Провадження № 2/734/41/17 Справа № 734/3012/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 січня 2017 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Бузунко О.А.,

за участю секретаря Галюк Л.В.,

у присутності представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Козелець Чернігівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 89 670 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він 26.03.2016 року передав відповідачу ОСОБА_2 у власність 3500 доларів США (станом на 26 вересня 2016 року курс НБУ складає 1 долар США = 25,62 грн. Тобто, на дату подання позовної заяви борг становить 89 670 грн. 00 коп.), на підтвердження чого останній надав розписку, за умовами якої зобовязувався повернути позивачеві гроші через 4 доби, тобто до 30 березня 2016 року. Однак, обумовленої суми відповідач у зазначений термін та на день звернення до суду не повернув.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні 20 грудня 2016 року позов визнав та просив надати час для мирного врегулювання спору, з урахуванням чого в судовому засіданні булав оголошена перерва до 23 січня 2017 року.

23 січня 2017 року відповідач в черговий раз до суду не зявився, причини неявки не повідомив, від нього не надходило клопотань про відкладення розгляду справи.

За таких обставин суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами, на підтвердження своїх вимог та заперечень, враховуючи, що визнання позову не порушує нічиїх прав, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 березня 2016 року ОСОБА_2, шляхом написання боргової розписки уклав договір позики з позивачем та взяв на себе обовязок виплатити ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 3 500 доларів США протягом чотирьох діб, до 30 березня 2016 року.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 620 ЦК України встановлено, що у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 1050 ЦК України, встановлюючи наслідки порушення договору позичальником, в частині першій визначає: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Так, відповідачем на підтвердження факту отримання коштів та зобовязання їх повернути написана розписка, що є підтвердженням укладення договору позики (враховуючи правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, відповідно до якої за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей).

Таким чином, суд дійшов висновку, що шляхом написання боргової розписки між сторонами було укладено договір позики, обовязки за яким відповідачем не виконано, кошти в строк до 30 березня 2016 року відповідачем позивачу не повернуті, тобто, з урахування положень наведених вище статей ЦК України відповідач є таким, що допустив прострочення виконання зобовязання, а позивач таким, у якого виникло право вимоги повернення коштів, з огляду на що суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно з частиною першою статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, з огляду на що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1 450,00 грн., проте вимога заявлена про стягнення суми в розмірі 89 670,00 грн., тобто, до сплати підлягав судовий збір в сумі 896,70 грн., що становить 1% ціни позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 896,70 грн. Оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01 вересня 2015 року, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, суд вважає за необхідне розяснити позивачу його право звернутися до суду з відповідним клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, статтями 57, 60, 88, 146, 174, 209, 213, 215, 218, 292 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, борг за договором позики в розмірі 89 670 (вісімдесят девять тисяч шістсот сімдесят) гривень 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, понесені судові витрати в розмірі 896 (вісімсот девяносто шість) гривень 70 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів із дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Бузунко