НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 березня 2017 рокуСправа № 322/1180/16

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: ОСОБА_2

про: визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

25 листопада 2016 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Новомиколаївською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_2 13.06.2007.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

16 листопада 2006 року помер батько позивача ОСОБА_3. На момент його смерті позивач була неповнолітньою. Влітку 2016 року від сусідів позивачу стало відомо, що її батько при житті мав право на земельну ділянку площею 5,60 га на території Різдвянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області. Зясувалося, що відповідач стала власником всієї земельної ділянки в порядку спадкування.

На час смерті батька позивачу було 15 років, вона проживала разом зі своєю матірю ОСОБА_4 в м. Запоріжжі. Про наявність спадкового майна позивачу було невідомо. Батьки позивача на той час були розлучені.

Свідоцтво про право на спадщину за законом було видане в Новомиколаївською державною нотаріальною конторою.

Позивач вважає, що відповідач не мала права отримувати свідоцтво на все спадкове майно, що належало померлому ОСОБА_3, оскільки позивач на момент смерті батька була неповнолітньою, як спадкоємець першої черги.

Виходячи з наведеного та посилаючись на норми ст.ст. 1261, 1269, 1301 ЦК України, позивач просив задовольнити його вимоги та підтримав їх у судовому засіданні.

Відповідач письмових заперечень проти позову не надав, у судовому засіданні також не навів будь-яких доказів на спростування вимог позивача, проте позову не визнав.

У судовому засіданні 15.03.2017 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності

встановив:

ОСОБА_3 помер 16 листопада 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.11.2006 серії І-ЖС № 052099.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) від 01.09.2000 серії І-ЖС № 002196 та свідоцтвом про шлюб від 19.12.2009 серії 1-ЖС № 074190.

За життя ОСОБА_3 був власником земельної ділянки площею 5,60 га, розташованої на території Різдвянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 016664 від 10.04.2003.

З матеріалів спадкової справи № 272, заведеної після смерті ОСОБА_3 випливає, що спадкоємцем його майна, який прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви є відповідач по справі ОСОБА_2 мати ОСОБА_3, батько ОСОБА_3 ОСОБА_5 04.12.2006 подав заяву про відмову від прийняття спадщини.

У матеріалах вищезазначеної спадкової справи відсутня заява позивача, або його законного представника про відмову від прийняття спадщини.

13 червня 2007 року державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 638, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 5,60 гектара, кадастровий номер :02:010:0012, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗП № 016664 від 10.04.2003.

На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 оформила право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 08.09.2016.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

За визначенням статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадкування за законом здійснюється спадкоємцями почергово (ч. 1, ст. 1258 ЦК України).

Позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину, з матеріалів спадкової справи № 272 не вбачається.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

Таким чином, позивач, який прийняв спадщину в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України, має право на отримання 1/2 частки спадщини нарівні з відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається судом недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

З огляду на викладене, відповідач не мала права на спадкування 1/2 частки спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3, а відтак видане їй свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у цій частині.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

До позовної заяви додано квитанцію від 25.11.2016 № 0.0.659295451.1, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 551,20 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 551,20/2 = 275,60 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 червня 2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 638, видане державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, в частині права ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на 1/2 (одну другу) частку спадщини, що складається з права на земельну ділянку площею 5,60 гектара, кадастровий номер :02:010:0012.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275,60 грн. (двісті сімдесят пять гривень 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Суддя С.С. Гасанбеков