Справа № 577/2737/17
Провадження № 2/577/1141/17

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

головуючого судді Буток Т.А.
при секретарі Лошкарьовій Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Манівео швидка фінансова допомога про визнання недійсним кредитного договору,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд: визнати недійсним кредитний договір № 418891782 від 20 травня 2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що 20.05.2016 року між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та ним було укладено кредитний договір № 418891782. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору за цим Договором Фінансова установа зобов`язується надати Позичальникові кредит на суму 6 550 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, зазначені у п. 1.4 цього Договору. Також відповідно до п. 1.2. Кредитного договору строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком 30 днів. Поряд з цим відповідно до п. 1.4. Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: 1.4.1) 0,84 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту, але не менше ніж 40,00 грн.; 1.4.2) 3,00 проценти від суми кредиту за кожний день користування кредитом з першого дня порушення Позичальником умов Договору (невиконання або неналежного виконання його умов). ОСОБА_1 вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Порушення своїх прав вбачає в наступному: 1) Порушення норм встановлених ч. 2 ст. 12 Закону України «Про Фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числя між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Вважає, що Відповідач скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотримав їх та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема Відповідач не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання Споживчого кредиту. Також відповідач проігнорував вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Таким чином, він, здійснюючи оформлення кредиту через інтернет, за 15 хвилин не мав можливості оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті укладення даної угоди. Крім того, відповідно до п. 4.4. вказаного договору сума неустойки становить більше 100%, що є несправеливою умовою не відповідає вимогам ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів.
Представник позивача Саповський О.В. в судове засідання не з`явився, просить справу розглянути без його участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі ( а.с. 11).
Відповідач: товариства з обмеженою відповідальністю Манівео швидка фінансова допомога в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі його представника, проти позовних вимог заперечує та просить відмовити, при ухваленні рішення врахувати письмові заперечення ( а.с. 29-32).
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що 20.05.2016 року між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 418891782 відповідно до якого банк надав позивачу кредит в розмірі 6 550 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, зазначені у п. 1.4 цього Договору ( а.с. 7-8).
За вимогами ст. 1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Статтею 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.
Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Дана позика є як фінансовий кредит.
Згідно з положеннями пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Зважаючи на предмет всіх договорів позики відповідач ТОВ Манівео швидка фінансова допомога надав позивачу споживчий кредит як позику, за поданою ним заявкою та підписаним договором.
Тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу України та Закону України "Про захист прав споживачів".
В силу ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. І ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
За приписами ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, сторони спірних договорів позики на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло. Оскільки позивача ніхто не спонукав до укладення договору, ініціатива отримання кредиту виходила саме від позивача, а не відповідача ТОВ Манівео швидка фінансова допомога, і, як уже зазначалось, умови договору № 418891782 є чіткими та зрозумілими. Підписуючи договір позичальник погоджувався з цими умовами.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вже зазначалось раніше позивач був ініціатором укладення кредитного договору, в момент підписання він був ознайомлений з усіма умовами договору та міг обирати або не погоджуватись на певні умови, однак цього не зробив.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно п. 2.8. Правил надання грошових коштів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА, Електронний договір домовленість Позичальника і Товариства, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно п. 2.9. вказаних Правил, Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Заявником і надсилаються ним Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.
Відповідно до ст.ст. 5,6,7, Закону України Про електронні документи та електронний документообіг, електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документу є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною Суб`єкти електронного документообігу, якій здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, та встановлюють для них систему (способи) захисту.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, який укладений між позивачем та відповідачем був спрямований на реальне настання правових наслідків, відповідач ТОВ Манівео швидка фінансова допомога надав кошти позивачу, а позивач отримав ці кошти у власне використання на банківський рахунок вказаний в заявці, що підтверджується копією платіжного доручення № 696 від 20.05.2016 року та не оспорюється позивачем ОСОБА_1 ( а.с. 39). Отже, договір був прийнятий сторонами.
Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (частина перша статті 1048 ЦК України).
У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрамована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків. На цих підставах необхідно виділити правочини, вчинені під впливом: помилки (ст. 229 ЦК України).
Відповідно до статті 229 ЦК правочин, здійснений під впливом помилки, є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Заявлені вимоги можуть бути задоволені, якщо доведені факти обману, помилки. Воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення. Суд вважає, що такими є помилки щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, ціни, сторони, якості об`єкта тощо.
Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилася, необхідно здійснити значні витрати. Найчастіше хибне сприйняття стосується правової природи та предмета правочину, що може виникнути при визначенні тотожності предмета або його якості.
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину.
В обґрунтування позовних вимог щодо недійсності договору позивач зазначає на те, що відповідачем правочин вчинено з використанням нечесної підприємницької практики, однак доказів, що він був позбавлений виважено і об`єктивно оцінити умови угоди суду не надав.
Таким чином доводи позивача щодо здійснення відповідачем правочину з використанням нечесної підприємницької практики є недоведеними.
Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справи Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є недоведеними та необгрунтованими, а тому в задоволенні позову позивачу слід відмовити.
Керуючись ст. 203, 548, 627, 628, 629, 638, 1046, 1054, 1055 ЦК України, Законом України Про захист прав споживачів, ст. т. 10, 57-60, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Манівео швидка фінансова допомога про визнання недійсним кредитного договору № 418891782 від 20 травня 2016 року, відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Конотопського міськрайонного суду апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Буток Т. А.