Номер провадження: 22-ц/785/1687/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Закритого Київського акціонерного товариства «Скломонтаж» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до малого підприємства «Аліса», третя особа - Затоківська селищна рада про визнання права власності на частку майна та за зустрічним позовом малого підприємства «Аліса» до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на 40/100 часток майна, а саме: насосної літ. «А», загальною площею 2,9 кв.м., артезіанську свердловину літ. «№ 1», ємкість для води літ. «№ 2», які розташовані за адресою: Одеська область, м. Б-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 17, база відпочинку «Скломонтажник». В обґрунтування позову посилався на те, що йому належить частка у статутному фонді МП «Аліса» у розмірі 40 %. Розмір відрахувань засновникам підприємства від прибутку, який належить розподіленню, визначається щоквартально рішенням ради засновників. За рахунок доходів відповідачем були придбані й забудовані будівлі і споруди бази відпочинку «Скломонтажник». У звязку із тим, що МП «Аліса» тривалий час не визначає розмір відрахувань від прибутку, який належить розподіленню, не приймає відповідних рішень і не виплачує його, ОСОБА_2 просив суд задовольнити його позов (а. с. 4-5).

Ухвалою суду від 23.09.2010 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Затоківську селищну раду (а. с. 47).

Представник МП «Аліса» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на насосну літ. «А», загальною площею 2,9 кв.м., артезіанську свердловину літ. «№ 1», ємність для води літ. «№ 2», які розташовані за адресою: Одеська область, м. Б-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 17, база відпочинку «Скломонтажник».В обґрунтування зустрічного позову МП «Аліса» посилалось на те, що порядок використання прибутку підприємства вирішує Рада Засновників. Отриманий прибуток МП «Аліса» витрачало на капітальні вкладання: на будівництво насосної, спорудження артезіанської свердловини, у звязку із цим вважає себе одноособовим власником вказаного майна (а. с. 54-56).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов МП «Аліса» задоволено. Визнано за МП «Аліса» право власності на насосну літ. «А», загальною площею 2,9 кв.м., артезіанську свердловину літ. «№ 1», ємність для води літ. «№ 2», які розташовані за адресою: Одеська область, м. Б-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 17, база відпочинку «Скломонтажник». Судові витрати покладено на ОСОБА_2 (а. с. 61-63).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 94-100, 146-149).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Закритого Київського акціонерного товариства «Скломонтаж» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма встановлює об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, ОСОБА_2 посилався на те, що він є засновником МП «Аліса». Йому належить 40 % у статутному фонді МП «Аліса». Пунктом 5.1 Статуту МП «Аліса» передбачено, що засновники підприємства мають право отримувати частку прибутку від його діяльності. Розмір відрахувань засновникам підприємства від прибутку, який належить розподіленню, визначається щоквартально рішенням ради засновників пропорційно участі в Статутному фонді. Проте, МП «Аліса», в порушення п. 5.1 Статуту тривалий час не визначає розмір відрахувань від прибутку, який належить розподіленню, не приймає відповідних рішень і не виплачує його.При цьому позивач просив визнати за ним право власності на певні будівлі та споруди бази відпочинку «Скломонтажник».

Разом тим особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 цієї статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина 2 статті 16 ЦК України).

За правилами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Отже, колегія суддів вважає, що підстав, встановлених законом для набуття ОСОБА_2 права власності на насосну літ. «А», загальною площею 2,9 кв.м., артезіанську свердловину літ. «№ 1», ємність для води літ. «№ 2», які розташовані за адресою: Одеська область, м. Б-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 17 на база відпочинку «Скломонтажник» не встановлено.

Судом встановлено, що 24.05.2000 року Закрите Київське акціонерне товариство «Скломонтаж» передало Малому підприємству «Аліса» за договором оренди № 2 цілісний майновий комплекс бази відпочинку «Скломонтажник», розташований за адресою: смт. Затока, курортний район «Солнечный», для організації відпочинку після проведення реконструкції і капітального ремонту бази відпочинку, строком дії на 5 та 49 років, що вбачається із рішення господарського суду Одеської області від 19 липня 2010 року у справі за позовом Закритого Київського акціонерного товариства «Скломонтаж» до МП «Аліса» про зобовязання повернення майна та за зустрічним позовом МП «Аліса» до Закритого Київського акціонерного товариства «Скломонтаж» про тлумачення правочину та визнання права користування майном.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19 липня 2010 року зобовязано Мале підприємство «Аліса» повернути Київському акціонерному товариству «Скломонтаж» цілісний майновий комплекс бази відпочинку «Скломонтаж» (а. с. 128-131).

За правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Задовольняючи зустрічний позов МП «Аліса», суд першої інстанції посилався на приписи частини 5 статті 376 ЦК України.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Згідно ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом являється житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 ЦК України).

Будівля (споруда) - це вид споруди, що складається з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів (Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений і введений в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 N 507).

До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та інше.

Відповідно ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Отже, насосна літ. «А», загальною площею 2,9 кв.м., артезіанська свердловина літ. «№ 1», ємність для води літ. «№ 2», які розташовані за адресою: Одеська область, м. Б-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 17, на базі відпочинку «Скломонтажник», про які йдеться у позовних вимогах, не можуть вважатися нерухомим майном в сенсі ст. 181 ЦК України, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин приписів ст. 376 ЦК України.

Крім того, надвірні споруди та господарські будівлі, як приналежність до головної речі - бази відпочинку, призначені для обслуговування головної речі і пов'язані з нею спільним призначенням (ч. 1 ст. 186 ЦК). Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 186 ЦК України), тобто законом не передбачено окремо визнавати право власності на складові частини головної речі.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не врахував наведених вище вимог статей 376 ЦК України та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання за МП «Аліса» права власності на самовільно збудований об'єкти.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2010 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ст. 309, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Закритого Київського акціонерного товариства «Скломонтаж» задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до малого підприємства «Аліса», третя особа - Затоківська селищна рада про визнання права власності на 40/100 часток майна, а саме: насосної літ. «А», загальною площею 2,9 кв.м., артезіанську свердловину літ. «№ 1», ємність для води літ. «№ 2», які розташовані за адресою: Одеська область, м. Б-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 17, база відпочинку «Скломонтажник» - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову позовом малого підприємства «Аліса» до ОСОБА_2 про визнання права власності на насосну літ. «А», загальною площею 2,9 кв.м., артезіанську свердловину літ. «№ 1», ємність для води літ. «№ 2», які розташовані за адресою: Одеська область, м. Б-Дністровський, смт. Затока, вул. Лазурна, 17, база відпочинку «Скломонтажник» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді А.А.Калараш

ОСОБА_3