Справа № 324/1849/16-ц
Провадження № 2/324/75/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

судді Кацаренко І.О.

при секретарях Пилипенко Я.М., Божко В.О., Басараб АО.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача

адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача

адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки і піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 03 листопада 2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, який в подальшому відповідно до ст.31 ч.2 ЦПК України відредактував, зазначивши в обґрунтування своїх позовних вимог наступне.

Він, ОСОБА_1, є власником жилого будинку №105, розташованого по вул.Сагайдачного (колишня назва Кірова) у м.Пологи Запорізької області.

Відповідач ОСОБА_5 доводиться йому, позивачу, сином, ОСОБА_3 доводиться йому невісткою, неповнолітній ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_5 і ОСОБА_3, і, відповідно, йому, позивачу, доводиться онуком. Відповідач ОСОБА_6 доводиться йому, ОСОБА_1, дочкою, а відповідач ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_5 і його, позивача, онукою.

Всі відповідачі у справі є зареєстрованими у належному йому, позивачу, жилому будинку, не проживаючи в ньому без поважних на те причин: ОСОБА_5 і ОСОБА_7 з 2006 року, а ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_5 з 2014 року. ОСОБА_3 з 2014 року проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, а його, позивача, син, дочка і онуки проживають у м.Новий Уренгой Російської Федерації

Наразі у нього виникла необхідність продати належний йому жилий будинок, але з-за реєстрації в ньому відповідачів він не може зробити цього, оскільки потенційні покупці не погоджуються на купівлю будинку, поки в ньому є зареєстрованими відповідачі.

Всі відповідачі мають інше житло, проживання і реєстрація в належному йому будинку їм не потрібні, у звязку з чим з посиланням на ст.405 ЦК України позивач просить постановити судове рішення, яким визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, і неповнолітнього ОСОБА_8 такими, що втратили право користування належним йому жилим будинком.

У судовому засіданні позивач і його представник за договором про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з зазначених у позові і в заяві від 22 серпня 2017 року підстав, просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що після 2006 року його дочка ОСОБА_6 і онука ОСОБА_7 не приїздили до м.Пологи, проживають вони постійно у м.Новий Уренгой, проти позову не заперечують. Його син ОСОБА_9 у 2014 році виїхав на заробітки до Російської Федерації, де і зараз працює у м.Новий Уренгой. ОСОБА_10 проживає у м.Пологи за іншою адресою з 2014 року. ОСОБА_11 навчається у м.Новий Уренгой, хоча міг би жити і навчатися в Україні. ОСОБА_5 і ОСОБА_8 з 2014 року не приїздили до м.Пологи, не цікавляться його, позивача, життям і справами, тому просить суд задовольнити позов.

Відповідачі у справі належним чином повідомлені судом про наявність у суді позову до них ОСОБА_1, з позовною заявою і додатками до неї обізнані, про що свідчать поштові рекомендовані відправлення на а.с.45-47 і заяви відповідачів ОСОБА_5 і неповнолітнього ОСОБА_5 до суду.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_7 заперечень до суду проти позову до них ОСОБА_1 не надали.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_8 своїми заявами до суду повідомили про незгоду з позовними вимогами до них ОСОБА_1

ОСОБА_5 в заявах до суду і в запереченнях проти позову зазначив, що він проживає у м.Новий Уренгой, оскільки тимчасово працює у цьому місті. Він має тимчасове житло у гуртожитку на час роботи. Будинок по вул.Сагайдачного,105 у м.Пологи дійсно є власністю ОСОБА_12, але в цьому будинку він, відповідач, є постійно зареєстрованим, іншого житла у нього в Україні і за її межами нема. Востаннє він був і проживав у будинку батька у серпні 2016 року, коли приїздив до м.Пологи разом зі своїм сином ОСОБА_9. Підстав для задоволення позову, вважає відповідач, нема, оскільки він є відсутнім за місцем свого постійного проживання і реєстрації менше одного року і є відсутнім з поважної причини, а саме з-за роботи у іншій державі вахтовим методом. Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього відмовити (а.с.57-58;114-115).

Неповнолітній відповідач ОСОБА_8 у своїх запереченнях проти позову зазначив, що він разом зі своїми батьками є постійно зареєстрованим у будинку свого діда ОСОБА_1 по вул.Сагайдачного,105 у м.Пологи. Іншого житла у нього нема. Він зараз навчається у м.Новий Уренгой, тимчасово проживає разом зі своїм батьком у гуртожитку на час навчання. Після закінчення навчання він має намір повернутися постійно проживати в Україну, і в разі задоволення позову ОСОБА_1 йому, відповідачу, ніде буде жити. Підстав для задоволення позову, вважає відповідач, нема, оскільки він є відсутнім за місцем свого постійного проживання і реєстрації з поважної причини, а саме з-за навчання в учбовому закладі в іншій державі. Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього відмовити (а.с.113).

Відповідач ОСОБА_3 і її представник за договором про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і неповнолітнього ОСОБА_5, оскільки відповідач ОСОБА_3 як законний представник неповнолітнього відповідача представляє свої інтереси і інтереси сина ОСОБА_9, і просили відмовити в його задоволенні. При цьому відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що вона, її чоловік ОСОБА_5 і їх неповнолітній син ОСОБА_5 є зареєстрованими постійно у будинку №105 по вул.Сагайдачного (колишня назва Кірова) у м.Пологи Запорізької області, який належить позивачу у справі ОСОБА_1

Її син навчався у м.Новий Уренгой за денною формою навчання, закінчив коледж, а зараз вступив до вищого учбового закладу. Її чоловік працює вахтовим методом у м.Новий Уренгой. Син і чоловік проживають тимчасово у гуртожитку. Син на час навчання, чоловік на час роботи. Іншого житла в України і за її межами син і чоловік не мають, після завершення роботи і навчання мають намір повернутися в Україну і проживати за місцем постійної реєстрації в будинку ОСОБА_1, бо жити їм нема де. Відповідач наполягає на тому, що її син і чоловік відсутні за місцем реєстрації і постійного проживання з поважних на те причин, тому просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до них. Крім того, відповідач пояснила суду, що у серпні 2016 року її чоловік і син приїздили до м.Пологи, де жили у будинку ОСОБА_1, і позивач про це добре знає, але заперечує цей факт. Сину необхідно було приїхати до м.Пологи, щоб отримати паспорт громадянина України, і тому син приїздив разом з батьком до м.Пологи. Тому, якщо брати до уваги термін відсутності її сина і чоловіка за місцем постійного проживання, то станом на листопад 2016 року, коли ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, син і чоловік були відсутні в його, позивача, будинку аж ніяк не протягом одного року, а лише останніх пять місяців.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснила також, що вона зі своїми чоловіком і сином постійно були зареєстрованими і проживали у ІНФОРМАЦІЯ_3, який належить ОСОБА_1 На той час ОСОБА_1 проживав у селі. Вона з чоловіком привели будинок до ладу зробили ремонт, провели до будинку природний газ, зробили теплу підлогу. Коли вони це зробили, ОСОБА_1 переїхав з села до м.Пологи, і вони стали проживати разом у будинку свекра. Спочатку все було нібито добре, вони ладили між собою. Дружина ОСОБА_1 проживала від них окремо у належному їй будинку в м.Пологи. У 2014 році її, відповідача, син і чоловік поїхали до Російської Федерації, і майже відразу після їх відїзду вона вимушена була покинути будинок свого свекра, бо він вимусив її це зробити. Так, коли вона поверталася ввечері після роботи додому, ОСОБА_1 не відчиняв їй хвіртку і двері будинку, а потім взагалі поміняв замки на хвіртці і вхідних дверях будинку. Це він або нічим не пояснював, або зривався на крик і претензії: «тут твого нема нічого», «забирайся звідси», ображав її нецензурно, в тому числі в присутності її знайомих і подруг. Через таку поведінку ОСОБА_1 вона неодноразово вимушена була викликати наряди поліції, щоб хоч таким чином мати змогу увійти до двору і будинку. Але з-за того, що ОСОБА_1 дедалі продовжував створювати неможливі умови для проживання в його будинку, вона вимушена була знайти тимчасове мешкання, і зараз вона наймає зовсім невелику хатку, в якій вона проживає одна, а коли приїздили у серпні 2016 року її син і чоловік, то вони не могли залишитися у цій хаті, бо нема місця де розташуватися. Вона пропонувала ОСОБА_1 через його дружину купити належний йому жилий будинок, але ОСОБА_1 не погодився на це. Просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до неї, її неповнолітнього сина, а також чоловіка. Позов щодо відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_7 просила вирішити на розсуд суду.

Представник третьої особи Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки і піклування ОСОБА_13 просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до неповнолітнього ОСОБА_5, оскільки Пологівська районна державна адміністрація як орган опіки і піклування не вбачає законних підстав для визнання неповнолітнього відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу жилим будинком. Таку позицію третьої особи представник ОСОБА_13 обґрунтувала тим, що відповідно до пункту 67 Порядку провадження органу опіки і піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням районної, районної у містах Києві і Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної в місті ради, витяг з якого заявникам видає служба у справах дітей. У разі виїзду сімї, в якій виховується дитина, за межі населеного пункту, у рішенні зазначається строк та умови придбання житла з урахуванням інтересів дитини. Наразі у районній державній адміністрації як органі опіки і піклування такі відомості відсутні, у звязку з чим Пологівська районна державна адміністрація вважає, що єдиним місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_8 народження 23 вересня 1999 року, є місце проживання і реєстрації його батьків, а саме в будинку позивача у справі по вул.Сагайдачного,105 у м.Пологи.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є дружиною позивача у справі. Відповідачі їй доводяться дітьми, онуками і невісткою.

ОСОБА_5 і ОСОБА_7 постійно проживають у м.Новий Уренгой, мають намір забрати її, свідка, і ОСОБА_15 на постійне місце проживання до себе в Російську Федерацію. Через це ОСОБА_1 має намір продати належний йому жилий будинок №105 по вул.Сагайдачного (Кірова) у м.Пологи. Дочка і онука не проти позову до них ОСОБА_1, а син зі своєю сімєю заперечують проти позову без будь-яких поважних підстав, бо з 2014 року вони не живуть у будинку ОСОБА_1, а живуть постійно за іншими адресами. Дійсно, ОСОБА_3 залишилася жити у будинку ОСОБА_1, коли її син і чоловік виїхали до Російської Федерації, але між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 виникали непорозуміння, і ОСОБА_3 виїхала жити до іншого будинку у м.Пологи, де живе і зараз. Про сварки і скандали вона, свідок, чула від самої ОСОБА_3, та пропонувала купити у ОСОБА_1 будинок, але задарма ніхто своє житло продавати не буде. З дня виїзду ОСОБА_5 і ОСОБА_5 до Російської Федерації вони у м.Пологи не зявлялися, життям її і ОСОБА_1 не цікавилися.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона проживає у м.Пологи. ОСОБА_3 вона знала ще до того, як та вийшла заміж, товаришують вони і дотепер. Їй, свідку, відомо, що приблизно до 2014 року ОСОБА_1 проживав сам у с.Новоселівка, а у 2014 році повернувся до свого будинку по вул.Кірова,105 у м.Пологи, де ОСОБА_3 зі своєю родиною чоловіком ОСОБА_5 і сином ОСОБА_9 стали проживати разом. Літом 2014 року син і чоловік ОСОБА_3 поїхали на навчання і на роботу до м.Новий Уренгой, ОСОБА_3 стала проживати у будинку ОСОБА_1 разом з господарем будинку. ОСОБА_1 після відїзду сина і онука став забороняти ОСОБА_3 користуватися підвалом ховав ключі, ОСОБА_3 не могла взяти звідти свої ж продукти харчування і свою ж консервацію. ОСОБА_1 забороняв користуватися газом, ОСОБА_3 не могла приготувати їжу, замикав ворота, щоб ОСОБА_3 не могла увійти до двору. Позивач вчиняв сварки, під час яких ображав ОСОБА_3, безпідставно звинувачуючи її у невірності чоловіку. Вона, свідок, була очевидцем цих сварок. Коли вона робила спроби заспокоїти ОСОБА_1, він казав, що ОСОБА_3 тут ніхто, хай іде з його будинку. Саме з цих підстав ОСОБА_3 наприкінці 2014 року чи на початку 2015 року вимушена була покинути будинок свого свекра. Їй, свідку, відомо, що коли ОСОБА_3 пішла з будинку свекра, той поміняв замки на воротах, хвіртці і вхідних дверях будинку.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона знає ОСОБА_3 останніх 17 років, товаришує з нею. Їй, свідку, відомо, що до 2014 року ОСОБА_3 разом зі своїми чоловіком і сином проживали у ІНФОРМАЦІЯ_4. Але три останні роки ОСОБА_3 не проживає за цією адресою з-за поганих відносин з ОСОБА_1 і його дружиною. До 2014 року ОСОБА_1 жив у селі, ОСОБА_3 з родиною постійно приїздили туди, щоб прибрати, приготувати ОСОБА_1 їжу, попрати, обробити земельну ділянку. У будинку свекра ОСОБА_3 разом зі своєю родиною зробили ремонт, провели газ. З ініціативи чоловіка ОСОБА_3 у 2014 році вони перевезли ОСОБА_1 у належний йому будинок по вул.Кірова,105 у м.Пологи, де почали жити всі разом. Влітку 2014 року син і чоловік ОСОБА_3 поїхали до Росії навчатися і працювати, звідти чоловік ОСОБА_3 присилав гроші. Після відїзду сина і онука ОСОБА_1 став забороняти ОСОБА_3 готувати їжу, бо перекривав газ і воду, став виганяти ОСОБА_3 з будинку. Чоловік і син ОСОБА_3 удвох приїздили до м.Пологи у серпні 2016 року, ночувати залишалися у будинку ОСОБА_1, бо вона, свідок, разом з ОСОБА_3 носили їм ввечері їсти. Син ОСОБА_18 поїхав до м.Новий Уренгой після 11 вересня 2016 року, бо він був на дні народженні ОСОБА_3 11 вересня 2016 року, а чоловік ОСОБА_3 поїхав раніше. Чоловік і син ОСОБА_3 мешкають у м.Новий Уренгой у гуртожитку, іншого житла в Україні і за її межами вони не мають. ОСОБА_3 не живе у будинку свекра, бо там не можливо жити, оскільки свекор створив ненормальні умови для проживання в своєму будинку ОСОБА_3 ОСОБА_3 ще й досі не може забрати з будинку свекра свої особисті речі і меблі.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що вона працює разом з ОСОБА_3 і тісно спілкується з нею. Після того, як син і чоловік ОСОБА_3 виїхали на заробітки і на навчання на Північ, ОСОБА_3 стала боятися повертатися додому з роботи, бо ОСОБА_1 став їй створювати такі умови, що вона не могла спокійно жити у належному свекру будинку по вул.Кірова.105 у м.Пологи. Вона, свідок, була очевидцем того, як після повернення з роботи ОСОБА_3 разом з нею, ОСОБА_19, вони сіли на кухні випити кави, на кухню забіг ОСОБА_1, став кричати, розмахувати руками, обзивав ОСОБА_3 нецензурно, вивернув зварену ОСОБА_3 їжу у собачу каструлю. Коли ОСОБА_3 почала мити чашки закрив воду. Іншого разу в її, свідка, присутності ОСОБА_1 виштовхував ОСОБА_3 з будинку, коли вона прийшла за своїми речами, кричав: «йди звідси, тут твого нема нічого, ти жити тут не будеш», став викидати її одежу з будинку надвір. На той час у ОСОБА_3 вже не було ключів від дверей і воріт, ОСОБА_1 поміняв замки. ОСОБА_18 наймала машину, щоб забрати з будинку свекра меблі і речі свої, але не змогла все забрати, бо ОСОБА_1 не дозволив їй цього зробити. Їй, свідку, відомо, що чоловік і син ОСОБА_3 у серпні 2016 року приїздили до м.Пологи, бо сину ОСОБА_18 потрібно було отримати паспорт громадянина України. Син пробув на два тижні більше, ніж батько, а потім поїхав до м.Новий Уренгой. Вона бачила сина і чоловіка ОСОБА_3 у будинку, який ОСОБА_3 вимушена наймати для житла. Андрій-старший хотів потрапити до будинку свого батька, але не зміг цього зробити, бо були поміняні замки.

Суд, вислухав у судовому засіданні позивача і його представника, відповідача ОСОБА_3 і її представника, представника третьої особи, свідків, беручи до уваги міркування відповідачів ОСОБА_5 і неповнолітнього ОСОБА_5 щодо позовних вимог до них ОСОБА_1, ненадання заперечень проти позову відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_7, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Главою 6 ЖК України регулюються питання, які виникають в ході користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частин 2 і 3 статті 64 ЖК України, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач і члени його сімї.

Згідно частин 1,3,4 ст.156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сімї власника будинку зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку. Повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Так, судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Пологівською держнотконторою 02 березня 1971 року за реєстровим номером 507, є власником жилого будинку №105 по вул.Сагайдачного (колишня назва Кірова) у м.Пологи Запорізької області (а.с.6,11), і цей факт визнаний всіма особами, які беруть участь у справі. Позивач з 13 травня 2014 року є постійно зареєстрованим у жилому ІНФОРМАЦІЯ_5 (Кірова) у м.Пологи, що встановлено судом з наданого позивачем суду паспорту в судовому засіданні на його імя.

У будинку №105 по вул.Сагайдачного (Кірова) у м.Пологи є зареєстрованими постійно відповідачі у справі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлено судом з копій паспортів ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_5, довідки голови квартального комітету без номеру від 21 серпня 2017 року, копії довідки №394 від 19 січня 2017 року про реєстрацію місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 (а.с.62,122-123;124-125).

Судом з пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що всі пятеро відповідачів у справі є зареєстрованими у спірному жилому будинку зі згоди позивача ОСОБА_1, а відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3 і неповнолітній ОСОБА_5, крім того, і проживали у спірному будинку позивача зі згоди останнього без будь-яких застережень і домовленостей.

З пояснень у судовому засіданні позивача, відповідача ОСОБА_3, свідка ОСОБА_14 судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_7 у спірному будинку є зареєстрованими, але не проживають у ньому відповідно з 2007 і з 2009 року, відповідач ОСОБА_5А не проживає у спірному жилому будинку з червня 2014 року, відповідач ОСОБА_3 не проживає у будинку позивача з грудня 2014 року, неповнолітній відповідач ОСОБА_5 не проживає постійно у спірному жилому будинку з липня 2014 року.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_19 пояснили, що відповідачі ОСОБА_5 і неповнолітній ОСОБА_5 приїздили до м.Пологи у серпні 2016 року з тим, щоб ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав паспорт громадянина України. Позивач і свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні заперечували цей факт.

Суд, проаналізував добуті докази і дав їм оцінку в сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково шляхом визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням - належним йому, позивачу, будинком, відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 і ОСОБА_3, виходячи з наступного.

ОСОБА_5 і ОСОБА_7 заперечень проти позову не надали. Судом встановлено, і це не спростовано добутими судом доказами, що ці відповідачі у справі, будучи зареєстрованими у будинку позивача, не проживають у ньому відповідно з 2007 і з 2009 року, тобто понад один рік без поважних на те підстав, бо мають постійне місце проживання і реєстрації у м.Новий Уренгой Російської Федерації.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 у червні 2014 року виїхав до м.Новий Уренгой Російської Федерації, як стверджують відповідач ОСОБА_3 і свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_19, на роботу вахтовим методом.

Проте, на доведеність поважності причин відсутності відповідача ОСОБА_5 у будинку позивача понад один рік суду не надано належних і допустимих доказів (трудового договору, наказу про прийняття на роботу, витягу з трудової книжки тощо), у звязку з чим суд приходить до висновку про недоведеність поважності причини відсутності відповідача ОСОБА_5 за місцем свого постійного проживання і реєстрації у будинку позивача понад один рік. Не знайшов свого підтвердження належними і допустимими доказами і факт перебування у серпні 2016 року відповідача ОСОБА_5 за місцем свого постійного проживання і реєстрації у м.Пологи.

З пояснень у судовому засіданні відповідача ОСОБА_3 судом встановлено, що вона вимушена була покинути будинок позивача приблизно у грудні 2014 року з-за створення останнім їй неможливих умов проживання. Цей факт заперечувався у судовому засіданні позивачем і свідком ОСОБА_14

Проаналізував письмові докази, які надані суду ОСОБА_3 на підтвердження її заперечень проти позову, а саме копії висновків про результати розгляду звернень ОСОБА_3 до Пологівського ВП ГУ НП в Запорізькій області від 07 грудня 2016 року і від 20 грудня 2016 року (а.с.67,68), суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем ОСОБА_3 належними і допустимими доказами систематичності створення позивачем ОСОБА_1 стосовно неї, відповідача неможливих умов для проживання у належному позивачу будинку, оскільки: 1) звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів стали мати місце у грудні 2016 року, тобто, після подачі ОСОБА_1 до суду позову про визнання членів своєї родини такими, що втратили право користування жилим приміщенням; 2) як пояснила ОСОБА_3 суду, вона не зверталася з позовами до суду про вселення до будинку позивача або про витребування у ОСОБА_1 належного їй майна з незаконного володіння; 3) з пояснень позивача і свідків встановлено, що ОСОБА_1 змінив замки на воротах, хвіртці і вхідних дверях до будинку після того, як ОСОБА_3 виїхала з його будинку на квартиру.

Разом з тим, суд вважає, що нема підстав для визнання таким, що втратив право користування жилим будинком позивача, неповнолітнього ОСОБА_5, виходячи з того, що належними і допустимими доказами, а саме письмовими доказами, судом встановлено, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, вибув до м.Новий Уренгой Російської Федерації у липні 2014 року, де навчався за денною формою навчання з 01 вересня 2014 року по січень 2017 року, що підтверджено копіями договору про середню професійну освіту від 01 вересня 2014 року, довідки навчального закладу №362 від 06 лютого 2017 року, диплому про середню професійну освіту (а.с.118-121).

Поважність причини відсутності неповнолітнього відповідача ОСОБА_5 за постійним місцем проживання і реєстрації у м.Пологи Запорізької області після січня 2017 року підтверджується копією договору про освіту на навчання за освітніми програмами вищої освіти №2017694 від 11 серпня 2017 року (а.с.156-171).

Крім того, суд приходить до висновку, що належними письмовими доказами відповідачем ОСОБА_3 як законним представником неповнолітнього відповідача ОСОБА_5, а також самим неповнолітнім відповідачем ОСОБА_5 доведений суду факт перебування ОСОБА_5 за місцем постійного проживання і реєстрації у м.Пологи, вул.Сагайдачного,105 у серпні 2016 року, оскільки ці твердження відповідача підтверджені дослідженими судом у судовому засіданні копією протоколу про адміністративне правопорушення за ст.197 КУпАП №147/в від 12 серпня 2016 року, згідно якого порушником ОСОБА_5 особисто в цьому протоколі надані певні письмові пояснення, а також містяться його підписи. Особами, які беруть участь у справі, не спростована справжність і достовірність цього документу, тим більше, що факти, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджені копією постанови Пологівського райсуду Запорізької області від 16 серпня 2016 року, якою неповнолітнього ОСОБА_5 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.197 КУпАП, попередженого на підставі ст.24-1 КУпАП (а.с.64-65;66).

Такі висновки суду підтверджені і датою видачі ОСОБА_5 паспорту громадянина України серії СЮ №427964, а саме 18 серпня 2016 року (а.с.124).

На підставі викладеного суд вважає слушними заперечення неповнолітнього ОСОБА_5 і відповідача ОСОБА_3 як його законного представника проти позову з тих підстав, що на день звернення ОСОБА_1 до суду він, неповнолітній відповідач, був відсутнім за місцем постійного проживання і реєстрації у м.Пологи не понад три роки, як зазначив у позові позивач, а не більше чотирьох-пяти місяців.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, суд, крім викладеного вище, приходить до висновку, що позивач не довів суду, що неповнолітнім відповідачем ОСОБА_5 порушено його, позивача, право на розпорядження належним йому жилим будинком, бо реєстрація в ньому відповідачів перешкоджає оформити нотаріально договір купівлі-продажу, оскільки твердження позивача і його представника про відмову нотаріуса вчиняти таку нотаріальну дію, а також відмова потенційних покупців від оформлення угоди не підтверджені будь-якими доказами в судовому засіданні.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Сторонами у справі не заперечувався факт володіння позивачем будинком №105 по вул.Сагайдачного (Кірова) у м.Пологи Запорізької області, і тому суд не ставить під сумнів факт, який не оспорюється протилежною стороною. Проте, суд зазначає, що правовстановлюючий документ на спірний жилий будинок позивачем не доданий ні до позовної заяви, не наданий цей документ і суду під час судового розгляду справи, а про його наявність свідчить лише довідка-характеристика в копії на а.с.11.

За правилами ст.88 ЦПК України, на підставі Закону України «Про судовий збір» судові витрати, яких зазнав позивач зі сплати судового збору, суд стягує на користь позивача з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 по 137,80 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10-11,60-61,88,209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст.64,150,156 ЖК України, ст.405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області як орган опіки і піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований у місті Пологи Запорізької області по вулиці Сагайдачного (колишня назва Кірова), номер 105 (сто пять).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_20, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 по 137 грн. 80 коп. судового збору з кожного.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Кацаренко І.О.