Справа № 415/1411/17
Провадження № 2-о/415/158/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Данько Л.С.,

представника заявника ОСОБА_1,

прокурора Коваленко М.С.,

законного представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за заявою головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні ОСОБА_3 про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

Головний лікар Лисичанської обласної психіатричної лікарні ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що, ОСОБА_4Ф ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на диспансерному обліку з 1984 року з приводу Помірної розумової відсталості, нерізко вираженою імбецильністю. В клініці хвороби переважає недорозвинення інтелектуально-мнестичних функцій і емоційно-вольові порушення. З раннього дитинства відставала у психічному і фізичному розвитку. Програму загальноосвітньої школи не засвоювала, закінчила допоміжну школу-інтернат. Щорічно лікувалася в Лисичанської ОПЛ. Алкоголізирувалась, бродяжила, була сексуально розторможена. Притягувалася до кримінальної відповідальності. У червні 2009 року у стані алкогольного сп'яніння нанесла удар ножем в грудну клітку громадянина, від якого той помер. Проходила судово-психіатричну експертизу в Луганській ОКПНБ, де виставлений діагноз- помірна розумова відсталість, не різко виражена імбецильність, виражені порушення поведінки з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю. Була визнана неосудною. Перебувала на примусовому лікуванні в Українській психіатричній лікарні з суворим режимом нагляду м. Дніпропетровськ з 09.06.09 за 11.06.15. Потім згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.15 р. змінена міра медичного характеру на примусове лікування в психіатричній лікарні із звичайним режимом спостереження. Була переведена в Дніпропетровську КПБ з звичайним режимом спостереження, де перебувала з 11.06.15. за 10.02.16. Потім згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.15. примусові заходи у відділенні з звичайним режимом спостереження були продовжені, 10.02.16 для подальшого примусового лікування переведена в СОПЛ, де перебувала з 10.02.16 до 27.09.16. При виписці призначена амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку (рішення Сватівського райсуду від 02.09.16).

Представник заявника лікар прибув у судове засідання, заяву просив задовольнити з підстав зазначених у ній.

Прокурор прибув у судове засідання та підтримав заяву медичного закладу, яку просив задовольнити.

Законний представник прибув у судове засідання, зазначив, що проти задоволення заяви не заперечує.

Хворий не прибув у судове засідання, був представлений законним представником.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Згідно із копією паспорта громадянина України серії ЕК №401006, виданого Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 04.03.1997 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: Україна, м. Лисичанськ, вул. М.Тореза, буд. 40.

Рішенням Сватівського міського суду Луганської області від 02.09.2016 року, було замінено застосування примусових заходів медичного характеру зі звичайним наглядом в умовах стаціонару на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку .

З висновку лікарів-психіатрів від 13.03.2016 року стосовно особи з тяжким психічним розладом вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1984 року перебуває на обліку з діагнозом: Помірна розумова відсталість, не різко виражена імбецильність. Анамнез життя та захворювання аналогічні доводам, викладеними у заяві. Знаходився на лікуванні у психоневрологічних стаціонарах, остання госпіталізація в ЛОПЛ з 10.02.16 року по 27.09.16 року. Комісія лікарів прийшла до висновку, що на даний час за своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги, без його усвідомленої згоди, так як виявляє важкий розлад у формі Помірної розумової відсталості, не різко вираженою імбецильності, виражене порушення поведінки з вираженою емоційно-волевою поведінкою, у звязку з погіршенням психічного стану, у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

Дослідивши вказаний висновок, суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності продовження хворому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, як і зібрані по справі докази.

Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону.

Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України ''Про психіатричну допомогу'', який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обовязки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обовязки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги.

Статтею 2 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' унормовано, що законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоровя, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи. Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 року продовження застосування примусових заходів медичного характеру, в тому числі й надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку можливе на строк, який не перевищує 6-ти місяців.

Частиною 5 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' передбачено, що у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, повинна оглядатися лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць, а комісією лікарів-психіатрів - не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про продовження чи припинення надання їй такої допомоги.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою лікаря-психіатра, який надає особі таку психіатричну допомогу на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Враховуючи зазначене суд прийшов до висновку, що факти, викладені заявником у заяві в обґрунтування вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами які вказують на необхідність продовження хворому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає за необхідне заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні про продовження надання хворому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 234,235, 281, 282, 223,294, 296 ЦПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу», суд

ВИРІШИВ:

Заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні ОСОБА_3 про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: Україна, м. Лисичанськ, вул. М.Тореза, буд. 40, проживає за адресою: м. Лисичанськ, кв. Дружби НародівАДРЕСА_1, строком на 6 (шість) місяців.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 27 березня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко