УХВАЛА

03.01.2017 року Провадження №2-п/425/21/16

Справа №425/1955/15-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., за участю: ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення,

в с та н о в и в:

ОСОБА_2, 09 грудня 2016 року звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою, якою просив переглянути заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 липня 2015 року по справі № 425/1955/15-ц яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу був задоволений.

Позиція відповідача полягала у тому, що у судові засідання призначені на 14 та 31 липня 2015 року він не зявився з поважних причин, оскільки знаходився на території іншої держави - Російської Федерації з 25 травня 2015 року, у звязку із працевлаштуванням; коли відповідач приїхав він, позивачка та син спільно зустріли новий рік та планували придбати квартиру, для чого він залишив позивачці грошові кошти у сумі 7700 доларів США, а до того дав завдаток для придбання квартири, яку потім і придбала його дружина у лютому 2016 року, але не повідомила йому що вони вже не перебували у зареєстрованому шлюбі; позивачка ніколи не повідомляла відповідача про те, що розірвала із ним шлюб; працюючи на території Російської Федерації у період з 22 січня 2016 року по 14 квітня 2016 року та з 21 червня 2016 року по 29 серпня 2016 року він неодноразово висилав дружині грошові кошти на проживання, їжу та виховання сина; наміру розривати шлюб з відповідачкою він не мав.

Позиція позивача полягала у тому, що не можна скасовувати заочне рішення, оскільки відповідач знав про дату час і місце судового розгляду справи, але не зявився без поважних причин хоча мав таку можливість. Дійсно з березня 2014 року по квітень 2015 року і пізніше відповідач іноді зявлявся у сім`ю за місцем її проживання, але сімейне життя краще не ставало, сварки продовжувались, спільного господарства вони не вели.

А суд, для вирішення питання щодо перегляду заочного рішення від 31 липня 2015 року, застосувавши такі норми процесуального права, виходив з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Про судове засідання призначене на 14 липня 2015 року, відповідач був повідомлений належним чином. Тобто, у порядку передбаченому частинами 3-5 статті 74 та частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) ОСОБА_3 завчасно під розписку було вручено повістку, позов з усіма додатками до нього, а також ухвалу суду про відкриття провадження у справі (а.с.12,13,14).

Однак у судове засідання він не зявився і причини неявки суду не повідомив (а.с.1-16), тому суд в силу положень частини 2 статті 77 ЦПК України виходив із того, що відповідач не зявився у судове засідання без поважних причин (а.с.16).

Про судове засідання призначене на 31 липня 2015 року, відповідач повідомлявся шляхом надіслання на поштову адресу, за якою він отримав 11 липня 2015 року судові документи, судової повістки, яку відповідач не забрав (а.с.17, 18-19).

Але суд відзначає, що вказана адреса являється зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача (а.с.9). І тому суд, з огляду на відсутність будь-яких заяв відповідача про зміну місця проживання або місцезнаходження направив судову повістку саме за цією адресою (а.с.17).

А відповідно до положень частини 5 статті 74 ЦПК України, у разі не надання особами, які беруть участь у справі інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

При цьому суд враховував і положення частини 1 статті 77 ЦПК України якими передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну місцезнаходження або місця проживання судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином саме тому 31 липня 2015 року суд визнав, що відповідач був належним чином повідомлений, але повторно не зявився до суду без поважних причин (а.с.21-22,23).

Суд уважно проаналізував аргументи відповідача про те, що він не був належним чином повідомленим про дату, час і місце проведення судового засідання, оскільки 25 травня 2015 року він виїхав до міста Москва Російської Федерації на автобусі, а звідти у місто Сургут Російської Федерації, де 15 липня 2015 року працевлаштувався.

І суд, на підставі наданої відповідачем копії виписки із трудової книжки, погоджується із тим, що відповідач з 15 липня 2015 року працевлаштувався на посаду електрогазозварювальника у товариство з обмеженою відповідальністю «Сіббудтеплоремонт», яке розташоване у Тюменській області Російської Федерації (а.с.35).

Однак суд не може погодитись із тим, що відповідач виїхав з України до міста Москва ще 25 травня 2015 року, як вказує відповідач, оскільки будь-яких доказів які могли б це підтвердити він суду не надав (а.с.33-53). А у розпорядженні суду є рекомендоване повідомлення про вручення повістки, позову з додатками та ухвали суду про відкриття провадження у справі ОСОБА_2 особисто 11 липня 2015 року (а.с.14). І ОСОБА_3, у своїй заяви про перегляд заочного рішення нічого із цього приводу не пояснив і у судовому засіданні теж (а.с.33), хоча і ознайомлювався з матеріалами справи заздалегідь (а.с.31).

А за таких обставин суд констатує, що відповідач дійсно був обізнаний про те, яка справа, про що, ким, де і коли буде розглядатись і ніщо не заважало відповідачу зявитись у судове засідання особисто або ж через представника чи скористатись правовою допомогою, якщо дійсно він знав про те, що він поїде до Російської Федерації або ж повідомити суд про таку обставину.

Що стосується 31 липня 2015 року, то суд допускає можливість неявки відповідача з поважних причин, оскільки на той час він вже працював на території Російської Федерації (а.с.35).

Але і тут суд звертає увагу відповідача на положення частини 2 статті 77 ЦПК України і той факт, що він не повідомив суду причин своєї неявки у судове засідання, а тому суд на момент прийняття рішення у справі зобовязаний був виходити із того, що відповідач не зявився у судове засідання без поважних причин.

Разом з цим суд нагадує відповідачу положення частини першої статті 232 ЦПК України якими передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, одного лише факту неявки у судове засідання та не повідомлення про причини неявки з поважних причин не достатньо для скасування заочного рішення, необхідним також є встановлення судом того, що докази, на які посилається відповідач мають істотне значення для правильного вирішення справи.

А тут суд звертає увагу відповідача на те, що предметом розгляду був спір щодо розірвання шлюбу, а не спір щодо факту і обставин придбання нерухомого майна, які намагається довести відповідач, що само по собі не може свідчити про наявність злагоди у сім`ї та бажання позивача зберегти сім`ю та шлюб, і головне не може свідчити про можливість подальшого спільного проживання у статусі подружжя.

Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Саме керуючись цією визначальною нормою матеріального права для вирішення питання щодо розірвання шлюбу, суд, ухвалюючи 31 липня 2015 року заочне рішення встановив, що за час спільного проживання між позивачем та відповідачем зявились сварки та непорозуміння, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу між ними стало суперечити інтересу позивача щодо побудови сімейних та шлюбних відносин за власними уявленнями про шлюб та сім`ю, які відрізняються від поглядів на це відповідача. А це являється інтересом позивача, що має істотне значення чого достатньо для розірвання шлюбу незалежно від волі відповідача (а.с.23).

Натомість відповідач у своїй заяві про перегляд заочного рішення не послався на жодні докази які могли б це спростувати або довести хоча б теоретичну можливість збереження шлюбу у майбутньому, тобто відповідач не послався на жодні докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи саме про розірвання шлюбу.

Посилання відповідача на обставини придбання квартири суд вважає юридично серйозними і такими, що мають значення, але не для вирішення питання щодо розірвання шлюбу де головним і визначальним є можливість спільного життя сторін та збереження між ними шлюбу. А при вирішення майнового спору між ними, який на розгляді суду при вирішенні позову про розірвання шлюбу не стояв.

Таким чином суд констатує, що докази на які посилається відповідач не мають істотного значення для правильного вирішення справи про розірвання шлюбу, але можуть бути предметом розгляду іншого спору між сторонами майнового.

Отже, зважаючи на викладене та керуючись статтями 208-210,224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 липня 2015 року, ухваленого по справі №425/1955/15-ц яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу був задоволений, залишити без задоволення.

Ухвала не може бути оскаржена.

Ухвала набирає законної сили з дати її постановлення.

Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дати постановлення цієї ухвали.

Суддя - Д.С. Коваленко