АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/5011/17-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Таран Н.Г.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким зменшити розмір аліментів, визначивши його в твердій грошовій сумі, по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, а висновки суду обставинам справи не відповідають. Вважає, що суд безпідставно прийняв до уваги доводи ОСОБА_4 щодо його протиправної поведінки в сім'ї, незважаючи на відсутність будь-яких підтверджуючих ці обставини доказів, в той час як подані ним документи щодо неналежної поведінки позивача було проігноровано без зазначення в рішенні мотивів їх відхилення. Зазначив, що ОСОБА_4 без погодження з ним змінила місце проживання їх спільних дітей, переїхавши жити в іншу квартиру, та перешкоджає їх зустрічам і спілкуванню. Посилався на те, що з моменту розлучення з позивачем він добровільно надавав матеріалу допомогу на утримання дітей, сплачував кошти за їх харчування, одяг, навчання, лікування, тощо Вказав, що він є пенсіонером, хворіє на хронічні захворювання, які потребують періодичного лікування та має на утриманні сина від першого шлюбу, який є студентом денної форми навчання і також потребує матеріальної підтримки, що безпідставно не враховано судом першої інстанції при вирішенні спору. Зазначив, що не заперечує проти свого обов'язку утримувати дітей до досягнення ними повноліття, проте вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів непомірним та таким, що ставить його в важке матеріальне становище.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_14 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 2006 року по 24 листопада 2016 року.

Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як вбачається з довідки за формою № 3 від 15 квітня 2016 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва, сторони ОСОБА_4, ОСОБА_3, неповнолітні ОСОБА_5 і ОСОБА_6, та також син позивача від іншого шлюбу ОСОБА_9 зареєстровані в квартирі за адресою АДРЕСА_1.

Судом також встановлено та не заперечується сторонами, щонаразі спільні діти сторін проживають разом з матір'ю ОСОБА_4 за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, ОСОБА_4 посилалася на те, що після розлучення з відповідачем ставлення останнього до спільних дітей погіршилося, він практично припинив приймати участь у витратах на їх утримання, а після переїзду до іншого житла діти повністю лишилися на її забезпеченні, що ставить її в складне становище, так як для забезпечення дітей належним харчування, одягом, лікуванням тощо потребуються значні кошти, приблизно 10 000,00 грн. щомісяця, а тому, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, має регулярний дохід у вигляді пенсії, не хворіє на хронічні захворювання та не має на утриманні інших осіб, наявні правові підстави для стягнення з нього аліментів на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку щомісячно.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття, суд першої інстанції виходив з положень ст. 141, 180, 181, 183 СК України, зазначаючи, що на відповідача покладений рівний з позивачем обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а тому, враховуючи, що ОСОБА_3 отримує регулярний дохід у вигляді пенсії в розмірі приблизно 10 800,00 грн. та не заперечує, що до розлучення приблизно половина від цієї суми витрачалася ним на забезпечення дітей, позовні вимоги про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/2 частки від усіх видів доходу є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з наступних підстав.

Так, як закріплено в статті 27 Конвенції про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За правилом ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі неповнолітні діти сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з матір'ю, так як ОСОБА_3 є їх батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_4 обов'язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов'язку не було досягнуто, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей.

Разом з тим, дійшовши вірного висновку про те, що ОСОБА_3 повинен сплачувати аліменти на утримання дітей, суд першої інстанції не врахував положення ст. 182 СК України щодо обставин, які необхідно враховувати при визначенні розміру аліментів, та не надав оцінки посиланням відповідача на те, що, він хворіє на хронічні захворювання, на його утриманні перебуває син - студент денної форми навчання, крім того, ним самостійно сплачуються комунальних платежі за дітей, які зареєстровані, але не проживають в квартирі, у зв'язку з чим заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів для нього є великими та поставить його у важке матеріальне становище.

Так, згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на утримання двох дітей необхідно враховувати стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших осіб на утриманні, інші обставини, що мають істотне значення.

Наявними у справі доказами підтверджується, що повнолітній син ОСОБА_3ОСОБА_15 є студентом денної форми навчання Черкаського державного технологічного університету, що свідчить про обґрунтованість посилань відповідача на здійснення ним регулярних витрат для матеріальної підтримки старшого сина, який через навчання на стаціонарі не має самостійного заробітку та не може в повній мірі себе забезпечувати.

З поданих медичних документів вбачається, що ОСОБА_3 має певні захворювання, що обґрунтовує його доводи щодо необхідності витрачати суми коштів на власне лікування.

Згідно поданих виписок по картковому рахунку, відповідач самостійно сплачує житлово - комунальні платежі, які нараховуються обслуговуючими організаціям на квартиру, що перебуває у спільній власності його, дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 та сина позивача ОСОБА_9.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір частки від доходу ОСОБА_3, яка підлягає стягненню з нього на утримання спільних з позивачем дітей, не надав оцінки вказаним обставинам, не врахував необхідність понесення відповідачем щомісячних додаткових витрат, у зв'язку чим визначив вказану частку в значному розмірі, а саме в розмірі половини його місячного доходу.

Визначаючи належний до стягнення з ОСОБА_3 розмір аліментів, колегія суддів виходить з того, що відповідач має стабільний дохід у вигляді пенсії в розмірі близько 10 800,00 грн., що ним не заперечується, є працездатною особою, проте також надає допомогу своєму сину - студенту денної форми навчання, несе витрати на власне лікування через наявність певних хронічних захворювань, регулярно сплачує платежі за житлово - комунальні послуги за квартиру, що на праві власності належить спільно йому, його дітям та сину позивача, та приходить до висновку про необхідність зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 12 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

При цьому, колегія судів не вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, як просить відповідач в апеляційній скарзі, так як, відповідно до положень ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини у твердій грошовій сумі присуджуються платнику за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Разом з тим, позивач ОСОБА_4, з якою наразі проживають неповнолітні діти сторін, заявила позовні вимоги про стягнення аліментів саме в частці від доходу ОСОБА_3, а тому, виходячи зі змісту ст. 181 Сімейного кодексу України, у суду немає правових підстав для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі.

Також, при вирішенні спору колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неналежної поведінки позивача ОСОБА_4, зокрема, щодо неправомірного обмеження ОСОБА_3 у можливості бачитися та спілкуватися з дітьми, так як визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми не є предметом даного спору.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема збільшено мінімально допустимий розмір аліментів на одну дитину та встановлено, що він не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ВказанийЗакон набрав чинності 08 липня 2017 року, тобто діяв станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення, що не було враховано судом першої інстанції, внаслідок чого помилково визначено мінімальний розмір аліментів в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 є частково обґрунтованими, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року в частині визначення розміру аліментів, належних до стягнення, підлягає зміні в цій частині, шляхом зменшення частки, що стягується з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1/2 до 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 141, 180,181, 182, 183 СК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: