АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/1068/17 Головуючий 1-ї інстанції - Короткий І.П.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Кокоші В.В., Міненкової Н.О.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус ХМНО Гнилицька Т.В. про визнання іпотечного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання іпотечного договору недійсним.

10 листопада 2016 року ОСОБА_2 надала суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії та накладання арешту на квартиру, що є предметом іпотеки.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які дій, спрямовані на звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом за іпотечним договором.

Накладено арешт (заборону відчуження) на квартиру №6 за вищевказаною адресою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про застосування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії та накладання арешту на квартиру, що є предметом іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений із порушенням норм процесуального права.

Статтею 151 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також чи відповідають виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 зазначила, що відповідач може застосувати заходи примусового позасудового звернення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1, яка належить їй з іншими членами сім'ї на праві спільної сумісної власності.

Проте ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза відчуження квартири - предмета іпотеки..

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції застосував вид забезпечення позову, який не відповідає позовним вимогам та матеріалам справи. У оскаржуваній ухвалі не наведені мотиви в обґрунтування того, що застосований вид забезпечення позову гарантує виконання можливого рішення суду. Разом з тим, накладення арешту на майно позивача нормами цивільного процесуального закону не передбачено.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про задоволення заяви про забезпечення позову не пересвідчився, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки не звернув уваги на те, що підстави забезпечення позову, викладені в заяві ОСОБА_2 є тільки припущенням.

Таким чином, до заяви про забезпечення позову не було надано належних доказів, які б підтверджували, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 210 ЦПК України ухвала суду, шо постановляється як окремий документ складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

У описовій частині зазначається суть питання, що вирішується ухвалою. У мотивувальній частині вказуються мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу, а у резолютивній частині ухвали зазначаються висновки суду по цьому питанню.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання про забезпечення позову в повному обсязі, взагалі не навів будь-яких мотивів прийнятого ним виду забезпечення позову, обмежившись лише посиланням на ст.152 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову, а тому ухвала суду на підставі п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не надано обґрунтованих доказів того, що невжиття заходів забезпечення, а саме накладення арешту на квартиру позивача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання недійсним іпотечного договору.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 312, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року скасувати. У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді :