Справа №591/3722/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/1179/17 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсними положень іпотечного договору, -

в с т а н о в и л а :

22 липня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 09 листопада 2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 014/1107/71-664, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 27 000 доларів США з розрахунку 11,90 % річних на весь строк користування кредитом з 09 листопада 2007 року по 09 листопада 2037 року включно. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_4 за договором іпотеки № 014/1107/71-664-Z-1 від 09 листопада 2007 року передав в іпотеку нерухоме майно: чотирьохкінатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Позачергових загальних зборів акціонерів від 15 жовтня 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на ВАТ «Сведбанк». 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Дельта-Банк» набуло права вимоги за кредитним договором № 014/1107/71-664 від 09 листопада 2007 року.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 04 липня 2016 року утворилася заборгованість у сумі 436 447,45 грн., з яких: кредит - 353 025,01 грн., відсотки - 55 370,36 грн., пеня - 28 052,08 грн. Просить в рахунок погашення заборгованості в сумі 436 447,45 грн. за кредитним договором № 014/1107/71-664 від 09 листопада 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_4, а саме на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк». Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 6546,71 грн.

03 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними пунктів 12.3, 12.3.1, 12.3.2 Іпотечного договору № 014/1107/71-664-Z-1 від 09 листопада 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», стягнути з ПАТ «Дельта-Банк» судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що право власності на предмет іпотеки ОСОБА_4 набув під час шлюбу з нею, а тому вказана квартира є спільним майном подружжя. В той же час, договір про задоволення вимог іпотекодержателя (який визначений в оспорюваних положеннях іпотечного договору) було укладено без її згоди. Вважає дані положення іпотечного договору недійсними з підстав визначених ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Ухвалою суду від 23 березня 2017 року об'єднано в одне провадження цивільну справу № 591/3722/16-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та цивільну справу № 591/13/17 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсними положень іпотечного договору.

Рішенням суду від 07 червня 2017 року у задоволенні позовів ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Дельта Банк» та ухвалити нове рішення в зазначеній частині, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задовольнити. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом при ухваленні рішення в зазначеній частині були неповністю з'ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Судом не враховано положення п. 11 Іпотечного договору, згідно якого іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково. Також банком надано звіт про оцінку ринкової вартості спірної квартири. Неможливість надання даного доказу до суду першої інстанції була зумовлена тим, що станом на дату ухвалення судом рішення вказаний звіт не був наданий замовнику суб'єктом оціночної діяльності. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про неможливість стягнення на предмет іпотеки згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та задовольнити її позовні вимоги. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, неправильно визначив характер спірних правовідносин, не дослідив належним чином докази у справі, чим порушив вимоги процесуального права. Зазначає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є окремим договором від іпотечного договору, та потребує нотаріального посвідчення, на його укладення повинна бути також надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно. Вказує, що вона надавала згоду, посвідчену приватним нотаріусом, виключно на укладення договору іпотеки, на включення до вказаного іпотечного договору застереження про задоволення вимог іпотекодержателя - вона згоди не давала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «Дельта Банк» Марченка О.О., представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 014/1107/71-664, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 27 000 дол. США з розрахунку 11,90 % річних на весь строк користування кредитом по 09 листопада 2037 року включно, цільове використання кредиту - для придбання квартири АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 14-22).

Згідно п. 3.1 Кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за попередній місяць, нарахованих відповідно до п. 3.2 Договору шляхом здійснення фіксованих платежів (далі - Ануїтетні платежі або Ануїтетний платіж) у сумі 276 дол. США у чітко встановлений цим договором термін до 09 числа кожного місяця. За рахунок Ануїтетного платежу позичальник зобов'язується щомісяця здійснювати в першу чергу погашення суми нарахованих відповідно до п. 3.2 цього Договору процентів, а за рахунок залишку суми погашення частини кредиту.

Відповідно до п. 3.9 Кредитного договору у випадках порушення умов п.п. 3.7, та/або 3.8 та/або п.п. 6.1.2 п. 6.1 цього Договору, та/або умов іпотечного договору, укладеного сторонами відповідно до п. 2.1 цього Договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється Банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього Договору, або повідомленою відповідно до умов п. 5.1.6 п. 5.1 цього Договору.

Пунктом 6.1.3 Кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за цим Договором, у т.ч. у випадку невиконання позичальником умов п. 3.7 та/або 3.8 та/або 6.1.2 цього Договору, банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов іпотечного договору.

Згідно п. 8.1 Кредитного договору за порушення терміну сплати Ануїтетних платежів та/або комісій за цим договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченного платежу за кожний день прострочення.

03 вересня 2009 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке, в свою чергу, виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_4 було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 014/1107/71-664, згідно умов якого (п. 3.1.1) починаючи з 10 жовтня 2009 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2 цього Договору шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 258,78 дол. США у чітко встановлений цим Договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору (Т. 1, а.с. 23-30).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 09 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір № 014/1107/71-664-Z-1 (Т. 1, а.с. 31-32).

Згідно п. 2 вказаного Іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, яке стане його власністю після державної реєстрації, а саме: чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1 (далі - предмет іпотеки).

Відповідно до п. 3 Іпотечного договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В. 07.11.2007 року за № 5348.

Відповідно до чинного законодавства, за спільною згодою сторін, цей Іпотечений договір посвідчується одночасно з укладанням договору купівлі-продажу квартири.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 09 листопада 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., вона надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_4 на купівлю за ціною та на умовах на його розсуд квартири АДРЕСА_1, а також на передачу вказаної квартири в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/1107/71-664 від 09 листопада 2007 року, укладеним з АКБ «ТАС-Комерцбанк», а також на укладання та підписання договору про внесення змін до договору іпотеки (Т. 1, а. с. 136).

20 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 укладено Договір про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального окркгк Хоменко В.В. 09 листопада 2007 року № 5352 (Т. 1, а.с. 33-34).

25 грудня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги Кредитних зобов'язань Сведбанку на користь Дельта Банку, за умовами якого Сведбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого Дельта Банк замінює Сведбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, в тому числі і по кредитному договору № 014/1107/71-664 (Т. 1, а. с. 45-52).

15 квітня 2016 року на адресу ОСОБА_4 було направлено лист-вимогу щодо дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, в тому числі сплатити всю заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13 квітня 2016 року становить 16210,19 дол. США та 22046,54 грн. (Т. 1, а. с. 41).

Позичальник умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку банку станом на 04 липня 2016 року становить 436 447,45 грн., з яких кредит - 353 025,01 грн., відсотки - 55 370,36 грн., пеня за період з липня 2015 року по липень 2016 року - 28 052, 08 грн. (Т. 1, а.с. 38-40).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що право банку в позасудовому порядку задовольнити свої вимоги як іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором не було порушено, а будь-яких доказів відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, а саме існування перешкод в реалізації банком у позасудовому порядку відповідного застереження в іпотечному договорі визнати за собою право власності на іпотечну квартиру суду не надано.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не укладалося, а відповідне застереження є частиною іпотечного договору, який був укладений ОСОБА_4 за згодою дружини, яка була викладена у письмовій формі та нотаріально посвідчена, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовів ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 3 ст. 36 цього Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно п. 12 Іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_4, за вибором іпотекодержателя застосовується один з наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя.

П. 12.1 - за рішенням суду.

П. 12.2 - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

П. 12.3 -Згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.п. 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору:

12.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3 Договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавстом на момент оцінки. Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобов'язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки. Сторони, з розумінням змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов'язання, або

12.3.2 Продажу Іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, що буде встановлена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджується сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. При цьому, сторони домовляються, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16.

Враховуючи викладене, оскільки у договорі іпотеки міститься застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, що є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Суд першої інстанції також вірно зазначив у рішенні, що ПАТ «Дельта Банк» не надано будь-яких доказів існування перешкод в реалізації банком у позасудовому порядку відповідного застереження в іпотечному договорі - визнати за собою право власності на іпотечну квартиру.

Колегія суддів не може взяти до уваги, доводи апеляційної скарги про те, що АТ «Дельта Банк» неодноразово вживав заходи щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором, однак зіштовхнувся з неможливістю реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з відмовою нотаріусів та державних реєстраторів вчиняти відповідні дії. ПАТ «Дельта Банк» не надано як суду першої інстанції, так і апеляційному суду, відповідних доказів вжиття ним зазначених заходів реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки та неможливості їх здійснення. Крім того в судовому засіданні апеляційного суду представник АТ «Дельта Банк» пояснив, що з приводу реалізації застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.п. 12.3.1 Іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_4, банк ні до нотаріуса, ні до державного реєстратора не звертався.

Ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість задоволення забезпеченого іпотекою зобов'язання шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, підставою для чого є окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не укладалося, а відповідне застереження є частиною іпотечного договору, який був укладений ОСОБА_4 за згодою дружини, яка була викладена у письмовій формі та нотаріально посвідчена. При вирішення позову ОСОБА_3 суд першої інстанції також врахував правовий висновок Верховного Суду України у справі № 1622цс15 щодо застосування ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення її позовних вимог.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -