Справа № 734/2394/16-ц Провадження № 22-ц/795/45/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Бузунко О. А. Доповідач - Бечко Є. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4, ОСОБА_5,
за участю:представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державного акту,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області

в с т а н о в и в:

В липні 2016 року ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_7 з позовом про визнання незаконним рішення від 27 вересня 2004 року Морівської сільської ради в частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_7 земельної ділянки, площею 0,1931 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селі Морівськ по вул.Набережна, 32 та як наслідок скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН №058279 від 17 травня 2005 року.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він отримав від ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 16 червня 2004 року житловий будинок з надвірними будівлями в с.Морівськ по вул.Набережній, 32. На час укладання договору дарування житлового будинку земельна ділянка, на якій розташований подарований будинок, у власність не була нікому передана. В подальшому ОСОБА_7 звернулась до Морівської сільської ради з проханням передати безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1931 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Морівськ по вул.Набережній, 32. Дана заява розглянута та рішенням від 27 вересня 2004 року задоволена. На підставі даного рішення ОСОБА_7 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН №058279 від 17 травня 2005 року. На даний час позивач не може отримати безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд домоволодіння, оскільки дане право незаконно реалізувала ОСОБА_7

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2016 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7, Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування державного акту задоволено частково. Визнано незаконним рішення 12 сесії ХХІV скликання Морівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 27 вересня 2004 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки, на підставі якого 17 травня 2005 року на ім'я ОСОБА_7 видано державний акт серії ЧН № 058279 на право власності на земельну ділянку площею 0,1931 га (кадастровий номер :01:002:0051) та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 058279 від 17 травня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_7 на вказану земельну ділянку, у межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул.Набережна, 32 в с.Морівськ Козелецького району Чернігівської області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 та з Деснянської селищної ради Козелецькому району Чернігівської області на користь ОСОБА_8, судовий збір в розмірі по 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_7 звернулась до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що право власності чи користування спірною земельною ділянкою не могло автоматично перейти до позивача, оскільки норми, які були чинні у той час, передбачали інший порядок набуття права, ніж той, на який посилається позивач. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач не є ані власником, ані користувачем земельної ділянки, тому оспорювані рішення ради та державний акт про право власності на землю, не порушують будь-які права чи інтереси позивача.

Також апелянт вказує, що суд не врахував, що позивачем не було наведено норм права та обставин порушення закону відповідачами при винесенні спірного рішення та виготовленні актів. Тому суд вийшов за межі вимог та самостійно, після початку розгляду справи по суті, змінив як підставу позову так і спосіб захисту.

Крім того, апелянт зазначає, що судом не було залучено до участі в справі третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого порушеного права і вбачаються підстави для визнання незаконним рішення 12 сесії ХХІV скликання Морівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 27 вересня 2004 року в частині передачі у приватну власність відповідача земельної ділянки, на підставі якого 17 травня 2005 року на її ім'я видано державний акт серії ЧН № 058279 на право власності на земельну ділянку площею 0,1931 га (кадастровий номер :01:002:0051). В цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як позивач просив визнати незаконним рішення Морівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 27 вересня 2004 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,1931 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул.Набережна, 32 в с.Морівськ Козелецького району Чернігівської області, а в судовому засіданні встановлено, що в самому оспорюваному рішенні не вказано площі земельної ділянки, яка передається у приватну власність відповідачу ОСОБА_7 Щодо скасування державного акту на право приватної власності, то дана вимога є похідною і залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

З таким висновком частково погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Субєктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Відповідно до ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.120 Земельного Кодексу України /в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин/ при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Судом встановлено, що 16 червня 2004 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: село Морівськ Козелецького району Чернігівської області, вулиця Набережна, 32 (а.с.9).

В договорі вказано, що цей житловий будинок з надвірними будівлями належить дарувальниці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 березня 2000 року Остерською державною нотаріальною конторою за реєстровим №557, зареєстрованого 07 березня 2000 року в Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №116 в реєстровий книзі за №2. Даний договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_9

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_8 на праві приватної власності належить житловий будинок №32 по вул.Набережна, в с.Морівськ Козелецького району Чернігівської області (а.с.10).

Вбачається, що 21 жовтня 2015 року рішенням Морівської сільської ради було відмовлено ОСОБА_8 в скасованні рішення 12 сесії 24 скликання Морівської сільської ради від 27 вересня 2004 року «Про надання дозволу ОСОБА_7 на підготовку технічної документації для приватизації земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1931 га, яка розташована в с.Морівськ по вул.Набережна, 32», так як сесія сільської ради не може скасувати дане рішення, тому що згідно цього рішення виготовлений державний акт на земельну ділянку (а.с.17, 64-65).

Згідно виписки з рішення Морівської сільської ради від 27 вересня 2004 року передано безоплатно в приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1931 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд в с.Морівськ по вул.Набережній №32 (а.с.13).

Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1931 га з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» видано ОСОБА_7 17 травня 2005 року (а.с.16, 63).

Разом з тим, земельна ділянка, на якій розташовані будівлі, перебувала у користуванні ОСОБА_8 у нього не вилучалася і ним не приватизована.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, затвердивши рішенням Морівської сільської ради 27 вересня 2004 року технічну документацію на земельну ділянку площею 0,1931 га, розташовану по вул.Набережна, 32 у с.Морівськ, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, до складу якої увійшла земельна ділянка, на якій знаходяться належні ОСОБА_8 господарські будівлі, передавши цю ділянку у власність ОСОБА_7 та видавши їй державний акт на право власності на землю, сільська рада та ОСОБА_7, яка не будучи власником житла, достовірно знаючи, що подарувала житловий будинок, звернулась до відповідних органів про передачу земельної ділянки (на якій знаходиться будинок позивача) їй у власність, порушили право власності позивача на господарські споруди та право користування ним земельною ділянкою, на якій розташований будинок та господарських споруди та яка необхідна для їх обслуговування.

У звязку з цим суд обґрунтовано визнав незаконним рішення від 27 вересня 2004 року Морівської сільської ради в частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_7 земельної ділянки, площею 0,1931 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в с.Морівськ по вул.Набережна, 32.

Із документів, поданих до суду, убачається, що площа ділянки, на якій розташовані будинок та господарські споруди, належні ОСОБА_8, щодо якої виник спір, складає 0,1931 га.

Однак, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Аналогічним чином виклав правову позицію і Верховний Суд України у справі №6-2824цс15.

Між тим, суд помилково скасував Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН №058279 від 17 травня 2005 року, виданий на імя ОСОБА_7

У звязку з цим рішення суду першої інстанції у частині скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку підлягає зміні, Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН №058279 ОСОБА_7 слід визнати недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що право власності чи користування спірною земельною ділянкою не могло автоматично перейти до позивача, оскільки норми, які були чинні у той час, передбачали інший порядок набуття права, ніж той, на який посилається позивач, що позивач не є ані власником, ані користувачем земельної ділянки, тому оспорювані рішення ради та державний акт про право власності на землю, не порушують будь-які права чи інтереси позивача, не заслуговують на уваги, ґрунтуються на невірному тлумаченні апелянтом норм закону.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Посилання апелянта, що позивачем не наведено норм права та обставин порушення закону відповідачами при винесенні спірного рішення та виготовленні актів, є недоведеним, адже судом першої інстанції було дано оцінку усім доказам, що надавалися позивачем та відповідачами у відповідності із вимогами ст.212 ЦПК України і ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта з їх оцінкою.

Оцінюючи доводи апелянта, що судом не було залучено до участі в справі третіх осіб, слід зазначити, що ОСОБА_7 не зверталась з клопотанням про залучення будь-яких третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції загалом доводами апеляційної скарги не спростовуються, проте слід змінити рішення виклавши абзац тертій резолютивної частини рішення в іншій редакції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4., 313, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2016 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в такій редакції:

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН №058279 від 17 травня 2005 року, виданий на імя ОСОБА_7 на земельну ділянку загальною площею 0,1931 га (кадастровий номер :01:002:0051), у межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Набережній,32 в с. Морівськ Козелецького району Чернігівської області.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: