АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста

Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про визнання директором підприємства, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року,

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської державної адміністрації, в якому просив визнати його директором Державного комунального підприємства «Лавра».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року вказану позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року, визнати його директором Державного комунального підприємства «Лавра» та зобов'язати Київську міську державну адміністрацію затвердити статут вказаного підприємства в новій редакції та за новою юридичною адресою (вулиця Т. Драйзера, 22 Б).

Свої доводи обґрунтовує тим, що 11 квітня 2017 року невідома особа, підробивши печатку, закрила Державне комунальне підприємство «Лавра» без його відома. У зв'язку з цим він звернувся до суду з позовною заявою за місцем свого проживання та фактичним місцем знаходженням Державного комунального підприємства «Лавра» з 2000 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації Пісковенко І.А. просила апеляційну скаргу відхилити.

Пояснила, що наказом Головного управління культури від 02.04.1997 №179-к ОСОБА_1 призначено на посаду директора ДКП "Лавра" за контрактом на 3 роки. Згідно з наказом Головного управління культури і мистецтв від 10.06.2002 №114-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора ДКП "Лавра"за одноразове грубе порушення трудової дисципліни. У зв'язку з ненаданням трудової книжки відповідного запису про звільнення вчинено не було.

Зазначила, що позивач звернувся до суду з позовом, який вже розглядався в порядку цивільного судочинства Деснянським районним судом м. Києва (справа №754/1187/14-ц).

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачу суд першої інстанції виходив з положень ч. 2 ст. 119 ЦПК України та тієї обставини, що відповідач Київська міська державна адміністрація знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 36, що за адміністративно-територіальним поділом не відноситься до територіальної підсудності Деснянського районного суду м. Києва. При цьому ст. 110 ЦПК України регламентує вичерпний перелік спорів, за якими позивач має право вибору підсудності, проте вимога позивача до цього переліку спорів не входить.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 1 ст.110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Позов пред'явлений за місцем проживання позивача: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Деснянського району м. Києва.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить визнати його директором Державного комунального підприємства «Лавра». Зазначив, що на вказану посаду його було призначено згідно Розпорядження Київської міської державної адміністрації №826 від 14.09.1997 року.

Вирішуючи питання про повернення вказаної позовної заяви позивачу для подання до належного суду, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовна заява не містить належного викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, що позбавляло можливості дійти беззаперечного висновку про відсутність спору з приводу трудових правовідносин.

У відповідності до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Суд першої інстанції у визначений законом спосіб не перевіривши, чи не виник даний спір у зв'язку з порушенням трудових прав позивача, дійшов передчасного висновку, що справа не підсудна Деснянському району м. Києва та повернув заяву позивачу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 304, 305, 307, 312, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року скасувати, а питання про відкриття провадження передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №754/9805/17

Апеляційне провадження №22-ц/9787/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.