Справа № 365/53/15-ц Головуючий у І інстанції Хижний Р. В.
Провадження № 22-ц/780/3920/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 06.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області, Головного управління Держземагенства у Київській області, ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів оренди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області, Згурівської районної державної адміністрації у Київській області, Реєстраційної служби Згурівського районного управління юстиції про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,-

встановила:

в січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі договору оренди землі від 29 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та Згурівською районною державною адміністрацією Київської області позивач використовує земельну ділянку з кадастровим №:08:006:0001, розташовану на території Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області.

Договір оренди землі оформлений відповідно до чинного на момент його укладення законодавства та зареєстрований відділом Держкомзему у Згурівському районі за №03180 від 29.12.2012 року.

ОСОБА_2 протягом трьох років використовував земельну ділянку за призначенням для ведення фермерського господарства.

27.08.2013 року Головне управління Держземагенства у Київській області надало відповідачу ОСОБА_3 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення в межах Правожовтневської сільської ради земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства. Внаслідок неналежної підготовки проекту із землеустрою, земельна ділянка з кадастровим №:08:006:0001, яка перебуває в користуванні ОСОБА_2 на підставі чинного договору оренди землі від 29.12.2012 року, була розділена на дві частини та увійшла до складу земельних ділянок з кадастровими №№:08:006:0002 та :08:004:0002, що були передані в оренду відповідачу ОСОБА_3, при цьому в Державний земельний кадастр внесені відомості про дві новостворені земельні ділянки, хоча чинне законодавство забороняє державну реєстрацію земельної ділянки, в межах якої знаходиться інша зареєстрована земельна ділянка або її частина.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду встановлено, що договір оренди землі, укладений 29.12.2012 року між ОСОБА_2 та Згурівською районною державною адміністрацією, є дійсним і чинним, позивач використовує земельну ділянку на законних підставах, при цьому накази Головного управління Держземагенства у Київській області №КИ/:08:006/00004901 та №КИ/:08:006/00006547, якими ОСОБА_3 надані дозволи на розробку технічної документації із землеустрою, визнані протиправними, а також скасована державна реєстрація земельних ділянок з кадастровими №№:08:006:0002 та :08:004:0002.

Просив визнати недійсними договір оренди земельної ділянки з кадастровим №:08:006:0002, укладений між ОСОБА_3 та Головним управлінням Держземагенства у Київській області в особі Відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області, та договір оренди земельної ділянки з кадастровим №:08:004:0002, укладений між ОСОБА_3 та Головним управлінням Держземагенства у Київській області в особі Відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області, а також стягнути з відповідачів понесені ним по справі судові витрати.

В свою чергу, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, мотивуючи її тим, що договір оренди землі, укладений 29.12.2012 року між ОСОБА_2 та Згурівською РДА, не містить всіх істотних умов, а саме кадастрового номеру земельної ділянки та умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Крім того, договір не містить обовязкових невідємних частин: плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); проекту відведення земельної ділянки у випадках, передбачених Законом.

Договір оренди містить лише акт приймання-передачі об'єкта оренди. З вищенаведених підстав та згідно вимог ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» ОСОБА_3 просив ухвалити рішення про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 29.12.2012 року між ОСОБА_2 та Згурівською районною державною адміністрацією, відмовивши при цьому у задоволенні позову ОСОБА_2 до нього.

Змінивши позовні вимоги, просив визнати недійсним договір оренди землі для ведення фермерського господарства, укладений 29.12.2012 року між Згурівською районною державною адміністрацією Київської області та ОСОБА_2 щодо передання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 47,2900га, яка знаходиться за межами с. Право Жовтня в адміністративно-територіальних межах Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі для ведення фермерського господарства, підписаний між Згурівською районною державною адміністрацією Київської області та ОСОБА_2 щодо передання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 47,2900 га, яка знаходиться за межами с. Право Жовтня в адміністративно-територіальних межах Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не всебічно та неповно зясував всі обставини справи, поверхнево дослідив надані позивачем докази.

Крім того, апелянт стверджує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції акцентував увагу, а відповідно взяв за основу, саме докази, які були надані ОСОБА_3

Також, вважає, що всі умови щодо укладання Договору оренди земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства від 29 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та Згурівською районною державною адміністрацією було дотримано та виконано.

Апелянт зазначає, що із змісту Договору оренди земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства від 29 грудня 2012 року, а саме п.20, вбачається, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється до моменту державної реєстрації цього договору за актом її приймання передачі, що і було вчинено сторонами, доказом чого є Акт прийому передачі земельної ділянки для ведення фермерського господарства до договору оренди земельної ділянки 29 грудня 2012 року.

Крім цього, ОСОБА_2 починаючи із січня 2013 року регулярно та у встановлені розміри та строки відповідно до умов договору оренди земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства від 29 грудня 2012 року сплачував орендну плату за землю, що підтверджується довідкою Згурівського відділення Переяслав-Хмельницького обєднання ДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 28 листопада 2014 року №380/10/15-11/210.

Починаючи із січня 2013 року ОСОБА_2 належним чином користувався земельною ділянкою на підставі та умовах Договору оренди земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства від 29 грудня 2012 року, про що свідчить Довідка Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області від 14 вересня 2015 року №675.

Звертає увагу на те, що починаючи із січня 2013 року ані Правожовтневською сільською радою Згурівського району Київської області, ані Згурівською районною державною адміністрацією Київської області не оскаржувало ся та не заперечувалося право на оренду землі за договором оренди земельної ділянки.

Вважає, що договори оренди земельної ділянки з кадастровими №№:08:006:0002 та :08:004:0002, укладені між ОСОБА_3 та Головним управлінням Держземагенства у Київській області в особі Відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області повинні бути визнані недійсними з тих підстав, що дія договору оренди земельної ділянки між ним та Згурівською районною державною адміністрацією Київської області у встановленому порядку не припинявся.

Крім цього, державною інспекцією сільського господарства в Київській області було встановлено, що накази Головного управління Держземагенства у Київській області від 01 жовтня 2013 року №КИ/:08:006/00004901 та №КИ/:08:006/00006547 щодо земельних ділянок площею 71,1569 га., розташованих на території Правожовтневської сільської ради Згурівського району Київської області на підставі яких і було надано ОСОБА_3 дозволи на розробку технічної документації із землеустрою, прийнято із порушенням вимог ЗК України, доказом чого є лист Держсільгоспінспекції в Київській області від 19 грудня 2014 року №02-2-09/7128 та Клопотання з питань дотримання вимог земельного законодавства від 19 грудня 2014 року №04-11/151.

Зазначені дії та рішення Головного управління Держземагенства у Київській області у судовому порядку не оскаржувалися.

Просив скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, а в зустрічному позові ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2016 року рішення Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим №:08:006:0002, укладений між ОСОБА_3 та Головним управлінням Держземагенства у Київській області в особі Відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим №:08:004:0002, укладений між ОСОБА_3 та Головним управлінням Держземагенства у Київській області в особі Відділу Держземагенства у Згурівському районі Київської області.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмолено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року рішення Апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2016 року скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та Згурівською районною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства площею 47,2900га, яка розташована в адміністративно - територіальних межах Правожовтневської сільської ради Згурівського району, в договорі оренди дописано кадастровий номер земельної ділянки - :08:006:0001, що встановлено з копії договору оренди землі для ведення фермерського господарства, копії акту прийому - передачі земельної ділянки, копій довідок Переяслав-Хмельницької ОДПІ (а.с.8-10,11,67,129).

В договорі оренди зазначено, що договір зареєстрований Відділом Держземагенства у Згурівському районі 29.12.2012 року за №03180, інформація про реєстрацію договору у Відділі Держземагенства у Згурівському районі відсутня (витяг з електронного реєстру договорів оренди на земельні ділянки, витяг з електронного реєстру договорів оренди на земельні ділянки на диску СD).

Відомості про земельну ділянку з кадастровим №:08:006:0001 в Національній кадастровій системі відсутні, поземельна книга на вказану земельну ділянку не відкривалась (копія листа Відділу Держземагенства у Згурівському районі, ксерокопія листа Відділу Держземагенства у Згурівському районі, лист Відділу Держземагенства у Згурівському районі).

ОСОБА_3 надані в оренду земельні ділянки з кадастровими №№:08:006:0002 та :08:004:0002 в адміністративно-територіальних межах Правожовтневської сільської ради, що встановлено з копій платіжних доручень та податкових декларацій (а.с.132-164).

Державною інспекцією сільського господарства в Київській області проводилась перевірка дотримання вимог законодавства та встановлено, що накази №КИ/:08:006/00004901 та №КИ/:08:006/00006547 видані з порушенням чинного земельного законодавства та мають бути приведені у відповідність (копія відповіді Держсільгоспінспекції в Київській області на звернення а.с.62, копія клопотання а.с.63-66).

На час розгляду справи судом першої інстанції накази Головного управління Держземагенства у Київській області від 27.08.2013 року №КИ/:08:006/00004901, від 01.10.2013 року №КИ/:08:006/00006547, якими ОСОБА_3 надані дозволи на розробку технічної документації із землеустрою є чинними (копія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 року а.с.12-15, копія ухвали Вищого адміністративного суду України а.с.171-175).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що договір оренди земельної ділянки, укладений між Згурівською РДА та ОСОБА_2 має бути визнано недійсним, оскільки спірний договір оренди не було зареєстровано територіальним органом Держземагентства за місцезнаходженням земельної ділянки відповідно до вимог законодавства, чинного на момент укладення зазначеного договору.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положенням п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року №1211-IV, зі змінами внесеними Законом від 07.07.2011 року №3613-VІ, що діяла на момент укладення спірних договорів оренди землі, передбачала, що істотними умовами договору оренди землі є: - обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки) ; - строк дії договору оренди; - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; - умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; - умови збереження стану обєкта оренди; - умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; - умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; - існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; - визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; - відповідальність сторін.

Згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року №1211-IV передбачалось, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Типовий договір оренди землі затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. №220.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В силу ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до положення п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, в тому числі право оренди земельної ділянки.

Порядок реєстрація договорів оренди до 01.01.2013 року визначався на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі». Згідно п.13-2 зазаначених Порядків, реєстрація договорів оренди здійснювалась територіальним органом Держземагентства за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відомості про реєстрацію спірного договору оренди у Відділі Держземагенства у Згурівському районі відсутні. Крім того судом було зясовано, що в договорі оренди ОСОБА_2 як істотна умова не був зазначений кадастровий номер земельної ділянки.

Відомості про земельну ділянку з кадастровим №:08:006:0001 в Національній кадастровій системі відсутні, поземельна книга на земельну ділянку із зазначеним кадастровим номером не заводилась, що свідчить, що земельна ділянка з таким кадастровим номером сформована не була.

Крім того, відповідно до довідки від 06 жовтня 2014 року №1286, виданої Правожовтневською сільською радою Згурівського району Київської області, земельні ділянки з кадастровими №№:08:006:0002 та :08:004:0002 з 06 березня 2014 року перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_3 та за користування ними останнім сплачується відповідна плата.

За таких обставин, земельні ділянки з кадастровими №№:08:006:0002 та :08:004:0002 передані в оренду відповідачу ОСОБА_3 на законних підставах, а тому відсутні підстави для визнання договорів оренди земельних ділянок ОСОБА_3 недійсними.

Положеннями ч.1 ст.3 ЦПК України передбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч.1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями чч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.57-60 ЦПК України.

Згідно зі ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, за основним позовом, просив суд визнаючи недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені 06 березня 2014 року між ОСОБА_3 та Згурівською районною державною адміністрацією у Київській області. Проте він у порушення вимог ст.ст.215,316 ЦПК України взагалі не вказав на норми матеріального права, яким договори не відповідають, послався лише на вимоги ст.203 ЦК України. При цьому правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом (п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»).

Саме до таких висновків і мотивів прийшов у своїй ухвалі Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року, яка відповідно до вимог ч.4 ст.338 ЦПК України є обовязковим для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Згурівського районного суду Київської області від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді