпечної дистанції, здійснила зіткнення із задньою частиною автомобіля НОМЕР_1, НОМЕР_3.

Посилаючись на те, що в результаті вказаного ДТП ОСОБА_2 завдано матеріальну та моральну шкоду, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 тис. грн. завданої матеріальної шкоди, внаслідок ДТП, 3 тис. грн. заподіяної моральної шкоди, в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ПАТ НАСК "Оранта", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував. Також пояснив, що страхова компанія завжди применшує розмір відшкодування і що його клієнт погодився на суму, яка була запропонована, знаючи про те, що право відшкодування шкоди є абсолютним, а тому його правом є, взявши запропоновані страховиком кошти, у разі недостатності таких коштів, вимагати решти компенсації від винної у ДТП особи.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечував, посилаючись на відсутність його, ОСОБА_2, вини у ДТП, а також на те, що розмір страхової виплати ОСОБА_1 не оспорювався, автор експертного висновку пояснень щодо нього в судовому засіданні не надавав.

ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість. Також ОСОБА_3 пояснила, що спочатку ОСОБА_2 погоджувався відшкодувати завдані збитки, тому вони звернулись до експерта, щоб їм ці збитки порахували, у подальшому ОСОБА_2 перестав брати трубку, вона лише встигла в нього зясувати, що його цивільно-правова відповідальність застрахована в ПАТ НАСК «Оранта», у звязку із чим її чоловік написав заяву до страхової компанії.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, однак надав до суду письмові пояснення, в яких вказав, що 19 жовтня 2015 року за участю ОСОБА_1 проведено огляд пошкодженого автомобіля ОСОБА_1, за результатами якого складено звіт. Претензій та зауважень до проведеного огляду пошкодженого автомобіля не надходило. Згідно вимог положень п.п. 34. 2, 34.3 ст. 34 ЗУ "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ПАТ НАСК "Оранта" розраховано і в повному обсязі виплачено страхове відшкодування. Також просив справу слухати без участі представника ПАТ НАСК "Оранта", за наявними матеріалами справи, та ураховуючи дані письмові пояснення ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Заслухавши пояснення представників ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_3, вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Установлено, що 25 вересня 2015 року близько 22 год. 25 хв. по вул. Гагаріна в с. Садове Баришівського району Київської області сталась ДТП за участю належного ОСОБА_1 автомобіля НОМЕР_2, та автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2

Постановою судді Яготинського районного суду Київської області від 06 листопада 2015 року встановлено, що ОСОБА_2 25 вересня 2015 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Гагаріна в с. Садове Баришівського району Київської області порушив п.п. 2.10 а)б)в)д)е), 10.9 Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП.

Вказаною постановою ОСОБА_2 піддано адміністративному стягненню за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с. 7).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що 25 вересня 2015 року по вул. Гагаріна в с. Садове Баришівського району ОСОБА_3, не маючи прав на керування транспортними засобами, керуючи автомобілем НОМЕР_2, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення із задньою частиною автомобіля ВАЗ2106, н/з 38052КЕ, що рухався попереду під його, ОСОБА_2, керуванням, чим порушила п.п. 2.3, 12.1, 13.1 ПДР. У результаті вказаної ДТП йому була завдана матеріальна та моральна шкода, яку він на ст. ст. 1167, 1187 ЦК України просив стягнути з відповідачів.

Відшкодування шкоди є одним із способів захисту прав та охоронюваних законом інтересів. Разом із тим вимога про відшкодування шкоди має ґрунтуватись на загальних підставах відповідальності за завдану шкоду, яка настає при існуванні складу правопорушення, що включає в себе такі обовязкові елементи як: протиправна поведінка, шкода, причинний зв'язок між ними, вина заподіювача шкоди.

Разом із тим ст. 1187 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_2 як на підставу позову встановлено принцип вини володільця джерела підвищеної небезпеки.

Проте відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №4, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Постановою судді Яготинського районного суду Київської області від 06 листопада 2015 року встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні 25 вересня 2015 року по вул. Гагаріна в с. Садове Баришівського району Київської області ДТП.

Вказана постанова ОСОБА_2 не оскаржувалась та набрала законної сили, а відтак є обовязковою в частині вини ОСОБА_2

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову.

Вирішуючи первісний позов суд виходить із такого.

Установлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась з вини ОСОБА_2, автомобіль НОМЕР_2, належний ОСОБА_1, зазнав механічних пошкоджень.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ НАСК "Оранта".

Згідно страхового акта сума страхової виплати, належної ОСОБА_1, становить 11820 грн. 31 коп. (а.с. 94).

На виконання умов договору страхування ПАТ НАСК "Оранта" здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 11820 грн. 31 коп. (а.с. 9, 10).

Разом із тим як вбачається із заключення експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню матеріальних збитків № 06/09 від 09 жовтня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 складає 65515 грн., вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, внаслідок ДТП, складає 27129 грн. 39 коп. (а.с. 11-17).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Таким чином право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (позиція, викладена у постанові ВСУ у справі №6-2808цс15 від 20 січня 2016 року і є обовязковою відповідно до ст. 360-7 ЦПК України).

ОСОБА_1 розміру страхової суми не оскаржував.

ОСОБА_2 також не оскаржував розміру страхової суми.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 1166 ЦК України встановлений принцип повного відшкодування шкоди.

Як вбачається із заключення експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню матеріальних збитків № 06/09 від 09 жовтня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 складає 65515 грн., вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, внаслідок ДТП, складає 27129 грн. 39 коп. (а.с. 11-17).

Також листом експерт повідомив, що калькуляція виконана 09 жовтня 2015 року, а не 09 листопада 2015 року (а.с. 107).

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_1 в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди, так, на думку суду, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди і страховою виплатою у розмірі 15 309 грн. 08 коп. (27129 грн. 39 коп. 11820 грн. 31 коп.).

При цьому суд приймає до уваги посилання представника ОСОБА_1 на те, що страхові компанії завжди зменшують розмір страхового відшкодування.

Так, зокрема, як вбачається із заключення від 09 жовтня 2015 року, визначаючи розмір матеріальної шкоди, експерт виходив із того, що ринкова вартість автомобіля НОМЕР_2, становить 94765 грн. 45 коп. (а.с. 15) при курсі долара США 21,46, коефіцієнт ринку регіону, який враховує рівень цін продажу та поточних цін пропозиції в даному регіоні відносно цін по довідковій літературі, 1,03. Також в заключенні обраховано, що Дз процент додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ, який залежить від умов його утримання, зберігання, використання тощо становить 6%, а саме: відсутні корозійні пошкодження складових частин кузова легкового автомобіля - +10% таблиця 4.1, деформація елементів кузова без пошкодження лакофарбового покриття - -5% таблиця 4.2, дефекти лакофарбового покриття кузова КТЗ 3% таблиця 4.2; при цьому для КТЗ, строк експлуатація яких перевищує 8 років, значення Дз у таблиці 4.2 зменшують вдвічі (5+3)/2=4; 10-4=6%.

Представник страхової компанії при розрахунку матеріальної шкоди виходив із того, що ринкова вартість автомобіля НОМЕР_2, становить 79267 грн. 31 коп. (а.с. 85), коефіцієнт ринку регіону 0,97, а Дз процент додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ, який залежить від умов його утримання, зберігання, використання тощо визначено - - 6,75%.

Також суд враховує, що представник ОСОБА_2, ставлячи під сумнів заключення експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню матеріальних збитків № 06/09 від 09 жовтня 2015 року, жодних клопотань про призначення експертизи для визначення розміру матеріального збитку не заявляв. Сам ОСОБА_2 суму страхового відшкодування не оспорював.

Крім того, ОСОБА_2 не позбавлений права предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 в частині моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи позов в частині моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначав, що після ДТП, яка трапилась з вини ОСОБА_2, він був тривалий час позбавлений можливості користуватись своєю власністю автомобілем, який є його єдиним транспортним засобом для обслуговування його родини, не міг відвезти дітей до лікарні та до бабусі, інші заплановані з родиною поїздки, що негативно вплинуло як на нього, так і на його родину, після чого виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції, переживання, призвели до погіршання здоровя, вплинули на реалізацію намірів та ділових стосунків.

Таким чином, ураховуючи, що внаслідок пошкодження автомобіля з вини відповідача позивач зазнав продовжуваних душевних страждань, порушились його життєві плани та перспектива, тривалий час він не мав змоги користуватись своїм автомобілем, ігнорування та небажання відшкодувати спричинену йому шкоду пригнічує його та змушує його змінити свій звичний спосіб життя, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 тис. грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15309 (п'ятнадцять тисяч триста дев'ять) грн. 08 (вісім) коп. на відшкодування майнової шкоди, 3 (три) тис. грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 (двадцять) коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимогГури ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Бурзель