Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1370/17 Головуючий у 1-й інст. Гумен Н. В.
Категорія 27 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Гансецької І.А., Талько О.В.

секретаря

судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 27 липня 2017 року

встановила:

У лютому 2017 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із позовом до відповідача, в якому просив винести рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 51 268,76 грн та судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 27 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12 941,10 грн та судові витрати в сумі 1 600,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині зменшення суми заборгованості по процентам, просить рішення суду в цій частині скасувати та задовольнити вимоги Банку в цій частині у повному обсязі, у решті рішення залишити без змін. На його думку, судом не враховано, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умов), відповідач погодився з умовами договору, відповідно до яких Банк мав право проводити зміну тарифів. Про зміну процентної ставки позичальник повідомлявся відповідно до Умов шляхом направлення йому Банком СМС повідомлень. Зазначає, що про такі зміни позичальник зобов'язаний був дізнатися також із виписки по рахунку, отримання якої згідно Умов є його обов'язком. Крім того, після повідомлення Банком про підвищення процентної ставки, позичальник продовжував сплачувати проценти за змінюваною ставкою, договір не розірвав, тобто погодився з такими змінами. Отже, вважає, що у суду не було правових підстав для зменшення заборгованості по процентам. Також зазначив, що відповідач не спростував наданий Банком розрахунок заборгованості, натомість суд безпідставно провів власний розрахунок заборгованості по процентам.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду сторонами не оскаржувалось, тому колегією суддів не перевірялось.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 1048 ЦК України (у редакції на час укладення кредитного договору), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що 22.10.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій указано, що він разом з пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами Договір про надання банківських послуг.

Відповідач отримав кредит в сумі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік (3,00 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 11, 13-23).

Позичальник умови Договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим, відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 31.10.2016 утворилась заборгованість в сумі 51 268,76 грн, з яких: 4 981,56 грн - заборгованість за кредитом, 39 923,12 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 446,52 грн - заборгованість по пені та комісії, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2 417,56 грн - штраф (процентна складова), яку Банк просив стягнути в судовому порядку (а.с. 7-9).

Ухвалюючи рішення про часткове стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4513,05 грн, суд першої інстанції виходив з того, що, починаючи з вересня 2014 року, проценти безпідставно нараховувались Банком за підвищеною ним в односторонньому порядку процентною ставкою 43,2%, про що позичальник повідомлений не був.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, який відповідає нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, узгоджується із дослідженими судом доказами та встановленими обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що із умов договору вбачаються ознаки змінюваної процентної ставки за кредитом є безпідставними, оскільки ст. 1056-1 ЦК України, яка встановила можливість визначення кредитним договором змінюваного типу процентної ставки на час укладення договору не діяла. ЦК України доповнено зазначеною статтею Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який вступив в силу тільки 09.01.2009.

Таким чином, процентна ставка за договором, укладеним між сторонами, не є змінюваною по своїй суті.

Посилання Банку про дотримання ним умов договору щодо повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки шляхом надсилання йому СМС повідомлень, обов'язку позичальника отримувати виписки про стан його картрахунку, які свідчили про таке підвищення, та обов'язку розірвати договір, у разі незгоди зі змінами його умов, є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови, які визначали відповідний порядок, ОСОБА_2 не підписував. Тому підстави стверджувати, що Банком дотриманий порядок повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки відсутні.

Крім того, оскільки позичальник припинив сплату за кредитом у листопаді 2013 року, а нарахування процентів за збільшеною процентною ставкою розпочалося з вересня 2014 року, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач продовжував сплачувати заборгованість та у такий спосіб погодився із збільшенням розміру процентів є помилковим.

Враховуючи, що обов'язком суду при вирішенні даного спору є визначення розміру заборгованості, посилання Банку на здійснення самостійного розрахунку судом по процентам за користування кредитом, є безпідставними. При цьому правильність наведеного судом розрахунку позивач не спростував, під сумнів його в апеляційній скарзі не ставив.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: Судді: