Головуючий у 1 інстанції: Сараєв І.А.
Доповідач: Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

при секретарі Герасимовій Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Донецькій області на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 до суду із даним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, зазначивши, що з 2003 року по 2015 рік працював на різних посадах в органах Міністерства внутрішніх справ. З кінця 2015 року був призначений на посаду начальника відділу в складі Управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції Донецької області. За час своєї роботи в правоохоронних органах отримав декілька хронічних захворювань, у зв'язку з чим виникла необхідність в отриманні направлення для проходження військово-лікарської комісії, про що 30.08.2016 року ним було подано відповідний рапорт. Проте отримав відповідь заступника начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції в Донецькій області від 23.09.2016р., в якій зазначалося, що стосовно співробітників органів внутрішніх справ, які перебувають під слідством, постанова про причинний зв'язок захворювання не виноситься до припинення слідства, тобто видати позивачу направлення на проходження військово-лікарської комісії на теперішній час є неможливим, чим, вважає, порушено його права, оскільки Порядок проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6.02.2001р. № 85, не встановлює обмежень в направленні на проходження військово-лікарської комісії, а стосуються тільки постанови про причинний зв'язок захворювання при медичному огляді у ВЛК. Просив визнати протиправними дії заступника начальника Управління кадрового забезпечення в Донецькій області ГУНП Шевченко О.Ю., які виразились у відмові видати направлення на проходження військово-лікарської комісії та зобов'язати відповідача видати таке направлення на проходження ВЛК.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області, які виразилися у відмові видати направлення на проходження військово-лікарської комісії, неправомірними. Зобов'язано відповідальну особу Головного управління Національної поліції в Донецькій області видати ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Донецькій області, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та закрити провадження по даній цивільній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - Лапшенкова Я.В., який підтримав доводи скарги, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із скасуванням ухваленого рішення і закриттям провадження за позовом ОСОБА_1, з наступних підстав.

Як встановлено судом і це підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу в Головному управління Національної поліції в Донецькій області на посаді начальника відділу у складі управління кримінальної поліції.

З 4.07.2016р. позивач відсторонений від займаної посади на підставі ч. 3 ст. 70 Закону України «Про Національну поліцію» та ч. 2 ст. 154 КПК України, оскільки відносно нього порушено кримінальне провадження № 0000147 від 02.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

23.09.2016 року листом заступника начальника ГУНП в Донецькій області № Г-548/12/02-2016 від 23.09.2016 року у відповідь на рапорт ОСОБА_1 від 30.08.2016р. позивачеві було відмовлено у видачі направлення на проходження військово-лікарської комісії з посиланням на порушення стосовно нього вищевказаного кримінального провадження і відсторонення у зв'язку з цим від займаної посади начальника відділу у складі управління кримінальної поліції ГУНП в області до 14.10.2016р.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що оскільки вимоги п. 1.84 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого Наказом МВС України від 06.02.2001р. № 85, стосується постанови про причинний зв'язок захворювання та не стосується порядку направлення на проходження військово-лікарської комісії, а направлення здійснюється відповідним підрозділом по роботі з особовим складом органів внутрішніх справ, командири і начальники штабів частин НГУ відповідно до вимог п. 1.4 цього Порядку № 85, який не має обмежень щодо направлення на медичний огляд співробітників, які перебувають під слідством, то суд вважає дії відповідача неправомірними.

Справа вирішена в порядку ЦПК України, з чим колегія суддів погодитись не може, зважаючи на наступне.

Як з'ясовано позов ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії пред'явлений до суб'єкту владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Донецькій області і вмотивований нормами спеціального закону - Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6.02.2001р. № 85 (далі - Порядок № 85).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Проте, як вбачається зі ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом роз'яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України, що містяться в п.п. 2, 3 постанови № 8 від 20.05.2013р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів: для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. У публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 17 ч. 2 п.п. 2 КАС України і в п. 13.1 вказаної постанови Пленуму зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За положеннями Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України ( (ст. 59); проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. (ст. 60).

Крім того, вирішення даного спору унормовано положеннями вищезгаданого Порядку № 85 - в даному випадку є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює питання проходження публічної служби, зокрема, визначає мету проведення медичного огляду - для визначення придатності працівника за станом здоров'я до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу, причинного зв'язку захворювань із проходженням військової служби, виконанням обов'язків військової служби (у формі постанови про можливість проходження служби особами рядового й начальницького складу - розділи «1. Медичний огляд в органах внутрішніх справ і Національній гвардії України», «Медичний огляд осіб рядового й начальницького складу»); регламентує ухвалення постанови ВЛК про причинний зв'язок захворювання, пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ (проходженням військової служби), в тому числі якщо виявлено декілька захворювань (п. 1.83) - на основі цього Порядку та Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, інших нормативно-правових актів МВС щодо цього питання тощо.

Позивач згідно із змістом позову і його рапорту від 30.08.2016р. (а.с. 4) у зв'язку із вирішенням питання про його звільнення прагнув проходження військово-лікарської комісії в м. Києві з метою підтвердження отримання ним кількох хронічних захворювань, пов'язаних із проходженням служби в правоохоронних органах; просив визнати протиправними дії посадової особи Управління кадрового забезпечення в Донецькій області ГУНП.

І в суді апеляційної інстанції позивач підтвердив, що направлення на ВЛК йому потрібно для підтвердження підстави для його звільнення за станом здоров'я, що пов'язано з проходженням публічної служби.

Тож, в даній справі, як слушно посилається в апеляційній скарзі відповідач, розглядається питання щодо правомірності відмови посадової особи суб'єкта владних повноважень в наданні направлення на проходження ВЛК, яка безпосередньо пов'язана з проходженням публічної служби.

За наявності вказаних обставин, колегія суддів вважає, що вказаний спір не міг бути розглянутий за правилами ЦПК, оскільки відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, вирішуючи спір за правилами цивільного судочинства, суд першої інстанції, наголосивши, що «спір стосується здоров'я фізичної особи ОСОБА_1, що є його особистим немайновим правом, захист якого здійснюється, зокрема, за нормами цивільного законодавства (ст. 275 ЦК), та виникає з трудових правовідносин», - припустився порушення процесуального закону.

Надані в суді апеляційної інстанції відомості щодо фактичного виконання відповідачем оскаржуваного судового рішення від 05.12.2016р. з наданням позивачеві направлення на ВЛК не спростовують факту ухвалення цього рішення всупереч вимогам матеріального закону і процесуального права, без дотримання формату адміністративного судочинства.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на порушення вимог ст.ст. 197-198 ЦПК України, що полягають в тому, що секретарем не здійснювалось фіксування судового процесу - не є слушними, оскільки 27.10.2016р. - то була ухвала про призначення справи до розгляду (а.с. 160), що виноситься за відсутності всіх учасників судового розгляду, а судовому засіданню за 07.11.2016р. відповідає довідка секретаря с/з (а.с. 27), що фіксування не здійснювалось згідно зі ст. 197 ЦПК, що можливо у випадку неявки всіх учасників судового розгляду.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд (в порядку виправлення допущеної судом першої інстанції помилки) має право постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

У зв'язку з наведеним оскаржуване рішення суду, що постановлене в порядку цивільного судочинства і вмотивоване положеннями Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6.02.2001р. № 85, підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 має бути закрито.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 307, ч. 1 ст. 310 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Донецькій області задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 грудня 2016 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді