Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 18 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 242/м, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 50000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 23.09.2010 року та зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором, 24.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 242/м, відповідно до умов якого поручитель зобов'язувався відповідати перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені, та інших платежів, відшкодування збитків.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором не виконала і станом на 09.07.2014 року у неї виникла заборгованість в розмірі 144088,46 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1678630,59 грн.

Позивач просив суд з врахуванням зменшених 13.07.2016 року позовних вимог стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, а саме: 42142,96 доларів США - заборгованость за відсотками за користування кредитом, 49516,88 доларів США - пеня, 15,48 доларів США - штраф (фіксована частина), 4732,99 доларів США - штраф (процентна складова).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.11.2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 242/М від 24.03.2008 року в розмірі - 45142,99 доларів США - нарахованих відсотків та 4732,99 доларів США - штрафу, що у гривневому еквіваленті становить 805496 грн. 59 коп., а також 3654 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просив змінити оскаржуване рішення суду в частині відмови у стягненні пені та відмови у стягненні заборгованості з ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, в решті рішення суду позивач просив залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з подальшим невиконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань по кредитному договору після стягнення рішенням Жовтневого суду м. Дніпропетровська від 12.03.2012 року тіла кредиту та нарахованих відсотків по цьому кредитному договору, на користь банку підлягають до стягнення відсотки, нараховані вже після ухвалення вказаного рішення, а також лише штраф, без стягнення пені, оскільки стягнення двох цих видів неустойки призведе до подвійної цивільно-правової відповідальністі, що заборонено законом. Крім того, суд прийшов до висновку, що заявлені банком вимоги до ОСОБА_3 не підлягають до задоволення у зв'язку з припиненням поруки.

Однак, останній із наведених висновків суду зроблений з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 242/м, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 50000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 23.09.2010 року та зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с.12-14).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2012 року з ОСОБА_1, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором №242/м від 24.03.2008 року в розмірі 411574,31 грн. (а.с.112-113), яка складалася з усього тіла кредиту, нарахованих на той час відсотків за користування кредитними коштами і штрафних санкцій.

Загальна сума заборгованості відповідачів за кредитним договором станом на 01.02.2016 року з врахуванням стягнутих за згаданим рішенням суду коштів становить 99408,31 доларів США, з яких: 45142,96 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 49561,88 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 15,48 доларів США - штраф (фіксована частина); 4732,99 доларів США - штраф (процентна складова) (а.с.114-115).

Зважаючи на подальше невиконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 по кредитному договору, нарахування банком відсотків в розмірі 45142,96 доларів США та штрафу в розмірі 4732,99 доларів США є відповідно до наведених правових норм обґрунтованим та підлягає до стягнення на його користь.

Необґрунтованими на думку колегії суддів є нарахування банком пені в сумі 49561,88 доларів США та 15,48 доларів США штрафу (фіксована частина), виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме п. 6.1. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за даним договором, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з умовами кредитного договору (п. п. 6.2., 6.3.) сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, зокрема - порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - прострочення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Виходячи з наведеного, до стягнення на користь банку підлягає заборгованість зі сплати відсотків в сумі 45142,96 доларів США та штраф (процентна складова) в розмірі 4732,99 доларів США. Стягнення інших штрафних санкцій призведе подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, яке діючим законодавством заборонено.

Разом з тим, на забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором, 24.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 242/М відповідно до умов якого поручитель зобов'язувався відповідати перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені, та інших платежів, відшкодування збитків (п.п.1-2) (а.с.18).

Відмовляючи в позові банку до поручителя, місцевий суд свій висновок мотивував тим, що встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя слід обраховувати з часу ухвалення рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 12.03.2012 року, а тому вважав, що вимоги банку не підлягають до задоволення у зв'язку із пропуском строку для пред'явлення вимоги.

Однак з таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується, виходячи з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частина 1 ст. 554 ЦК України зазначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Так з матеріалів справи вбачається, що згаданим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2012 року з ОСОБА_1, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором №242/м від 24.03.2008 року в розмірі 411574,31 грн. Банк, скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту, звернувся до суду із згаданим позовом, й таким чином змінив строк виконання основного зобов'язання, проте в межах шестимісячного строку відповідно до положень ст. 559 ЦК України пред'явив вимогу до поручителя внаслідок чого порука не припинилася, як і після ухвалення вказаного рішення суду вона не припинилася та продовжувала діяти включно по день звернення до суду банком вже із даним позовом.

Місцевий суд помилково вважав дату ухвалення рішення від 12.03.2012 року строком виконання основного зобов'язання, що в розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України не є таким строком. Порука не припинилася після ухвалення вказаного рішення і діяла безпосередньо до звернення банку до суду з даним позовом, а тому поручитель повинен відповідати разом з позичальником солідарно щодо зобов'язань, зокрема сплати в даному випадку нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафу, нарахованих після ухвалення згаданого рішення суду, які взяв на себе за договором поруки. Цим рішенням суду, яким стягнуто заборгованість із позичальника і його поручителя, підтверджено дію поруки, яка не припинилася, оскільки для її дійсності щодо всіх зобов'язань боржника, за які поручився поручитель, достатньо одного звернення кредитора з вимогою до поручителя в межах шестимісячного строку, що мало місце в розглядуваному випадку. Надалі можна говорити про позовну давність, а не про строки, протягом яких зберігає свою дію порука, а відтак і право кредитора на вимогу.

Отже, з врахуванням наведених та встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване в даній справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з відповідачів на користь банку в солідарному порядку підлягає до стягнення заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 45142,96 доларів США та штрафу в розмірі 4732,99 доларів США, що станом на 01.02.2016 року у гривневому еквіваленті становить 805496 грн. 59 коп., в решті заявлених позовних вимог слід відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 7673 грн. 40 коп. в рівних частинах з кожного відповідача.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, оскаржуване в даній справі рішення суду підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 18 листопада 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № 242/М від 24 березня 2008 року в розмірі 45142 (сорок п'ять тисяч сто сорок два) долари США 96 центів - нарахованих відсотків станом на 01 лютого 2016 року та 4732 (чотири тисячі сімсот тридцять два) долари США 99 центів - штрафу, що у гривневому еквіваленті становить 805496 (вісімсот п'ять тисяч чотириста дев'яносто шість) грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" судові витрати по 3836 (три тисячі вісімсот тридцять шість) грн. 70 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: