Справа № 369/4026/16-ц
Провадження № 2/369/304/17
28.02.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчко А.Я.
секретарі Раситюк М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ПАТ «Кредіагріколь Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
У квітні 2016 року до Києво-Святошинського районного суду надійшла позовна заява ПАТ «Кредіагріколь Банк» ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28.05.2008 р. між Акціонерним товариством «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «КРЕДІ ОСОБА_2», та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір № 99/08 Ф, згідно п.1.1 якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 245 000 США зі сплатою 15 відсотків річних, строком з 28.05.2008 р. до 27.05.2018 р.
З метою забезпечення виконання Позичальником зобовязань за Кредитним договором від 28.05.2008 р. банку було передано в іпотеку належні відповідачці ОСОБА_1 домоволодіння та земельна ділянка за адресою: Київська область, с. Петрушки, вул. Центральна, б. 7.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», п. 5.1 Договору іпотеки у разі порушення графіку погашення кредитної заборгованості та/або несплаті процентів відповідно до умов Кредитного договору Іпотекодержатель, тобто позивач, набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішення суду набрало чинності 24.03.2015 p., таким чином факт порушення зобовязання і розмір заборгованості є підтвердженими і такими, що не підлягають доказуванню. Рішення суду до поточного року не виконано.

01.10.2014 р. з метою досудового врегулювання спору Позивач надіслав відповідачу ОСОБА_5 - вимогу про погашення заборгованості. Проте порушення умов кредитного договору відповідачем не усунуто.

У звязку зі зміною найменування Банку Публічне акціонерне товариство «КРЕДІ ОСОБА_2» є повним правонаступником Публічного акціонерного товариства ОСОБА_6» та Акціонерного товариства «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», що підтверджується доданою завіреною копією витягу зі статуту та свідоцтва реєстрацію Банку.

Тому просили звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, що знаходиться за адресою:Київська область, Києво-Святошинській район, село Петрушки, вул. Центральна, будинок № 7, та земельну ділянку, на якій розташоване вказане домоволодіння, за адресою: Київська область, Києво-Святошинській район, село Петрушки, вул. Центральна, площею 0,1351 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер 2486001:01:003:0012, що належить ОСОБА_1, установивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, яка буде встановлена підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки на у виконавчому провадженні - для задоволення в повному обсязі вимог Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ ОСОБА_2» за Кредитним говором № 99/08 Ф від 28.05.2008 р. в розмірі 136598,05 доларів США та пеня в розмірі 39456,40 грн., також вимог про відшкодування понесених позивачем судових витрат в сумі 1378 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Вислухавши осіб, які приймали участь, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що 28.05.2008 р. між Акціонерним товариством «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «КРЕДІ ОСОБА_2», та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір № 99/08 Ф, згідно п.1.1 якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 245 000 США зі сплатою 15 відсотків річних, строком з 28.05.2008 р. до 27.05.2018 р.

З метою забезпечення виконання Позичальником зобовязань за Кредитним договором від 28.05.2008 р. банку було передано в іпотеку належні відповідачці ОСОБА_1 домоволодіння та земельна ділянка за адресою: Київська область, с. Петрушки, вул. Центральна, б. 7.

Земельна ділянка має загальну площу 0,1351 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер :01:003:0012. Договір іпотеки посвідчений 28.05.2008 р. приватним нотаріусом КМНО Русанюком 3. 3. за реєстровим номером 5449.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», п. 5.1 Договору іпотеки у разі порушення графіку погашення кредитної заборгованості та/або несплаті процентів відповідно до умов Кредитного договору Іпотекодержатель, тобто позивач, набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Кредитні зобовязання було порушено позичальником, у звязку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2015 року у справі № 761/34193/14-ц на користь ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_2» з ОСОБА_4 та ТОВ «Новелла» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором № 99/08Ф від 28.05.2008 р. станом на 11.11.2014 р. в розмірі 136598,05 доларів США та пеню в розмірі 39456,40 грн.

Рішення суду набрало чинності 24.03.2015 p., таким чином факт порушення зобовязання і розмір заборгованості є підтвердженими і такими, що не підлягають доказуванню. Рішення суду до поточного року не виконано.

01.10.2014 р. з метою досудового врегулювання спору позивач надіслав відповідачу повідомлення - вимогу про погашення заборгованості. Проте порушення умов кредитного договору відповідачем не усунуто.

У звязку зі зміною найменування Банку Публічне акціонерне товариство «КРЕДІ ОСОБА_2» є повним правонаступником Публічного акціонерного товариства ОСОБА_6» та Акціонерного товариства «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», що підтверджується доданою завіреною копією витягу зі статуту та свідоцтва реєстрацію Банку.

Згідно ст. 7 Закону України Про іпотеку та п. 1.1. Договорів іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотеко держателю Предмет іпотеки у якості забезпечення зобовязань Позичальника за Договором кредиту (основне зобовязання), а саме зобовязань зі сплати суми кредиту, процентів за користування кредитом, сплати можливих сум неустойки (пені, штрафу), відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимог за основним зобовязанням та збитків завданих порушенням основного зобовязання.

Таким чином, через те, що Позичальник не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованим по ньому відсоткам, він порушує прийняті на себе договірні зобовязання.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», визначено що іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно дост.12 Закону України «Про іпотеку»у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Згідно з ч. 1ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до п. п. 41, 42 Постанови ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 р.) при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Отже, оскільки позивач звернувся з вимогою щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу цього майна за ціною на підставі визначеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна (виконавчого провадження) початкової ціни, що суперечить вимогам статей 39 та 43 цього Закону, при цьому не визначив у заявлених позовних вимогах початкової ціни, не надав суду висновку суб'єкта оціночної діяльності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Окрім того, стаття 16 ЦК України визначає право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, а також встановлює належні способи їх захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Натомість такого способу захисту порушеного цивільного права як на тому наполягає позивач, норми ст. 16 ЦК України не передбачають.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 525, 526, 572, 575, 1054 ЦК України, Закону України «Про Іпотеку», та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ПАТ «Кредіагріколь Банк» ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: А.Я. Волчко