АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/4575/16-ц Головуючий суддя І інстанції Журавель В. А.
Провадження № 22-ц/790/4294/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубного Р.М. Кругової С.С.,

за участю секретаря - Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Батріс» звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що між позивачем та ОСОБА_1 28.03.2013 року було укладено договір купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_1, загальною площею 15,8 кв. м., яке розташовано в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10-18» по АДРЕСА_1. Згідно п.2.2 договору сторони дійшли згоди, що повна сплата ціни машиномісця здійснюється покупцем шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок продавця. Оплата ціни машиномісця здійснюється у національній валюті України відповідно до графіку платежів, зазначеному в пункті 2.3 договору, сума чергового платежу повинна бути сплачена за курсом продажу доларів США, що склався на межбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню оплати покупцем чергового платежу. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання та передав у користування позивача машиномісце, натомість відповідач ОСОБА_1 здійснила часткову оплату ціни машиномісця у розмірі, еквівалентному 24002,56 доларів США, у зв'язку із чим за покупцем натепер утворилася заборгованість з оплати машиномісця в розмірі, еквівалентному 8997,44 долари США, що складає 237712,36 грн. Пунктом 3.2.3. договору визначено у разі прострочення покупцем оплати ціни машиномісця більше, ніж на 30 календарних днів, він сплачує продавцю штраф у розмірі 40% від суми договору, розмір якого станом на 29 березня 2016 року складає 348744 грн. Крім того, абзацом 1 пункту 6.2 статті 6 договору передбачено у разі прострочення по сплаті платежів за машиномісце на термін більше ніж 15 календарних днів покупець сплачує штраф у розмірі 0,1% від загальної вартості суми платежів за кожен день прострочення, що станом на 07 квітня 2016 року складає 13432,61 грн.

Після уточнення позовних вимог позивач остаточно просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу машиномісця від 28 березня 2013 року в сумі 237712 грн. 36 коп., штраф в розмірі 348744 грн., штраф за несвоєчасне внесення платежів за період з 11.10.2015 року по 07.04.2016 року в сумі 13432,61 грн., інфляційні втрати в сумі 8061 грн. 87 коп., солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс» 3% річних в сумі 5470 грн. 64 коп., а також стягнути з ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс» витрати по сплаті судового збору в розмірі 10712 грн. 03 коп.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Батріс» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що у позивача відсутня можливість надати докази, які підтверджують несплачені суми, оскільки такі документи відсутні взагалі.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Батріс», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 умов договору купівлі-продажу та наявність заборгованості.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.03.2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Батріс» був укладений договір купівлі-продажу машиномісця НОМЕР_1, загальною площею 15,8 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2, яке розташовано в цокольному поверсі житлового будинку літ. «А-10-18» по АДРЕСА_1 (а.с. 7-11).

Пунктом 2.1. зазначеного Договору визначено, що покупець зобов'язаний сплатити за машиномісце ціну, щодо якої сторони досягли взаємної згоди і яка становитиме суму коштів в національній валюті України (гривні), що на день остаточного розрахунку між сторонами цього договору має бути еквівалентна 33000 доларів США за курсом продажу, що склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню укладання договору купівлі-продажу машиномісця.

Згідно п.2.2 Договору сторони дійшли згоди, що повна сплата ціни машиномісця здійснюється покупцем шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок продавця. Оплата ціни машиномісця здійснюється у національній валюті України відповідно до графіку платежів, зазначеному в пункті 2.3 договору, сума чергового платежу повинна бути сплачена за курсом продажу доларів США, що склався на межбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню оплати покупцем чергового платежу.

Пунктом 2.3. договору визначений графік здійснення ОСОБА_1 платежів по сплаті вартості машиномісця.

Позивач наполягає, що за договором від 28.03.2013 року ціна машиномісця становить еквівалент 33000 доларів США за курсом продажу, що склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню сплати Покупцем останнього платежу за графіком платежів. Вказує, що п. 2.1. суперечить п. 2.2. договору, тому у п. 2.1. помилково зазначено про те, що ціна договору є еквівалентна 33000 доларів США за курсом продажу, що склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню укладання договору купівлі-продажу машиномісця, в той час, як правильно було б зазначити про те, що ціна договору є еквівалентна 33000 доларів США за курсом продажу, що склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню сплати Покупцем останнього платежу за графіком платежів.

Між тим, відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, із змісту п. 2.1. Договору вбачається, що ціна машиномісця становить не 33000 доларів США, а визначена сумою коштів в національній валюті України (гривні), що на день остаточного розрахунку між сторонами цього договору має бути еквівалентна 33000 доларів США за курсом продажу, що склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню укладання договору купівлі-продажу машиномісця.

Зазначений пункт деталізовано у п. 2.1.1. Договору, з якого вбачається, що на момент передачі Покупцю у власність Машиномісця, сплачена сума грошових коштів за Машиномісце повинна становити не менше ніж 268884 грн.

Договір від 28.03.2013 року дійсно містить графік платежів, визначених у доларах США та п. 2.2. договору, згідно якого, оплата ціни машиномісця здійснюється у національній валюті України (гривні), відповідно до графіку платежів. Сума чергового платежу повинна бути сплачена за курсом продажу доларів США, що склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець дня, що передує дню сплати Покупцем чергового платежу.

Колегія суддів не вбачає суперечностей між п. 2.1. та п. 2.2. Договору, які необхідно тлумачити у взаємному зв*язку із п. 2.1.2., 2.5., 2.9. договору. Зазначеними умовами виконання Договору пов*язується не з виконанням графіку платежів, а із сплатою ціни машиномісця, встановленої п. 2.1. Договору, при цьому визначено, що якщо сплачена сума буде більше зазначеної в п. 2.1.1. цього Договору, Сторони вважають зобов*язання щодо сплати за Машиномісце виконаним у повному обсязі (п.2.1.2.).

Умови Договору не містять положень щодо збільшення ціни машиномісця у випадку зростання курсу долару США по відношенню до гривні. За змістом п. 2.2., п. 2.3. Договору за умови зростання курсу долару США по відношенню до гривні, виконання графіку платежів дозволяє кредитору раніше отримати всю суму заборгованості, однак не призводить до збільшення ціни Договору.

Таким чином, зі змісту Договору купівлі-продажу вбачається, що відповідач взяв на себе обов'язок сплатити позивачу ціну машиномісця в національній валюті України, що дорівнює 33000 доларам США за курсом, що передував дню укладення договору, тобто станом на 27.03.2013.

Відповідно до статистичних даних Національного Банку України, середньозважений курс на міжбанківському валютному ринку України 27.03.2013 року становив 811,92 грн. за 100 доларів США; на кінець дня 27.03.2013 року на міжбанківському валютному ринку України склався курс продажу 8,148 грн. за 1 долар США, за яким і визначена ціна договору, сторонами узгоджено, що на момент передачі Покупцю у власність Машиномісця, сплачена сума грошових коштів за Машиномісце повинна становити не менше ніж 268884 грн. (п.2.1.1.).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюєтьсяна засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 60 ЦПК).

Статтею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленогост.10 ЦПК України. Частина 3 ст.27 цього Кодексу проголошує, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до вимог ч. 4ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегією суддів встановлено, що 28.03.2013 року між сторонами було укладено два договори купівлі-продажу машиномісця - № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. За умовами цих договорів машиномісця мають однакову вартість, умови договорів в частині ціни та порядку розрахунків є ідентичними, оплата за ними здійснювалась загальними платежами.

Із платіжних документів, доданих представником позивача до апеляційної скарги встановлено наступне.

Згідно виписки по особовому рахунку за 28.03.2013 (а.с. 132-133), копії меморіального ордеру №5 від 28.03.2013 та меморіального ордеру №7 від 28.03.2013 (а.с.134) відповідач сплатила позивачу 80 665,20 грн за машиномісце НОМЕР_1 та 80 665,20 грн за машиномісце НОМЕР_2.

25.04.2013 року відповідач сплатила позивачу 10 450,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 25.04.2013 року (а.с. 135) та копією меморіального ордеру №436102 від 25.04.2013 року (а.с. 136).

27.05.2013 року відповідач сплатила позивачу 11 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 27.05.2013 року(а.с. 137) та копією меморіального ордеру №6 від 27.05.2013 року (а.с. 138).

27.06.2013 року відповідач сплатила позивачу 12 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 27.06.2013 року(а.с. 139) та копією меморіального ордеру №44 від 27.06.2013 року (а.с. 140).

24.07.2013 року відповідач сплатила позивачу 15 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 24.07.2013 року (а.с. 141) та копією меморіального ордеру №18 від 24.07.2013 року(а.с. 142).

27.08.2013 року відповідач сплатила позивачу 15 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 27.08.2013 року (а.с. НОМЕР_1).

26.09.2013 року відповідач сплатила позивачу 15 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 26.09.2013 року (а.с. НОМЕР_2).

05.12.2013 року відповідач сплатила позивачу 15 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 05.12.2013 року (а.с. 145-146).

27.12.2013 року відповідач сплатила позивачу 15 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 27.12.2013 року (а.с. 147-148).

26.03.2014 року відповідач сплатила позивачу 20 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією меморіального ордеру від 26.03.2014 року (а.с. 150).

02.06.2014 року відповідач сплатила позивачу 20 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 02.06.2014 року (а.с. 151) та копією меморіального ордеру №35 від 02.06.2014 року (а.с. 152).

03.07.2014 року відповідач сплатила позивачу 15 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 03.07.2014 року (а.с. 153) та копією меморіального ордеру №9.3 від 03.07.2014 року (а.с. 154).

04.08.2014 року відповідач сплатила позивачу 15 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 04.08.2014 (а.с. 155).

08.09.2014 року відповідач сплатила позивачу 10 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 08.09.2014 (а.с. 156) та копією меморіального ордеру №27 від 08.09.2014 (а.с. 157).

02.10.2014 року відповідач сплатила позивачу 15 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 02.10.2014 (а.с. 158) та копією меморіального ордеру №24.3 від 02.10.2014 (а.с. 159).

17.11.2014 року відповідач сплатила позивачу 15 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1 по договорам купівлі-продажу машиномісця від 28.03.2013, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 17.11.2014 (а.с. 160) та копією меморіального ордеру №26 від 17.11.2014 (а.с. 161).

02.07.2015 року відповідач сплатила позивачу 10 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 02.07.2015 (а.с. 162) та копією меморіального ордеру №41.3 від 02.07.2015 (а.с. 163).

23.03.2016 року відповідач сплатила позивачу 149 000,00 грн. разом за машиномісця НОМЕР_2 та НОМЕР_1, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку від 23.03.2016 (а.с. 164), копією меморіального ордеру №25.3 від 23.03.2016 (а.с. 165) та копією квитанції (а.с. 178).

Всього відповідач сплатила позивачу за двома договорами купівлі-продажу 538 780,40 грн. або по 269 390,20 грн. за кожним.

Таким чином, ціну машиномісця № НОМЕР_1, передбачену п.2.1 Договору купівлі-продажу від 28.03.2013 року ОСОБА_1 сплатила в повному обсязі.

Позивач наполягає, що ОСОБА_1 порушила графік платежів за договором, тому має сплатити штрафи, передбачені п. п. 3.2.3., п.6.2. Договору, 3% річних та інфляційні втрати у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до пункту 3.2.3. Договору, якщо Покупець прострочить оплату ціни Машиномісця більше, ніж на 30 календарних днів, відповідно графіку, зазначеному у пункті 2.3. Договору, він сплачує Продавцю, за вимогою останнього, штраф у розмірі 40 відсотків від суми Договору.

Між тим, як було встановлено раніше, ОСОБА_1 остаточно сплатила ціну за договором 23.03.2016 року, в той час, як за графіком платежів останній платіж необхідно було б здійснити до 28.03.2016 року, отже підстав для застосування відповідальності, передбаченої п. 3.2.3. Договору не встановлено.

За змістом п. 6.2. Договору, у випадку прострочення по сплаті платежів за Машиномісце на термін більш ніж 15 (п'ятнадцять) календарних днів Покупець сплачує штраф у розмірі 0,1 відсотка від загальної суми платежів, сплачених Позивачу, відповідно до графіка зазначеного в пункті 2.3. Договору за кожен день прострочення.

Позивач наполягає, що ОСОБА_1 на підставі п. 6.2. договору повинна сплатити пеню за несвоєчасне внесення платежів за період з 11.10.2015 року по 07.04.2016 року у загальній сумі 13432,61 грн. на підтвердження чого надав суду першої інстанції розрахунок (а.с. 92).

Колегія суддів вважає, що суду першої інстанції без жодних поважних причин позивачем не були надані належні та допустимі докази, які б дозволили перевірити правильність та обґрунтованість нарахування штрафних санкцій, 3% та інфляційних втрат за договором.

Виписки по особовому рахунку, копії меморіальних ордерів та квитанцій, загальний розрахунок заборгованості були додані позивачем лише до апеляційної скарги.

Крім того, перевіряючи розрахунки позивача (а.с. 92-94 а.с. 166), колегія суддів вважає їх прийнятними лише частково.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сплачуючи періодичні платежі за Договором ОСОБА_1 до 04.08.2014 року систематично вносила їх в значно більшому розмірі, ніж встановлені графіком, із випередженням, що жодним чином не враховано позивачем. У розрахунках не відображено на які періоди віднесені переплати, тому неможливо встановити наявність та періоди прострочення.

За таких обставин, висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої не спростовують та не свідчать про доведеність, а отже і обгрунтованість позовних вимог. Отже в цій частині у відповідності до ст. 308 ЦПК України, рішення суду залишається без змін.

Між тим, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позовні вимоги до ТОВ «Альянс» підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Так, пунктами 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 1, статей 2, 12 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На вказану обставину суд першої інстанції не звернув належної уваги, помилково розглянув справу за вимогами до ТОВ "Альянс" за правилами ЦПК.

Виходячи з того,що спір, який виник між юридичними особами, відповідно до ст.. 15 ЦПК України, статей 1, 12 ГПК України підвідомчий господарському суду, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Батріс» до ТОВ "Альянс" як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, із закриттям провадження в цій частині на підставі п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Із вимогами до ТОВ "Альянс" позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідного господарського суду.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1323цс15, від 02.12.2015 року у справі № 6-1349цс15, які є обов'язковими для всіх судів України.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, 311, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Батріс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» про стягнення заборгованості - скасувати, провадження за цими позовними вимогами - закрити.

В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

Р.М. Піддубний