АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д.,

ШаховоїО.В.,

при секретарі Горак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та зобов'язання вчинити певні дії, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2; третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на одноквартирний (садибний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та зобов'язання відповідачку не чинити перешкод в користуванні та розпорядженні спірним будинком.

Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 22 червня 2016 року, відкрито провадження у даній справі (а.с.18).

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 про зобов'язання не чинити перешкод у здійсненні права власності та виселення ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зі спірного будинку, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року, в задоволенні первісного позову - відмовлено, зустрічний позов - задоволено, зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у здійсненні нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_3 та виселено ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зі спірного житлового будинку, без надання іншого житлового приміщення (а.с.92; 95-98).

_____________________________________________

Справа № 753/10316/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8720/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення у цій частині про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначила, що Служба у справах дітей, на яку покладено обов'язок здійснення соціального захисту осіб, які не досягли 18 років, не направила свого представника до суду, не виконала обов'язку щодо захисту інтересів дітей, чим позбавила суд першої інстанції повно та об'єктивно вирішити справу по суті. Крім того, суд не дав оцінку, не перевірив та прийняв як встановлений факт, що спірний будинок з початку його будівництва збудований позивачкою ОСОБА_2 «самочинно».

Також зазначила, що суд ігноруючи норми Закону, відмовив у задоволенні клопотання про витребування у приватного нотаріуса належним чином завіреної копії реєстраційної справи об'єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, тобто спірного житлового будинку. Крім того, судом не враховано, що всилившись в спірний житловий будинок за погодженням з матір'ю - ОСОБА_3, вона та її неповнолітні доньки постійно проживали у ньому більше восьми років, проте суд незаконно вирішив їх виселити з спірного будинку без надання іншого житла.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 та її представник - адвокат Коваль М.М., підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Данилов Ю.В., просив апеляційну скаргу відхилити, письмові заперечення останнього містяться в матеріалах даної справи.

Представник Служби у справах дітей Дарницької РДА в місті Києві в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, спірний будинок АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_3, крім того, лише ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою (а.с.39; 78).

Судом першої інстанції встановлено, що в 2008 році ОСОБА_2 у зв'язку з перебуванням у важкому матеріальному становищі за згодою ОСОБА_3, тимчасово, поселилася разом зі своїми неповнолітніми дітьми у спірному будинку, де проживає на даний час.

Починаючи з 2015 року ОСОБА_3, маючи на меті проживати у спірному будинку, який належить їй на праві приватної власності, неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з проханням звільнити будинок, однак остання, маючи на праві приватної власності інше майно, до якого б могла виїхати, відмовляється це зробити та чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_3 її майном.

Будь яких угод щодо користування спірним будинком між сторонами не укладалося.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_3 перешкоди в користуванні спірним будинком, у зв'язку з чим остання звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. В подальшому з зустрічним позовом звернулась ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок не являється новоствореним нерухомим майном, належить на праві власності лише ОСОБА_3, представником ОСОБА_2 не надано жодних доказів щодо побудови спірного будинку за її кошти, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог первісного позову.

Задовольняючи зустрічний позов, суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_3 в користуванні спірним будинком - власністю останньої, позивачка за зустрічним позовом починаючи з 2015 року, маючи на меті проживати в своєму будинку, не може реалізувати своє право, що також підтвердили в судовому засіданні свідки, а тому права ОСОБА_3 підлягають судовому захисту у спосіб, визначений останньою, що не суперечить чинному законодавству України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним пава користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений крім випадків, передбачених законом, то власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст.391 ЦК України.

Крім того, права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України (далі по тексту - ЖК України), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло або взагалі його відсутність, або інші, передбачені ЖК УРСР, підстави для позбавлення права на житло.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в ході судового розгляду суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що ОСОБА_2 на надано належних доказів щодо побудови спірного житлового будинку за її власні кошти.

Свідки, допитані судом першої інстанції, також показали, що спірний будинок був побудований за кошти ОСОБА_3

Також, суд дійшов правильних висновків про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_3 в користуванні спірним будинком та відмовляється з нього виїжджати за проханням останньої.

Так, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 квітня 2016 року, за ОСОБА_2 на праві приватної власності зареєстровано наступні об'єкти нерухомого майна: однокімнатна квартира АДРЕСА_1; двокімнатна квартира АДРЕСА_2; житловий будинок АДРЕСА_4 та Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_5 (а.с.35-39).

Тобто, вищенаведене спростовує доводи скаржника про те, що оскаржуваним рішенням порушено її права та права її дітей.

Доводи скаржника про те, що в матеріалах справи міститься не завірена належним чином Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є безпідставними та такими, що відхиляються колегією суддів, оскільки інформація про реєстрацію права власності є публічною та знаходиться у вільному доступі.

Щодо посилань скаржника на відсутність представника Органу опіки та піклування в судовому засіданні та відсутність у справі висновку, то вони також відхиляються колегією суддів, оскільки Служба у справах дітей повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в суді та просила проводити розгляд справи у відсутності представника.

Доводи скаржника, що порушуються права дітей при виселенні зі спірного будинку АДРЕСА_3 не знайшли свого підтвердження, оскільки вони зареєстровані за іншою адресою: АДРЕСА_6.

Відповідачка за зустрічним позовом також зареєстрована за іншою адресою у місті Пирятині Пирятинського району Полтавської області, а тому право користування спірним будинком нею не доведено, а відтак вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими і відповідачка ОСОБА_2 підлягає виселенню.

Інші доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду та не беруться до уваги колегією суддів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач