Справа № 658/2473/16-ц
Провадження № 2/658/33/17
У Х В А Л А

02 березня 2017 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Батовріної І.Г.,

за участю секретаря Берднікової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, м. Каховка Херсонської області заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про накладення арешту на нерухоме майно по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_2, приватний нотаріус Каховського районного округу Херсонської області ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору недійсним,

встановив:

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу суду подано заяву, у якій, у разі визнання недійсним іпотечного договору, відповідно до ст. 1057-1 ЦК України висловлено прохання застосувати наслідки недійсності правочину та накласти арешт на квартири, що виступали предметом іпотеки за вказаним іпотечним договором (а.с. 91, 154 155).

На розгляді Каховського міськрайонного суду Херсонської області перебувала вищевказана цивільна справа.

Рішенням суду від 02 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки № 02-23-Ф060796К-1947, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання про накладення арешту.

Представник відповідача в судовому засіданні подане нею клопотання підтримала.

Дослідивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку поданим доказам, поясненням учасників судового процесу, та подане клопотання про накладення арешту, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що у вересні 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ФО60796К, відповідно до умов якого вона отримала кредит зі сплатою відсотків.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 24 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та банком було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 02-23-Ф060796К-1947, предметом якого є майнові права на незакінчені будівництвом квартири № 48, № 49, № 52 по вул. К.Лібкнехта, 136 в м. Каховці.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобовязань» Цивільний кодекс України доповнено статтею 1057-1, пунктом 5 якої передбачено, що, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави.

Така норма закону врегульовує питання правових наслідків недійсності правочину та не передбачає завчасного накладення арешту на майно, яке було предметом застави до винесення судом рішення про недійсність договору іпотеки.

Відповідно до ч. 1 II Розділу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобовязань», цей Закон набуває чинності з наступного дня його опублікування, тобто з 04 листопада 2012 року.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Зазначене правило, закріплене і в ст. 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України Рішенням від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 конкретизував зазначений принцип, указавши, що положення частини першої статті 58 Конституції України щодо «незворотності» дії законів та інших нормативно-правових актів необхідно розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Отже, застосовувати правові наслідки недійсності правочинів у тому порядку, що визначено положенням ст. 1057-1 ЦК України можливо тільки до тих правовідносин, які виникли на підставі договору, який був укладений після набрання чинності цієї статті, тобто після 04 листопада 2012 року.

Вказана правова позиція відповідає, зокрема і позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеній в ухвалі від 30 березня 2016 року у справі № 6-26822ск15.

Оскільки кредитний договір був укладений в 2006 році, тобто до набрання чинності вказаного вище Закону, тому передбачений ст. 1057-1 ч. 5 ЦК України арешт у даній справі не може бути застосований, а у задоволенні заяви Банку необхідно відмовити.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що заява представника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» про накладення арешту по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: ОСОБА_2, приватний нотаріус Каховського районного округу Херсонської області ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору недійсним, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст. 1057-1 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 209, 210, 293 Цивільно-процесуального кодексу України,

ухвалив:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про накладення арешту на нерухоме майно, відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя ОСОБА_4