АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1701/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53,55 Ткаченко С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівБородійчука В. Г., Карпенко О. В.
при секретаріПавроз Т. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси, апеляційну скаргу Відділу культури і туризму Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Відділу культури і туризму Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

14 квітня 2017 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Відділу культури і туризму Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області про стягнення невиплаченої індексації заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач ОСОБА_6 обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 20.06.2003 року до 09.08.2016 року працювала в Чигиринському районному будинку культури Черкаської області. Так, з 20.06.2003 року до 07.06.2009 року ОСОБА_6 працювала на посаді прибиральниці, з 08.06.2009 року до 31.03.2016 року - на посаді сторожа - двірника, а з 01.04.2016 року по 09.08.2016 року - на посаді сторожа.

Наказом № 9-к від 27.07. 2016 року позивача ОСОБА_6 звільнено з посади в зв'язку із скороченням штату працівників відповідно до п.1. ст. 40 , ст. 44 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та нараховано компенсацію за 3 робочі дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 09.10. 2015 року по 09.08. 2016 року .

Позивач посилається, що за період роботи вона неодноразово зверталася до адміністрації будинку культури з вимогою проведення індексації заробітної плати, а в 2016 році зверталася також до Управління Держпраці в Черкаській області з проханням провести перевірку щодо дотримання відносно неї вимог законодавства про оплату праці.

В ході проведеної перевірки інспекцією було виявлено порушення трудових прав щодо оплати праці в Чигиринському РБК, в тому числі і відносно ОСОБА_6 Однак, незважаючи на виявлені перевіркою порушення, відповідач не зреагував на них належним чином і виплату індексації не провів.

В лютому 2017 року позивач в черговий раз звернулася до відповідача з вимогою провести передбачені законом виплати, на що їй відповіли відмовою, тому ОСОБА_6 змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх трудових прав. У зв'язку з цим позивач просила суд стягнути з Відділу культури і туризму Чигиринської РДА невиплачену індексацію заробітної за період з 01.01.2011 року по 31.08.2016 року в сумі 5788,47 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17535, 75 грн.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 - задоволено.

Стягнуто з Відділу культури і туризму Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області на користь ОСОБА_6 невиплачену індексацію заробітної плати за період з 1 травня 2014 року по 8 серпня 2016 року в сумі 9393 грн. 03 коп. ( дев`ять тисяч триста дев`яносто три гривні 03 коп. ) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20486, 75 грн. ( двадцять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 75 коп.).

Стягнуто з Відділу культури і туризму Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області на користь державного бюджету судовий збір в розмірі шістсот сорока гривень.

Не погоджуючись з рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року Відділ культури і туризму Чигиринської районної державної адміністрації оскаржив рішення в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не були розглянуті всебічно і повно всі обставини справи, у зв`язку з чим суд неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права і винесено необґрунтоване та незаконне рішення. Апелянт просить суд скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника позивача, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, посилаючись, що індексація заробітної плати входить до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов`язкових платежів, як із заробітної плати, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем під час звільнення позивача було порушено вимоги ст.116 КЗпП, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи з даних трудової книжки ОСОБА_6 з 20.06. 2003 року працювала прибиральницею Чигиринського районного будинку культури згідно наказу № 7 від 20.06.2003 року.

Згідно даних наказу № 9 «К» від 07.06.2009 року ОСОБА_6 переведено на посаду сторожа - двірника Чигиринського районного будинку культури з 08.06.2009 року (а.с. 11).

У відповідності до наказу № 10 «А» від 01.04.2016 року позивача переведено з посади сторожа - двірника на посаду сторожа Чигиринського районного будинку культури (а.с.11).

Згідно даних копії з наказу № 9 «К» від 27.07.2016 року ОСОБА_6 звільнено з посади сторожа Чигиринського районного будинку культури у зв'язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1. ст. 40 , ст. 44 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та нараховано компенсацію за 3 робочі дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 09.10. 2015 року по 09.08. 2016 року (а.с.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 98 КЗпП України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата підлягає індексації згідно із чинним законодавством.

Статтями 1 та 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексацією грошових доходів населення є встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці.

Статтями 4 та 6 Закону «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено підстави для проведення індексації грошових доходів та державні гарантії підвищення грошових доходів населення у зв'язку із зростанням цін, а також повноваження Кабінету Міністрів України на визначення Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що дає підстави для нарахування індексації заробітної плати, згідно з чинним Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Згідно зі ст. 5 даного Закону, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.

У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу Законів про Працю України зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу, статей 33, 34 Закону «Про оплату праці», такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Нормами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначається джерело коштів на проведення індексації. Ця норма безпосередньо не скасовує виплату індексації заробітної плати та не пов'язує індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів усіх рівнів.

В свою чергу відповідачем не надано доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого він фінансується, гроші на індексацію заробітної плати відсутні, тому доводи апелянта є безпідставними та не підлягають до задоволення колегією суддів.

За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, вважаючи, що невиплата індексації заробітної плати є обмеженням прав позивачки, що є незаконним та порушує гарантовані права позивача.

Враховуючи, що індексація заробітної плати входить до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів як з заробітної плати, в наданому позивачем розрахунку індексації, що підлягає виплаті, зазначені суми відповідних відрахувань податків і обов'язкових платежів.

Із оглянутих судом довідок про доходи ОСОБА_6 за 2009-2016 роки вбачається, що за період з 01.05.2014 року по день звільнення позивача з посади 08.08.2016 року при нарахуванні останній заробітної плати дані про виплату їй відповідачем індексації заробітної плати відсутні (а. с.59-60).

Як вбачається із листа Управління Держпраці у Черкаській області № К-241/14-1 від 08.06.2016 року під час проведення перевірки Відділу культури і туризму Чигиринської РДА Черкаської області з питань оплати праці працівників Чигиринського РБК виявлено ряд порушень, в тому числі і порушення вимог ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про оплату праці» щодо невиплати працівникам індексації заробітної плати за період 2015-2016 роки (а.с.14).

Згідно даних наданого представником позивача ОСОБА_7 та перевіреного судом уточненого розрахунку, з детальним розрахунком по кожному місяцю, сума невиплаченої позивачу ОСОБА_6 індексації заробітної плати за період з 01.05.2014 року по 08.08.2016 року становить 9393грн. 03 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.28-31, 46-58).

Колегія суддів вважає, що наданий представником відповідача розрахунок сум індексації за період з грудня 2015 року по серпень 2016 року не може бути взятий в основу доказів, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону, зокрема п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з врахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно роз'яснення п. 20, п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зазначено, що встановивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.

Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

Також, в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України у справі за № 6-259цс17 від 13.03.2017 року, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, вказано, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Згідно наданого суду представником позивача уточненого розрахунку, перевіреного судом, виконаного з урахуванням норм робочого часу на 2016-2017 роки, з детальним погодиним розрахунком за період з 10.08.2016 року по 04.07.2017 року, сума невиплаченого позивачу ОСОБА_6 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 20486,82 грн.75 коп., яка підлягає стягненню з відповідача, що і задоволено судом першої інстанції (а.с.32-45).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає, що даний позов є доведеним і підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, тому підлягають відхиленню колегією суддів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України . Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Враховуючи належність, допустимість, достовірність зібраних та досліджених в ході судового розгляду справи доказів, їх достатній і взаємний зв'язок в сукупності, а також виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають вимогам чинного законодавства.

Розглядаючи справу, суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановив правильне по суті і справедливе рішення.

Посилання скаржника, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване і справедливе рішення, яке слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу культури і туризму Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області - відхилити.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Відділу культури і туризму Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :