Справа № 322/1307/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

при секретарі Вишняк Т.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новомиколаївка цивільну справу за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому вказує, що 12 серпня 1989 року вона одружилася з відповідачем. 11 листопада 2015 року їй було зроблено операцію тиреоїдектомію (видалення щитовидної залози). 24 грудня 2015 року шлюб між ними було розірвано. 04 лютого 2016 року їй встановлена ІІІ група інвалідності, безстроково. Вона отримує пенсію по інвалідності, в розмірі 1230 гривень 00 копійок, інших доходів не має, тому її матеріальне становище є вкрай нелегким і вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги їй не надає. В позові ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання, в розмірі 500 гривень щомісячно.

Позивач ОСОБА_4 звернулася з позовом до суду, в якому вказує, що відповідач ОСОБА_5 являється її сином. В цьому році їй виповниться 73 роки, вона являється пенсіонеркою, отримує мінімальну пенсію, на яку важко прожити. Крім того вона часто хворіє, витрачає кошти на ліки, хворіє на цукровий діабет, їй зробили операцію на жовчному пузирі, також в неї гіпертонічна хвороба 3 ступеню. У зв'язку із вказаним вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги не надає. В позові ОСОБА_4 просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання, в розмірі 500 гривень щомісячно.

Ухвалою судді від 09 лютого 2017 року вказані позовні заяви об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Також позивач ОСОБА_1 пояснила, що вона має у власності земельну ділянку, яку без оформлення договору передала в оренду іншій особі, за що отримує орендну плату. Так у січні 2017 року вона отримала за оренду вказаної земельної ділянки 12000 гривень. Також Благодійна організація "Благодійний фонд "Карітас Запоріжжя" впродовж чотирьох місяців 2016 року надавала їй матеріальну допомогу в сумі по 805 гривень в місяць. В період з січня по 20 березня 2017 року вона працювала в Комунальному підприємстві "Запорізький обласний центр охорони праці" Запорізької обласної ради методистом, де отримувала заробітну плату. З 21 березня 2017 року вона перебуває на обліку в Шевченківському районному центрі зайнятості (м. Запоріжжя) як безробітна. В позові ОСОБА_4 просила відмовити, мотивуючи тим, що у такому віці, як позивач ОСОБА_4, всі мають хвороби.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, в адресованій суду заяві просить справу розглянути у її відсутність.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 позови ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не визнав, та пояснив, що відповідач ОСОБА_5 працює в ТОВ "Інтерлюксторг" менеджером, отримує мінімальну заробітну плату, якої не вистачає на власне проживання та оплату комунальних послуг. Інших доходів він не має, а тому не може надавати допомогу на утримання матері та колишньої дружини.

Вислухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, а також вивчивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 75 СК України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином для встановлення того, чи потребує особа матеріальної допомоги, законом передбачено співвідношення її доходів до прожиткового мінімуму, встановленого законом, без врахування витрат на лікування, комунальні послуги та інше.

Частинами 1 та 2 ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 1989 року. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року вказаний шлюб розірвано.

Позивачу ОСОБА_1 з 04 лютого 2016 року встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

Статтею 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2016 рік" встановлено прожитковий мінімум на одну особу для осіб, які втратили працездатність, з 1 травня в розмірі 1130 гривень, з 1 грудня в розмірі 1247 гривень.

Статтею 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2017 рік" з 01 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу для осіб, які втратили працездатність, в розмірі 1247 гривень.

Судом встановлено, що за останні 6 місяців (з вересня 2016 року по лютий 2017 року) позивач ОСОБА_1 отримала пенсію, в розмірі з вересня по листопад 2016 року по 1130 гривень на місяць, з грудня 2016 року по лютий 2017 року по 1247 гривень на місяць, з вересня по грудень 2016 року отримала матеріальну допомогу від Благодійної організації "Благодійний фонд "Карітас Запоріжжя" в розмірі по 805 гривень на місяць, з січня по лютий 2017 року заробітну плату в Комунальному підприємстві "Запорізький обласний центр охорони праці" Запорізької обласної ради в сумі 1027 гривень та 4201 гривню відповідно, а також в січні 2017 року отримала дохід від передачі земельної ділянки в оренду, в сумі 12000 гривень, а всього ОСОБА_1 отримала 28709 гривень, що становить в середньому 4784 гривні в місяць, що значно перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином судом встановлено, що хоча позивач ОСОБА_1 і являється непрацездатною особою, проте вона не являється особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 75 СК України.

Згідно зі ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 являється матір'ю відповідача ОСОБА_5, являється пенсіонером за віком, та отримує пенсію в розмірі з вересня по листопад 2016 року по 1361 гривні 05 копійок на місяць, у грудні 2016 року 1478 гривень 05 копійок. Документів, які підтверджують розмір пенсії ОСОБА_4 у 2017 році, суду надано не було.

Враховуючи, що ОСОБА_4 отримує пенсію, розмір якої перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, суд доходить висновку, що вона не являється особою, яка потребує матеріальної допомоги, в розумінні ст. 202 СК України.

Статтею 203 СК України передбачено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_4 посилається на наявність у неї захворювань, зокрема цукрового діабету та гіпертонічної хвороби.

У відповідності до частини 2 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а у відповідності до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами 2, 4 статті 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 хоча і страждає на вищевказані хвороби, що підтверджено довідками з лікувальних закладів, які містяться в матеріалах справи, проте позивачем докази, які підтверджують розмір її витрат, зумовлених станом її здоров'я, суду надані не були.

У зв'язку з вищевказаним суд доходить до висновку, що позови ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.Б.Шиш