Справа № 712/5963/15-ц
Провадження 2/712/20/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4, Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання рішення частково недійсним в частині приватизації квартири та скасування свідоцтва про право власності на житло,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 27.05.2015 року звернувся до суду із позовом до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4, Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання рішення частково недійсним в частині приватизації квартири та скасування свідоцтва про право власності на житло.

Вимоги мотивував тим, що з 07.10.2013 року є інвалідом ІІІ групи, тому відповідно до Закону має право на отримання окремого соціального житла.

Однак, так як йому на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, яка належить йому відповідно до свідоцтва на право власності на житло, видане на підставі рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 01.03.2000 року № 66. У зв'язку з цим він не може стати на чергу для отримання соціального житла.

Зазначив, що заяву про передачу у власність житла та необхідні додатки подала бабуся позивача ОСОБА_5 самостійно без згоди позивача, що є порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Вказував, що в момент оформлення приватизації він був відсутній в Україні оскільки з серпня 1998 по серпень 2003 року постійно перебував в Чеській республіці.

Також зазначив, що в заяві бабусі позивача про передачу в приватну власність квартири, підписи наймача та повнолітніх членів сім'ї зроблені одним почерком, що також є підтвердженням того що він не брав участі у приватизації житла.

Тому просить суд визнати частково недійсним рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 01.03.2000 року № 66 в частині безоплатної передачі в особисту власність квартири АДРЕСА_1. Скасувати свідоцтво на право власності на житло, видане виконавчим комітетом Придніпровської районної ради м. Черкаси від 03.04.2000 року на квартиру АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Представник відповідача Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради ОСОБА_6 заперечила проти позову, зазначила, що позовні вимоги не обґрунтовані та такі, що не відповідають нормам цивільного законодавства.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення позову.

Представник третьої особи КП ЧООБТІ в судове засідання не з'явився. Про дату, місце, час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи - Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ заперечували проти задоволення позову.

Суд заслухавши пояснення сторін, їх представників, представників третіх осіб дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 56, 60 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ордеру №1493 від 10.08.1973 року, який видан ОСОБА_8 на право зайняття квартири АДРЕСА_1, він отримав право на вселення у вказане житло разом із членами своєї сім'ї: ОСОБА_9 - дружина та ОСОБА_10 - донька (прізвище наймача та членів сім'ї вказане російською мовою згідно ордеру) .

В подальшому, як пояснили сторони в судовому засіданні після смерті дідуся, відповідальним квартиронаймачем була визнана бабуся ОСОБА_5.

Згідно заяви №382 від 07.02.2000 року наймачів та повнолітніх членів сім'ї на ім'я керівника органу приватизації Придніпровського району м.Черкаси вказані особи просили про передачу в приватну власність квартири їй та членам її сім'ї, що займають на умовах найму.

Уповноваженим власником квартири визначено ОСОБА_5.

При оформленні квартири у спільну часткову власність просили розподілити у рівних долях власності між членами її сім'ї.

Відповідно до довідки Виробничого житлово-ремонтного управління №14 від лютого 2000 року за вказаною адресою АДРЕСА_1 мешкали та мали право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_11, ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Придніпровської районної ради м. Черкаси від 01.03.2000 року № 66 «Про приватизацію державного житлового фонду» було прийнято рішення про передачу безоплатно в особисту власність громадян державне майно, в якому вони проживають та зобов'язали відділ приватизації житла видати свідоцтво про право власності на житло громадянам згідно із списком. А саме: квартиру АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам її сім'ї: ОСОБА_12 та ОСОБА_1 в рівних частках.

Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 03.04.2000 року, зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам її сім'ї: ОСОБА_12 та ОСОБА_1 в рівних частках.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 26.09.2006 року ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 2502.

В подальшому, спірна частина квартири, яка належить позивачу ОСОБА_1 була реалізована службою ДВС на електронних торгах.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 липня 2013 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було винесено вирок у справі №711/3841/13, згідно якого позивач було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 307 КК України та призначено покарання з застосуванням ст. 69 КК України в виді п'яти років 12 днів позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково не відбуте покарання за вироком Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 січня 2007 року остаточно призначити до відбуття п'ять років 3 місяця 29 днів позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі даного вироку Придніпровським районним судом 13.08.2013 року було видано виконавчий лист про конфіскацію майна.

У відповідності до постанови державного виконавця було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, яка належала позивачу.

ОСОБА_4 брав участь у вказаних торгах 09.06.2015 року та придбав 1/3 частину зазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. від 14.07.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.07.2015 року.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року, вказані торги були визнані недійсними, скасоване свідоцтво про право власності на 1/3 частки квартири, видане на ім'я ОСОБА_4

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання визначені у Законі України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.92 р. N 2482-XII.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Стаття 64 Житлового кодексу УРСР передбачає, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Організація проведення приватизації та оформлення права власності регулюється статтею 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації на підставі заяви громадянина приймають рішення про приватизацію, згідно з яким житло передається у приватну власність. Така передача житла у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації та не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно до ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). У Законі визначена умова виконання приватизації - це згода на приватизацію усіх членів сім'ї, обов'язкова участь у приватизації усіх членів сім'ї законом не вимагається.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як пояснив позивач в судовому засіданні, в момент оформлення заяви на приватизацію вказаної квартири він перебував на території Чеській Республіці, був неодноразово засуджений та відбував покарання, що підтверджується листом посольства України в Чеській Республіці вих. №61313/19-091-5117 від 13.12.2013 року.

Разом з тим, на запит суду про перетинання кордону України громадянином ОСОБА_1 у період з серпня 1998 року по червень 2003 року Адміністрація Держприкордонслужби повідомила (на вих.3611/15 від 01.06.2015 року) про неможливість надання вказаної інформації, оскільки відомості в базі даних осіб зберігається протягом п'яти років.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: «…7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї».

Крім того, Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси за клопотаннями позивача та представника позивача ОСОБА_14М була призначена у справі почеркознавча експертиза на вирішення якої остаточно поставлено наступне питання: «Ким, ОСОБА_1 чи іншою особою виконані підписи від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис наймача та повнолітніх членів сім'ї» підписи у заяві №382 про передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1 на ім'я керівника органу приватизації Придніпровському району?»

Відповідно до висновку експертизи від 31.10.2016 року № 1/650 судовим експертом ОСОБА_15 зазначено, що підписи № 1 та № 2 від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис наймача та повнолітніх членів сім'ї» у заяві № 382 про передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1 на ім'я керівника органу приватизації Придніпровського району ймовірно виконані не ОСОБА_1, а іншою особою. Однак однозначно відповісти на питання «Ким ОСОБА_1 чи іншою особою виконаний підпис № 3 від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис наймача та повнолітніх членів сім'ї» у заяві № 382 про передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 на ім'я керівника органу приватизації Придніпровського району», не видалося можливим з підстав вказаних в дослідницькій частині експертизи.

Суд критично відноситься до пояснень позивача стосовно того, що він не підписував вищезазначену заяву, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Аналізуючи обраний позивачем спосіб захисту права суд зазначає наступне.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них, зокрема належить: «…10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб».

Такий спосіб захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб'єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи або органи місцевого самоврядування чи їхні посадові і службові особи.

Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі.

У таких справах суд, по-перше, встановлює невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам, наприклад, рішення прийняте органом, який не мав на це законних повноважень; по-друге, суд встановлює, чи порушуються суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю.

В судовому засіданні позивачем не надано доказів того, що відповідачем - органом місцевого самоврядування при прийнятті вказаного рішення про приватизацію порушені акти цивільного або житлового законодавства, а також не наведено, в чому саме полягає порушення, невизнання або оспорювання належного йому (позивачу) суб'єктивного цивільного права, оскільки в результаті прийняття спірного акту позивач отримав у власність частку квартири, в якій проживав разом із членами своєї сім'ї.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ст.64, 71 Житлового кодексу України, ст. ст. 3, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4, Придніпровський відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про визнання рішення частково недійсним в частині приватизації квартири та скасування свідоцтва про право власності на житло - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є.Троян