АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідності та ділову репутацію інформації, зобов'язання спростуванні недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформації, зобов'язання спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сторінці ОСОБА_3 в соціальній мережі ІНФОРМАЦІЯ_2 була розміщена публікація (мовою оригіналу): «В продолжение темы.… Еще не успело утихнуть общественное возмущение избиением депутатом от "Оппоблока" пожилой женщины как, похоже, у нас в городе снова скандал. Сегодня в районе 12-00 на работников коммунального предприятия, которые приехали реконструировать клумбы возле кафе "Рио" на Набережной, было совершено нападение. Жители города неоднократно жаловались в исполком городского совета, что посетители кафе паркуют свои автомобили в пешеходной зоне и препятствуют отдыху граждан. Коммунальными службами было принято решение поднять бордюры, чтобы воспрепятствовать проезду транспорта на тротуар и расширить клумбы с зелеными насаждениями. В результате, ВНИМАНИЕ (!) группа спортсменов во главе с ДЕПУТАТОМ (!!) городского совета ОСОБА_2, сыном другого депутата горсовета и кандидатом в депутаты в Верховную Раду (!!!) Загида ОСОБА_2 угрожая физической расправой бейсбольными битами напала на коммунальщиков и журналистов (!!!). Последние ретировались с места событий и снимали издалека как титушки грузят биты в черные джипы. Это Днепр, детка, это Днепр. Город, в котором нечисть, при полном попустительстве правоохранителей, чувствует себя безнаказанно...Если власть хочет, чтобы ее уважали - она обязана показать зубы.… Репост видео депутатов с битами приветствуется.»

Зазначав, що в даній публікації його обвинувачено у нападі на комунальників з погрозою фізичного насильства та додано відеозапис, який начебто підтверджує наведені факти.

Вказував, що в даній публікації наведені матеріали, яки є неправдивими, шкодять його честі, гідності та діловій репутації, оскільки він не був присутнім при проведенні демонтажу та не бачив, а тим більш не здійснював жодних протиправних дій щодо службових чи посадових осіб органів місцевого самоврядування чи комунального підприємства, а бита яка зафіксована на відео є подарунком друзів.

Посилаючись на те, що інформація, яка публічно розповсюджена відповідачем, крім критики та оцінки дій, містить твердження, які не відповідають дійсності, і негативну інформацію, зачіпає його інтереси, оскільки є неправдивою, є такою, що шкодить його діловій репутації і принижує його честь та гідність, негативно характеризує його особисті та ділові якості, а тому просив суд постановити рішення, яким визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію викладену ОСОБА_3 в соціальній мережі ІНФОРМАЦІЯ_2, зобов'язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, стягнути у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 1 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Фізична особа має право на захист своїх честі, гідності та ділової репутації (ст.32 Конституції України).

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Пунктом 9 цієї постанови передбачено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

З п.18 даної постанови пленуму Верховного Суду України вбачається, що згідно з положеннями ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширення інформації є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сторінці ОСОБА_3 в соціальній мережі ІНФОРМАЦІЯ_2 була розміщена публікація (мовою оригіналу): «В продолжение темы.… Еще не успело утихнуть общественное возмущение избиением депутатом от "Оппоблока" пожилой женщины как, похоже, у нас в городе снова скандал. Сегодня в районе 12-00 на работников коммунального предприятия, которые приехали реконструировать клумбы возле кафе "Рио" на Набережной, было совершено нападение. Жители города неоднократно жаловались в исполком городского совета, что посетители кафе паркуют свои автомобили в пешеходной зоне и препятствуют отдыху граждан. Коммунальными службами было принято решение поднять бордюры, чтобы воспрепятствовать проезду транспорта на тротуар и расширить клумбы с зелеными насаждениями. В результате, ВНИМАНИЕ (!) группа спортсменов во главе с ДЕПУТАТОМ (!!) городского совета ОСОБА_2, сыном другого депутата горсовета и кандидатом в депутаты в Верховную Раду (!!!) Загида ОСОБА_2 угрожая физической расправой бейсбольными битами напала на коммунальщиков и журналистов (!!!). Последние ретировались с места событий и снимали издалека как титушки грузят биты в черные джипы. Это Днепр, детка, это Днепр. Город, в котором нечисть, при полном попустительстве правоохранителей, чувствует себя безнаказанно...Если власть хочет, чтобы ее уважали - она обязана показать зубы.… Репост видео депутатов с битами приветствуется.»

Позивач ОСОБА_2 є публічною особою та не заперечує факт свого знаходження ІНФОРМАЦІЯ_1 року по вул.Січеславська Набережна біля ресторану «Ріо», як і підтверджує факт того, що саме того дня був біля ресторану з подарованою друзями биткою.

Відповідач ОСОБА_3 не спростував факту публікації.

Залишаючи без задоволення вимоги ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана інформація, на яку позивач посилається в своєму позові, як на недостовірну та таку, що зачіпає його інтереси, оскільки є неправдивою, шкодить його діловій репутації і принижує його честь та гідність, а тому негативно характеризує його особисті та ділові якості, не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою особи, що її висловлює, а тому не може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, ч.4 ст.32 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенції), кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Статтею 10 Конвенції, ратифікованої Україною, яка відповідно до ст.9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч.2 ст.10 Європейської конвенції з прав людини, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням,чи оціночним судженням.

Згідно із ч.2 ст.471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема: гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1).

Разом із тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу вираження поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст.471 Закону України «Про інформацію»).

Негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного.

Відповідно до ст.47 Закону України «Про інформацію» та ст.ст.37,41 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», у випадку, якщо редакція засобу масової інформації не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона несе відповідальність згідно з чинним законодавством і зобов'язана спростувати поширену інформацію.

Проте, незважаючи на положення ст.471 Закону України «Про інформацію», ст.10 зазначеної Конвенції, судову практику Європейського Суду з прав людини, оціночні судження визнані судами недостовірними, що протерічить цим нормам права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

При вирішенні справ про захист честі і гідності за участю посадових осіб судова колегія враховує положення абз.6 п.3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року N8-рп/2003, згідно з яким проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових осіб та службових осіб. Межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Тому посадові чи службові особи мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства.

Колегія суддів наголошує на тому, що політичний діяч має право на захист свого приватного життя, але межа захисту його репутації повинна бути такою, щоб забезпечити й вільне обговорення політичних питань. Політичні діячі неминуче стають відкритими для прискіпливого висвітлення своїх слів та вчинків і мають усвідомлювати це. При цьому преса не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації інших осіб, але повинна повідомляти інформацію та ідеї з політичних питань, так само, як із питань, що становлять громадський інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Лінгенс проти Австралії» та «Українська Прес-Група проти України»).

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що і позивач і відповідач є політичними діячами, а отже є і публічними особами.

Спірна інформація була поширена відповідачем на своїй особисті сторінці у соціальній мережі.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

Дослідивши зміст інформації, поширеної ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року у своїй публікації на персональній сторінці в соціальній мережі «ІНФОРМАЦІЯ_2», колегія суддів наголошує на тому, що частина з неї містить фактичні обставини, однак які за своїм змістом не відносяться до негативної інформації, інша частина є оціночним судженням, оскільки викладена у формі сатири.

У Справі Лінгенса проти Австрії (12/1984/84/131), Страсбург, 08 липня 1986 року, Європейським судом з прав людини було зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Оскільки у спірній публікації щодо позивача не поширена недостовірна інформація, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а висловлювання, які допущені у статті є правом автора вільно використовувати та обирати у своїх публікаціях різні мовні звороти, вживати гіперболи, алегорію, сатиру тощо та є оціночним судженням щодо вказаних обставин, які не можна вважати поширенням недостовірної інформації, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову.

Висловлювання у спірній публікації, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів автора цієї публікації, є оціночними судженнями, які не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і не можуть бути спростовані.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище висловлювання щодо публічної особи, мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити його честь, гідність чи ділову репутацію.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не свідчать про незаконність та неправильність рішення суду.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.