Справа №577/1867/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Кравченко В. О.
Номер провадження 22-ц/788/1231/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Різниченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Конотопської міської ради

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2017 року

у справі за позовом виконавчого комітету Конотопської міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

11 травня 2017 року виконавчий комітет Конотопської міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 2006 року народження звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просили відібрати дітей у матері без позбавлення її батьківських прав, у зв'язку з ухиленням від виконання батьківських обов'язків та передати дітей органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого влаштування.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2017 року позовні вимоги виконавчого комітету Конотопської міської ради залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Конотопської міської ради, посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення, на порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що родина ОСОБА_5 перебуває на контролі служби міської ради у справах дітей з причин зловживання матір'ю спиртними напоями і неналежного виконання нею батьківських обов'язків. Відповідачка неодноразово попереджалась про наслідки неналежного виконання батьківських обов'язків. Сім'ї було запропоновано послуги фахівця з соціальної роботи міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, який покликаний забезпечувати координацію та взаємодії особи, що перебуває в складних життєвих обставинах із суб'єктами соціальної роботи до вирішення їх проблем. Відповідачка не прикладає зусиль для налагодження матеріального благополуччя сім'ї, створення належним умов для розвитку дітей. У помешканні відповідачки брудно, стеля та стіни в будинку вкриті сажею та кіптявою, стійкий неприємний запах внаслідок тримання в приміщенні двох собак. Також суд першої інстанції не взяв до уваги постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за невиконання обов'язків щодо виховання дітей. Крім того, в повідомленні школи-інтернаті де навчаються діти, йдеться про виявлення агресії і жорстокості зі сторони брата до сестри. В результаті проведеної з дитиною роботи спеціалістом психологічної служби закладу з'ясовано, що дитина постійно це бачить вдома. Співмешканець так себе проявляє по відношенню до відповідачки. Сварки трапляються після вживання відповідачкою та співмешканцем спиртних напоїв. Вважає, що зазначені факти свідчать про нехтування матір'ю положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України, де йдеться, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та положеннями Декларації прав дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, думку малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , пояснення свідка, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є матір'ю двох малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-11).

Матір дітей протягом тривалого часу ухиляється від виконання покладених на неї обов'язків по утриманню та вихованню дітей і 8 червня 2015 року Службою у справах дітей Конотопської міської ради була попереджена, щодо притягнення до відповідальності за невиконання батьківських обов'язків по відношенню до дітей (а.с.12).

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винною за ч.1 ст. 184 КУпАП і було призначено покарання у вигляді попередження. Підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності послугувало те, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітніх дітей і під час контрольної перевірки 11.10.2016 року працівниками служби у справах дітей та молоді в її оселі було виявлено, що санітарно- гігієнічні умови незадовільні, в квартирі брудно, не прибрано, на кухні велика купа брудного посуду, одяг, взуття та іграшки в наявності, але в занедбаному стані. Під час обстеження ОСОБА_5 перебувала в стані алкогольного сп'яніння, в квартирі знаходився сторонній чоловік напідпитку (а.с.18). В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненому правопорушенні визнала в повному обсязі.

13 березня 2017 року педагоги Конотопської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат, де навчаються ОСОБА_3 та ОСОБА_4, провели обстеження житлово-побутових умов будинку, в якому діти проживають разом з матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. Було встановлено, що житло перебуває в занедбаному стані, в будинку брудно, присутній неприємний запах, розкидані невипрані речі, після повернення з дому до школи-інтернату діти перебувають у пригніченому емоційному стані, у більшості випадків хворі на педикульоз. ОСОБА_5 зловживає алкогольними напоями, проживає зі співмешканцем, який на очах у дітей проявляє жорстокість і насилля до ОСОБА_5 З відповідачкою проводилась профілактична робота щодо виконання батьківських обов'язків, але позитивних змін не відбувається, мати дітьми не опікується. Часто ОСОБА_4 і ОСОБА_3 перебувають під наглядом старшої сестри - ОСОБА_7, 1992 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14).

18 квітня 2017 року Конотопський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді звернувся до служби у справах дітей з листом, щодо вирішення питання виконання ОСОБА_5 батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, де зазначив, що у міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з 10 березня 2017 року на обліку сімей, що опинилися в складних життєвих обставинах, перебуває сім'я ОСОБА_5-ОСОБА_8, які проживають за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку зі складними стосунками в сім'ї та неналежним виконанням батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей ОСОБА_4, 2006 року народження та ОСОБА_3, 2006 року народження.

За повідомленням Конотопської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат від 24 квітня 2017 року №48 ОСОБА_5 своїх дітей забирає на вихідні та канікулярні дні додому, але на навчання вчасно не повертає. Учні до навчального закладу повертаються після телефонних дзвінків адміністрації та педагогів школи, а іноді доводиться забирати дітей службовим транспортом (а.с.15).

Під час відвідання сім'ї за місцем проживання було встановлено, що в помешканні не дотримуються санітарно-гігієнічні норми - брудно, постільна білизна в незадовільному стані, в будинку стійкий неприємний запах внаслідок присутності в приміщенні двох собак, стеля та стіни в деяких кімнатах вкриті сажею та кіптявою. Є потреба у проведенні косметичного ремонту у деяких кімнатах. За інформацією батьків у будинку вимкнено газопостачання через заборгованість за спожитий газ.

Зі слів сусідів було з'ясовано, що батьки вживають алкогольні напої, ведуть асоціальний спосіб життя, мають конфліктний стиль спілкування. З приводу цього з ними проводились профілактичні бесіди щодо недопущення зловживання алкоголем та влаштування конфліктів в присутності дітей. Батьків попереджено про наслідки неналежного виконання батьківських обов'язків, запропоновано пройти курс лікування від алкогольної залежності та програму соціальної реабілітації «12 кроків до життя». Від запропонованих послуг батьки відмовилися. Родина живе за рахунок державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та тимчасових підробітків, але кошти використовують не за призначенням (а.с.16).

Відповідно до актів обстеження умов проживання ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1, службою у справах дітей Конотопської міської ради від 29 серпня 2016 року, 11 жовтня 2016 року, 17 листопада 2016 року, 22 січня 2017 року було встановлено, що в будинку проживає відповідачка ОСОБА_5, її діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також ОСОБА_8 Будинок складається з двох кімнат, кухні, коридору, пічне опалення, вода на вулиці, наявні меблі старого зразку, продукти харчування наявні, будинок потребує косметичного ремонту, загалом умови проживання не задовільні (а.с.20-23).

Під час повторного відвідання сім'ї ОСОБА_5-ОСОБА_8 Конотопським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді 13 червня 2017 року, вдома була мати ОСОБА_5 та її співмешканець, які знаходилися в стані алкогольного сп'яніння. У приміщенні знаходились собаки, брудно, в кімнаті розкидано одяг, різні речі, сміття. Постільна білизна в незадовільному стані. В кімнатах стійкий неприємний запах. Продукти харчування в наявності, але в недостатній кількості. На столі брудний посуд, недопалки цигарок, пусті пляшки (а.с.30).

Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано обґрунтованих доказів на підтвердження того яким чином відібрання дітей у матері буде відповідати їх інтересам, і яким саме інтересам цих дітей, чи позитивно вплине на дитину розлучення з матір'ю та відсутність з її боку піклування .

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного:

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини (ч.3 ст.170 СК України).

Відповідно до пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відповідно до ст.171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року №39948/06 у справі «Савіни проти України».

Відповідно до ч.ч.1.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Колегією суддів, відповідно до вимог передбачених ст.171 СК України, було в судовому засіданні заслухано думку малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 2006 року народження, які пояснили в судовому засіданні, що вони люблять свою маму, але мешкати за місцем проживання неможливо, оскільки в будинку відсутні належні умови для проживання. В кімнатах брудно, їм ніде вчити уроки, тому їм більше подобається перебувати або в інтернаті або у старшої сестри, яка мешкає зі своєю сім'єю окремо. Мама ніде не працює і не придбаває їм одяг та шкільні приладдя. ОСОБА_3 не змогла пригадати факту придбання їй будь-якої речі або іграшки, а ОСОБА_4 згадав, що мама один раз придбала йому штани, але вони були завеликі. Увесь одяг та шкільні придання придбаває їм італійська родина, в якій вони мешкають протягом трьох місяців влітку і одного місяця взимку. Виїжджають вони до Італії вже протягом шести років і називають італійське подружжя «мамою» та «папою».

Соціальний педагог школи-інтернату де навчаються діти ОСОБА_9 і яка супроводжувала дітей підтвердила пояснення дані малолітніми і зазначила, що діти перебувають на цілодобовому утриманні в інтернаті, оскільки навіть після короткочасного перебування у матері вони повертаються брудними, з педикульозом, або матір не привозить їх до інтернату і директор інтернату вимушений власним транспортом забирати дітей з дому. Матір навчанням та вихованням дітей не займається.

З пояснень свідка ОСОБА_10, допитаної в судовому засіданні вбачається, що відповідачці службою у справах дітей та сільською радою неодноразово пропонувалась допомогу у працевлаштуванні та у лікуванні від алкоголізму, але вона категорично від цього відмовлялась, існує вона та її співмешканець лише за рахунок соціальної допомоги, яка виплачується їй на утримання дітей. При цьому кошти на утримання дітей нею не витрачаються і одягом діти забезпечуються лише за рахунок гуманітарної допомоги.

Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток, їх навчання , не створює умов для їх нормального розвитку.

Суд, відмовляючи в задоволенні позову вважав, що відповідач не працює, оскільки безробіття є загальновідомим фактом в Україні і несе за собою скрутне матеріальне становище що позбавляє її можливості відремонтувати житло та створити нормальні умови для проживання дітей.

В той же час будь яких доказів на підтвердження того, що відповідач мала намір працевлаштуватися, зверталась до служби зайнятості, але з об'єктивних причин не мала можливості цього зробити нею надано не було. Не надано нею переконливих доказів і на підтвердження того, що за станом здоров'я або із будь-яких інших причин вона позбавлена можливості організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити соціально-побудові умови та матеріальне забезпечення своїм дітям на рівні достатньому для їх повноцінного розвитку.

Також колегія суддів, при розгляді справи враховує ту обставину, що відповідач, не зважаючи на належне повідомлення про день та час слухання справи у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції, жодного разу не з'явилась в судове засідання, не надала письмових заперечень на позов, не висловила свою думку щодо заявлених до неї позовних вимог та не надала доказів на спростування доводів апеляційної скарги і така поведінка свідчить про її байдуже та безвідповідальне ставлення до подальшої долі своїх малолітніх дітей.

Крім того, колегія суддів вважає, що якщо відповідач змінить своє відношення до виховання своїх малолітніх дітей і відпадуть причини, які перешкоджали перебуванню з нею дітей та створить у сім'ї атмосферу любові і моральної та матеріальної забезпеченості, остання не позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою до суду і суд може постановити рішення про повернення їй дітей.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що як вбачається з пояснень представників позивача та з матеріалів справи, у випадку задоволення позову про відібрання дітей, останні не будуть розлучені з близькими їм людьми, оскільки намір про взяття під опіку дітей висловила їх старша сестра ОСОБА_7 яку вони люблять і яка і на даний час опікується ними.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову про відібрання малолітніх дітей від матері без позбавлення батьківських прав та передати органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого їх влаштування.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Конотопської міської ради задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відібрати малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, від матері ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав та передати органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого їх влаштування.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -