Справа № 530/1826/16-ц
Номер провадження 2/530/1020/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2017 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права власності на домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулися в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права власності на домоволодіння.

В судове засідання позивачі не з»явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача, Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі і просить розгляд справи провести без його участі.

Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

Зачитавши заяву позивачів, відповідача та дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено що, ОСОБА_4, його покійна дружина, ОСОБА_5 і покійна мати дружини ОСОБА_6, на земельній ділянці площею 0,47 га, яка ще раніше була закріплена за ОСОБА_7 і розташована по провулку Лісовому №4, в селі Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області, де був старий будинок, який належав ОСОБА_6 в 1966 році побудували новий житловий будинок.

В послідуючі роки, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_6 на вище вказаній земельній ділянці біля вже побудованого нового житлового будинку спорудили інші господарські будівлі і споруди.

Відповідно до довідки №1752, виданої виконкомом Тарасівської сільської ради Зіньківського району 05 грудня 2016 року, домоволодіння в селі Тарасівка, пров.Лісовий №4, згідно господарської книги №2 особовий рахунок №658, станом на 01.07.1990 року відноситься до типу колгоспного двору. Членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 року були: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - голова сімї, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 - син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 - батько, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 баба (а.с.10).

Отже, відповідно до даної довідки виконкому Тарасівської сільської ради кожен член колгоспного двору на 01.07.1990 року мав право приватної власності по 1/5 частині колгоспного двору, тобто у домоволодінні, розташованому в селі Тарасівка по пров.Лісовому, №4.

16 вересня 1992 року померла ОСОБА_6, свідоцтво про смерть серії ІІІ-КЕ №274104 (а.с.19).

Після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину домоволодіння, яка належала ОСОБА_6 ОСОБА_2 позивача, ОСОБА_1, а дочка померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_5, як спадкоємиця на майно ОСОБА_6 померла раніше від померлої ОСОБА_6 - 25 лютого 1988 року (а.с.13).

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на момент смерті ОСОБА_6, онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем, вони успадковують у тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Отже, після смерті ОСОБА_6 єдиним спадкоємцем на спадщину, яка залишилася після її смерті могла б бути ОСОБА_5, як рідна дочка померлої, але вона померла раніше своєї матері.

Позивач, ОСОБА_1, на момент смерті ОСОБА_6 був єдиним сином у ОСОБА_5, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 шляхом фактичного прийняття спадщини, проживаючи як на момент смерті ОСОБА_6 так і по цей час, у домоволодінні, 1/5 частина в якому належала померлій ОСОБА_6.

Тому, ОСОБА_1, маючи 1/5 частину в домоволодінні, розташованому в селі Тарасівка по пров.Лісовому, №4, як член колгоспного двору, успадкував ще 1/5 частину цього домоволодіння, яка при житті належала ОСОБА_6, і його частка в цьому домоволодінні складає 2/5 частини.

При житті ОСОБА_6 позивачі не оформили право власності на дане домоволодіння. Після смерті ОСОБА_6 припинилася її цивільна правоздатність, а тому іншими шляхами крім судового порядку, вони не можуть офіційно оформити право власності на дане домоволодіння, тому і змушені звертатися до суду.

На звернення ОСОБА_1 до ПБТІ «Інвентаризатор» було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що складається з будівель та споруд позначених в технічному паспорті літерами: житловий будинок літ.А-1, літня кухня літ.Б, сарай літ.В, погріб літ.в, гараж літ.Г, сарай літ.Д, навіс літ.д, сарай літ.Е, вбиральня літ.Ж, сарай літ.З, ворота огорожі №1, огорожа №2, колодязь питний №3 (а.с.5-9).

Відповідно до довідки Тарасівської сільської ради №1862 від 14.12.2016 р. земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок з будівлями та спорудами по провулку Лісовому 4 в селі Тарасівка Зіньківського району Полтавської області не приватизована та перебуває у землях запасу тарасівської сільської ради (а.с.11).

Відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про ведення в дію Закону «Про власність» (885-12) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Окрім цього відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1991 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

Згідно з п.2.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. № 127 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 на присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї (хліви), літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо).

Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за місцем розташування житлового будинку, має площу 0,254 га. (а.с.12).

Відповідно до ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

В контексті звернення позивачів до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_8 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, з врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ч. 4 ст. 3, ч.3 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.16, ст. 328, 376, 392 Цивільного кодексу України,ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 80, 212-223 ЦПК , п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права власності на домоволодіння задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, жителем с. Тарасівка, пров.Лісовий,4, Зіньківського району, Полтавської області, код платника податків за ЄДРПОУ НОМЕР_1, право власності на 2/5 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою с. Тарасівка, пров. Лісова, №3, Зіньківського району, Полтавської області та позначений на плані ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»: житловий будинок літ.А-1, літня кухня літ.Б, сарай літ.В, погріб літ.в, гараж літ.Г, сарай літ.Д, навіс літ.д, сарай літ.Е, вбиральня літ.Ж, сарай літ.З, ворота огорожі №1, огорожа №2, колодязь питний №3.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителькою с. Тарасівка, пров.Лісовий,4, Зіньківського району, Полтавської області, код платника податків за ЄДРПОУ НОМЕР_2, право власності на 1/5 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою с. Тарасівка, пров. Лісова, №3, Зіньківського району, Полтавської області та позначений на плані ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»: житловий будинок літ.А-1, літня кухня літ.Б, сарай літ.В, погріб літ.в, гараж літ.Г, сарай літ.Д, навіс літ.д, сарай літ.Е, вбиральня літ.Ж, сарай літ.З, ворота огорожі №1, огорожа №2, колодязь питний №3.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителем с. Тарасівка, пров.Лісовий,4, Зіньківського району, Полтавської області, код платника податків за ЄДРПОУ НОМЕР_3, право власності на 1/5 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою с. Тарасівка, пров. Лісова, №3, Зіньківського району, Полтавської області та позначений на плані ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»: житловий будинок літ.А-1, літня кухня літ.Б, сарай літ.В, погріб літ.в, гараж літ.Г, сарай літ.Д, навіс літ.д, сарай літ.Е, вбиральня літ.Ж, сарай літ.З, ворота огорожі №1, огорожа №2, колодязь питний №3.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителем с. Тарасівка, пров.Лісовий,4, Зіньківського району, Полтавської області, код платника податків за ЄДРПОУ НОМЕР_4, право власності на 1/5 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою с. Тарасівка, пров. Лісова, №3, Зіньківського району, Полтавської області та позначений на плані ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор»: житловий будинок літ.А-1, літня кухня літ.Б, сарай літ.В, погріб літ.в, гараж літ.Г, сарай літ.Д, навіс літ.д, сарай літ.Е, вбиральня літ.Ж, сарай літ.З, ворота огорожі №1, огорожа №2, колодязь питний №3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_9