Ухвала

іменем україни

06 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про виділ частки в натурі та державну реєстрацію відокремленого об'єкту нерухомості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Віра-2» (далі - ТОВ «Віра-2»). Відповідно до нотаріально посвідченої угоди купівлі-продажу від 24 лютого 2006 року № 137 ТОВ «Віра-2» придбало в приміщенні № 200 підвалу за адресою: АДРЕСА_1, наступне майно: електрощитову № 9, площею 8,8 кв. м; склад № 16, площею 18,3 кв. м; роздягальню № 17, площею 13,3 кв. м; душову № 19, площею 5,7 кв. м; кладову № 30, площею 2,9 кв. м, що складає 11/100 частини приміщення. Після придбання приміщення підвалу в перелічених кімнатах проведено реконструкцію. На теперішній час 11/100 частини приміщення № 200 складаються із такого: електрощитова № 9, площею 8,8 кв. м; склад № 16, площею 18,3 кв. м; роздягальня № 17, площею 9,3 кв. м; коридор № 17-1, площею 7,5 кв. м; кладова № 19, площею 1,3 кв. м; туалет № 19-1, площею 1,2 кв. м; душова № 19-2, площею 1,3 кв. м, загальною площею 47,7 кв. м. Відокремлене в натурі приміщення має окремі виходи.

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст. ст. 364, 367 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про власність», ОСОБА_4 просила виділити в натурі нежиле приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_1, що складається зі складу № 16, площею 18,3 кв. м; роздягальні № 17, площею 9,3 кв. м; коридору № 17-1, площею 7,5 кв. м; кладової № 19, площею 1,3 кв. м; туалету № 19-1, площею 1,2 кв. м; душової № 19-2, площею 1,3 кв. м, загальною площею 38,9 кв. м із присвоєнням нового реєстраційного номеру; виділити в натурі нежиле приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_1, що складається з електрощитової № 9, площею 8,8 кв. м, із присвоєнням нового реєстраційного номеру; визнати за ТОВ «Віра-2» право власності на вказані приміщення як на окремі об'єкти нерухомості; зобов'язати Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - ОП «Запорізьке МБТІ») зареєструвати право власності на відокремлене приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що складається зі складу № 16, площею 18,3 кв. м; роздягальні № 17, площею 9,3 кв. м; коридору № 17-1, площею 7,5 кв. м; кладової № 19, площею 1,3 кв. м; туалету № 19-1, площею 1,2 кв. м; душової № 19-2, площею 1,3 кв. м, загальною площею 38,9 кв. м; зобов'язати ОП «Запорізьке МБТІ» зареєструвати право власності на відокремлене приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що складається з електрощитової № 9, площею 8,8 кв. м.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2006 року позов задоволено.

Виділено ТОВ «Віра-2» в натурі нежиле приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_1, що складається зі складу № 16, площею 18,3 кв. м; роздягальні № 17, площею 9,3 кв. м; коридору № 17-1, площею 7,5 кв. м; кладової № 19, площею 1,3 кв. м; туалету № 19-1, площею 1,2 кв. м; душової № 19-2, площею 1,3 кв. м, загальною площею 38,9 кв. м, із присвоєнням нового реєстраційного номеру 206.

Виділено ТОВ «Віра-2» в натурі нежиле приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_1, що складається з електрощитової № 9, площею 8,8 кв. м, із присвоєнням нового реєстраційного номеру 205.

Визнано за ТОВ «Віра-2» право власності на вказані нежилі приміщення, як на окремі об'єкти нерухомості.

Зобов'язано ОП «Запорізьке МБТІ» зареєструвати право власності на відокремлене приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_1, що складається зі складу № 16, площею 18,3 кв. м; роздягальні № 17, площею 9,3 кв. м; коридору № 17-1, площею 7,5 кв. м; кладової № 19, площею 1,3 кв. м; туалету № 19-1, площею 1,2 кв. м; душової № 19-2, площею 1,3 кв. м, загальною площею 38,9 кв. м, реєстраційний номер 206.

Зобов'язано ОП «Запорізьке МБТІ» зареєструвати право власності на відокремлене приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_1, що складається з електрощитової № 9, площею 8,8 кв. м, реєстраційний номер 205.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

За положеннями ст. 85 ГК України господарське товариство є власником: майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески; продукції, виробленої в результаті господарської діяльності товариства; доходів, одержаних від господарської діяльності товариства; іншого майна, набутого товариством на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст. ст. 88, 89 ГК України (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) учасники господарського товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надати йому для ознайомлення річні баланси, звіти про фінансово-господарську діяльність товариства, протоколи ревізійної комісії, протоколи зборів органів управління товариства тощо; вийти в передбаченому установчими документами порядку зі складу товариства.

Учасники товариства мають також інші права, передбачені цим Кодексом, іншими законами та установчими документами товариства.

Учасники господарського товариства зобов'язані: додержуватися вимог установчих документів товариства, виконувати рішення його органів управління; вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та коштами (засобами), що передбачені установчими документами, відповідно до цього Кодексу та закону про господарські товариства; нести інші обов'язки, передбачені цим Кодексом, іншими законами та установчими документами товариства.

Управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом установлено, що розпорядженням виконкому Запорізької міської ради народних депутатів від 19 липня 1993 року № 1114р було зареєстровано установчий договір про діяльність ТОВ «Віра-2» (друга редакція). Учасниками товариства на той час були громадяни України: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

31 січня 2006 року ТОВ «Віра-2» приватизувало способом викупу нежитлове приміщення (літ. «А-9») продовольчого магазину № 2, загальною площею 296,4 кв. м, що складає 9/10 частини приміщення № 199; приміщення № 200 підвалу, загальною площею 49,0 кв. м, що складає 11/100 частини приміщення № 200; приміщення № 201 напівпідвалу, загальною площею 716,6 кв. м, загальною площею за внутрішніми замірами 1 062,0 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу об'єкта права комунальної власності від 31 січня 2006 року № 22 та Витягом з Державного реєстру правочинів від 24 лютого 2006 року № 2114874.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно виходив із того, що позивач як засновник (учасник) товариства з обмеженою відповідальністю не є співвласником спірного майна, тому що воно належить ТОВ «Віра-2», яке в свою чергу як суб'єкт господарювання, що здійснює господарську діяльність, набуло це майно на підставах, не заборонених законом, відповідно до вимог ст. 85 ГК України.

Таким чином, ОСОБА_4 є лише співвласником корпоративних прав ТОВ «Віра-2».

Також апеляційний суд правильно вважав, що відповідно до вимог ст. ст. 88, 89 ГК України позивач не мала повноважень звертатися до суду з позовом від імені ТОВ «Віра-2», доказів протилежного матеріали справи не містять; цим правом були наділені посадові особи товариства (голова та члени виконавчого органу). Склад виконавчого органу передбачений ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» та установчими документами ТОВ «Віра-2», і цим виконавчим органом є директор, який діє від імені товариства.

Статтею 88 ГК України серед інших прав і обов'язків учасників господарського товариства не передбачено, що вказані особи можуть діяти від імені товариства та/або представляти його інтереси.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позивач як засновник (учасник) товариства з обмеженою відповідальністю не є співвласником нежилого приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_1, а вказане нерухоме майно належить ТОВ «Віра-2»; ОСОБА_4 є лише співвласником корпоративних прав ТОВ «Віра-2». Доказів того, що позивач як учасник господарського товариства, могла діяти від імені товариства та/або представляти його інтереси в суді, матеріали справи не містять.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні указаного позову, оскільки позивач не надала доказів того, що в неї існує право власності, яке потребує захисту.

Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що в апеляційного суду не було жодної підстави поновлювати строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є безпідставним та не впливає на правильність висновків апеляційного суду по суті вирішеного спору з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ст. ст. 213-215, 316 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Підстав вважати, що відбувся незаконний перегляд судової справи та ухвалено незаконне рішення апеляційним судом, колегія суддів не вбачає.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук