СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1670/16-ц

пр. № 2/759/2275/17

18 січня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Ю.В.,

за участю секретаря - Севрюк К.А.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНА» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом до суду, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу, в розмірі 43180,07 грн.; стягнути з ОСОБА_2 суму витрат, пов'язаних з транспортуванням автомобіля в розмірі 350,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 матеріальні витрати, пов'язані з оплатою за проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 1 100 грн.; cтягнути з ОСОБА_2, моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.; cтягнути з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 955,76 грн.

В поданому до суду позові позивач посилаєтьс я на те, що 26.06.2015 року з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено транспортні засоби марки «Шкода суперБ» державний номерний знак НОМЕР_1 та «Чері Амулет» державний номерний знак НОМЕР_2. цивільна відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «СК «Україна», куди позивач звернувся 02.07.2015 року з повідомлення про настання страхового випадку. Відповідно до звіту № 12050 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Черрі Амулет», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 43 180 грн. 07 коп. Вказує на те, що ним були понесені і додаткові витрати, пов'язані із транспортуванням пошкодженого автомобіля в розмірі 350 грн. та проведенням оцінки вартості ремонту транспортного засобу - 1100 грн. та завдано моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 13.04.2016 року до участі в цивільній справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНА».

В судовому засіданні позивач зазначив, що на день розгляду справи жодного відшкодування він не отримував, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог зазначивши, що оскільки на момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність була застрахована, відшкодування матеріальних збитків повинна здійснювати страхова компанія. Також, заперечували заявлену позивачем суму матеріального збитку, оскільки за вказаною сумою не було враховано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля. Заперечення стосувались відшкодування позивачу інших витрат як таких, що не передбачені чинним законодавством. Також, на думку сторони відповідача, розмір заявленої моральної шкоди позивачем не був належним чином обґрунтований у зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНА» в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до таких висновків.

Судовим розглядом встановлено, що 26.06.2015 року приблизно 18 год. 30 хв. на перехресті вул. Жмеринської - бул. Р. Роллана в м. Києві сталося ДТП за участю автомобілів «Шкода СуперБ», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_2 та автомобілем «Чері Амулет», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням його власника - позивача ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до довідки Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в м. Києві, виданої ОСОБА_1 26.06.2015 року в м. Києві по вул. Жмеринській-Р.Роллана внаслідок ДТП автомобіль «Чері Амулет» отримав механічні пошкодження (а.с. 10).

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 02 липня 2015 року, позивач ОСОБА_1 02.07.2015 року звернувся із заявою до ПрАТ СК «Україна» про настання страхового випадку (а.с. 11-14).

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 16.07.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даного ДТП (а.с.13).

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у Приватному акціонерному товариству СК «Україна» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АІ/5679601. Відповідно до умов договору ліміт відповідальності становить - 50 000 грн., при цьому франшиза складає - 1000 грн.

14.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «Україна» про перерахування коштів, в порядку виплати страхового відшкодування (а.с. 14)

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 13.08.2015 року ринкова вартість відновлювального ремонту КТЗ визначена за витратним підходом становить 43 180, 07, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 27374,14 грн (а.с. 15-46).

Судовим розглядом встановлено, що позивач підтвердив, що не отримував страхового відшкодування зі страхової компанії, також, він не отримував жодних коштів від відповідача.

У зв'язку із невиплатою страхового відшкодування, позивач звернувся до ПАТ «СК «Україна» про виплату страхового відшкодування та виплатою пені, та одночасно направив листи на ім'я Голови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Генерального директора МТСБУ (а.с. 51,53-55).

У відповідь позивачу ОСОБА_1 направили листи, зі змісту яких вбачається, що 04.06.2015 року Нацкомфінпослуг прийнято рішення про анулювання всіх ліцензій на провадження страхової діяльності ПрАТ «Ск «Україна» (а.с. 56,57).

Крім того, МТСБУ повідомило, що відомості щодо визнання ПрАТ «СК «Україна» банкрутом, або нестачі майна, коштів для задоволення зазначених вище вимог, які б дозволяли їм виплатити страхове відшкодування - відсутні (а.с. 53).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно роз'яснень Постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.13 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно, для настання відповідальності за завдання матеріальної шкоди злочином, необхідною є наявність протиправності дій, вини особи та причинно-наслідкового зв'язку між виною особи та завданою шкодою.

Така позиція закріплена і в п.2 постанови ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року.

Суд звертає увагу, що вина відповідача встановлюється постановою Святошинського районного суду м. Києва від 16.07.2015 року.

Відповідно до ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У зв'язку з чим, суд е приймає до уваги твердження відповідача щодо відсутності права потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Щодо розміру шкоди, слід зазначити, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, суд враховує положення статті 1192 ЦК .

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Крім того, відповідно до згадуваної Постанови Пленуму ВССУ, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Разом з цим, слід зазначити, що згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. За змістом указаних вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ.

З урахуванням викладеного, суд приймає заперечення відповідача та вважає, що відшкодуванню підлягають вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, всього - в розмірі 27374,14 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., суд зазначає про таке.

Встановлено, що внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху, позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягала у переживаннях за значні пошкодження автомобіля та відсутність будь-якого відшкодування наданих пошкоджень з боку відповідача.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Ст.60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Зібраними по справі доказами встановлено, що дійсно, майну позивача з вини відповідача позивачу завдано шкоди, на деякий період позивач був позбавлений можливості користуватись власним автомобілем, для поновлення своїх порушених прав позивач змушений був звертатись до страхової компанії, до суду. На даний час, матеріальна шкода позивачу повністю не відшкодована.

Виходячи з характеру страждань позивача, засад розумності та справедливості, розміру заборгованості відповідача відповідача перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає до задоволення частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 3000,00 грн.

При цьому суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо позовних вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з транспортуванням автомобіля, проведення оцінки транспортного засобу, оскільки вказані витрати належними та допустимими доказами не підтверджені. Надані на підтвердження цих обставин письмові документи не є належними, оскілки товарний чек №12 не містить всіх даних щодо транспортного засобу, його власника, прізвища платника (а.с.47), те саме стосується квитануції до прибуткового касового ордера №12050 від 14.08.2015 року (а.с.50). Інших доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про необхідність поміщення пошкодженого транспортного засобу на стоянку та знаходження транспортного засобу на стоянці з часу дорожньо-транспортної пригоди, позивачем у встановленому ст.ст.10,60 ЦПК України порядку не надано. Відповідно, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, який сплачено позивачем за подання позову до суду, що підтверджується долученим до справи платіжним дорученням (а.с.1) у розмірі 955,76 грн.

На підставі ст.ст. 386, 1166, 1177 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 15, 30, 57-60,64, 88, 158, 208, 209, 212-215, 224-226, 228, 233 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНА» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Мотижин Макарівського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_4 вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження транспортного засобу в розмірі 27 374,14 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Мотижин Макарівського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_4, моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Мотижин Макарівського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_4, судові витрати у розмірі 955,76 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного тесту рішення.

Суддя Ю.В. Войтенко