Справа № 370/539/15-ц Головуючий у І інстанції Мазка Н. Б.
Провадження № 22-ц/780/3879/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 13.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

встановила:

у провадженні Макарівського районного суду Київської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 5 969 070 гривень.

06 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Макарівського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову, яку мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_4 вищезазначений позов не визнає та має у спільній власності з ОСОБА_3 будинок в АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, який збудований відповідачами за кошти взятими в борг у ОСОБА_2

Також зазначає, що ОСОБА_4, неодноразово висловлювалася про відсутність наміру повернення боргу, а отже є реальні побоювання, що остання може вчинити правочин, щодо будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, яким може бути забезпечено можливість стягнення боргу у розмірі позовних вимог - 5 969 070 гривень.

Крім того, стверджує, що відчуження даного будинку на користь будь-якої іншої особи, яке є єдиним майном відповідачів, яким може бути гарантовано виконання рішення, може утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 та земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, також до набрання чинності рішення у справі заборонити будь - який спосіб вчиняти будь - які дії щодо житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 та земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 06 березня 2017 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, такою, що постановлена з неповним з'ясуванням обставин справи, просила скасувати ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 06 березня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву позивача про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що заявник мав всі докази неплатоспроможності відповідачів. Також, зазначає, що вимога є співмірною із заявленою ціною позову, яка ґрунтується на оцінках майна, які надав сам відповідач.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що один з відповідачів визнав даний позов. Апелянт, стверджує, що його вимоги до відповідачів носять обґрунтований характер, оскільки доведені документами і доказами наявними в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано було достатніх доказів на підтвердження необхідності накладення арешту.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з наступних підстав.

Відповідно до ч.1-3 ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону, оскаржувана ухвала не відповідає.

За правилами ч.1,2 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з вимогами ст.152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії та ін. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз.1,3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України в своїй постанові №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у частині 1 статті 152 ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, встановлених частиною 4 зазначеної статті.

Суд першої інстанції лише формально постався на те, що невжиття заходів забезпечення позову не може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не мотивував підстав, з яких він дійшов до такого висновку, не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також поза увагою суду першої інстанції залишено пояснення позивачки, у своїй заяві про забезпечення позову, на ту обставину, що відповідачі, у випадку задоволення позивних вимог позивачки, не зможуть забезпечити виконання рішення суду за рахунок інших грошових коштів чи грошових надходжень, в зв'язку з тим, що не мають доходів крім пенсійних нарахувань.

Враховуючи розмір заявлених позовних вимог та той факт, що можливе розпорядження відповідачем належним йому майном, утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову та те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, ухвала Макарівського районного суду Київської області від 06 березня 2017 року скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, встановити наявність фактичних даних, які мають значення для справи і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст.303,307,312-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 06 березня 2017 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді