Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Шеремет А.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2016 року у справі за позовом Кредитної спілки "Рівненщина" до ОСОБА_1, ОСОБА_3про стягнення заборгованості за договором кредиту,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2016 року позов Кредитної спілки "Рівненщина" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3, солідарно на користь Кредитної спілки "Рівненщина" 43572,42 грн. заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про судовий збір.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача вказує на його незаконність, оскільки рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд безпідставно не застосував строк позовної давності до даних правовідносин та дійшов помилкового висновку проте, що строк позовної давності не пропущено, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів проте, що 27 травня 2014 року, після спливу строку позовної давності, ними був здійснений платіж на погашення заборгованості по кредиту в сумі 300 грн. позивач суду не надав.

Крім того, судом не враховано, що договір поруки є припиненим так як кредитор протягом дії договору поруки не звернувся до поручителя із вимогами про виконання ним своїх зобов'язань.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмов у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачі порушили умови кредитного договору, належним чином не виконували своїх зобов'язань, а тому з них підлягає солідарному стягненню заборгованість за кредитом за весь період користування кредитом та 3% річних. Крім того, суд дійшов висновку про переривання строку позовної давності.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 26 лютого 2008 року КС "Рівненщина " уклала з відповідачем ОСОБА_1 кредитний договір № 1148 про надання кредиту в розмірі 5000 грн. терміном на 24 місяці, тобто з 26 лютого 2008 року по 26 лютого 2010 року .

Разом з тим, пунктами 2.3, 3.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язувався повернути кредит і відсотки за його користування до 26 лютого 2010 року, а також сторони домовились про погашення кредиту та відсотків за його користування згідно графіку погашення, що додається і є невід'ємною частиною цього Договору. Позичальник зобов'язувався вносити незмінну (однакову) суму платежу щомісячно протягом всього терміну дії договору.

З метою належного виконання зобов'язання в цей же день між КС «Рівненщина» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 581. Дану обставину сторони не заперечують, а вказують на допущену помилку у призвищі поручителя "ОСОБА_4" замість "Мориконь".

Згідно розрахунку наданого позивачем станом на 20 серпня 2015 року заборгованість за кредитом ОСОБА_1 становить 43572 грн. 42 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредитом в розмірі 4579 грн. 20 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 32387 грн.82 коп., 3% річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 6605 грн. 40 коп.

Позичальник свої зобов'язання порушив, кошти згідно Графіку розрахунків не вносив, лише 31.03.2008 року та 25.04.2008 року сплатив 801,90 грн. По закінченню терміну дії договору відповідач кредитних коштів не повернув та відсотків за користування ними не сплатив.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про переривання строку позовної давності, оскільки переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Платіж який мав місце 27 травня 2014 року вчинений поза строком позовної давності, а тому переривання строку позовної давності не відбулося.

Крім того, позивач не надав суду оригінал документу, а саме прибуткового касового ордеру №150, на який покликається, як доказ здійснення платежу 27 травня 2014 року особисто ОСОБА_1 та визнання ним боргу. Відповідач категорично заперечує вчинення цих дій.

Колегією суддів встановлено, що останній платіж по кредитному договору від 26 лютого 2008 року був здійснений відповідачем 25.04.2008 року. Отже, виходячи з умов договору та Графіку розрахунків, наступний черговий щомісячний платіж мав бути здійснений не пізніше 26.05.2008 року, а останній платіж позичальник повинен був здійснити 26 лютого 2010 року,однак будь-яких платежів за цим договором відповідач не з здійснював.

Проте, із зазначеним позовом позивач звернувся до суду лише 25 серпня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності 26 лютого 2013 року, про застосування наслідків якого заявлено стороною у спорі.

Із урахуванням наведеного, за спливом позовної давності по стягненню тіла кредиту та щомісячних процентів за користування ним, відсутні підстави для стягнення заборгованості по додатковій вимозі - нарахувань за порушення грошового зобов'язання.

Зазначений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у справах № 6-1349цс15, № 6-1707цс15, № 6-990цс15 та № 6-1295цс15.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

П. 6.1 договором поруки, який укладений між позивачем та ОСОБА_3 передбачено, що термін дії договору поруки збігається з терміном дії кредитного договору.

Однак така умова договору не може розглядатись як установлення строку дії договору поруки, оскільки не відповідає ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України, за якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Таким чином строк дії договору поруки не встановлено.

За таких обставин, саме протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання по кредитному договору - в даному випадку 26 лютого 2010 року спілка повинна була пред'явити поручителю вимогу про погашення заборгованості за користування кредитом, однак із позовом звернулась 25 серпня 2015 року. Отже, договір поруки є припиненим.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, які суд вважав встановленими, таке рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, ст..ст.252-257,264,267, 526, ч.4 ст.559 ЦК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2016 року скасувати.

В задоволенні позову Кредитної спілки "Рівненщина" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки "Рівненщина" на користь ОСОБА_1 630,32 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: