У Х В А Л А

31 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,Лященко Н.П.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова О.Р., ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки,

встановила:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанції залишені без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень у справі та прийняття нового рішення з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: частини першої статті 229, частини першої статті 230, частини першої статті 638 та статті 1054 ЦК України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, дві ухвали від 26 жовтня, 28 листопада 2016 року, постанови Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16 та рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року «Проніна проти України».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що кредитний договір був укладений з дотриманням вимог, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», у тому числі щодо належного ознайомлення позичальниці з умовами договору.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, обох ухвалах від 26 жовтня, 28 листопада 2016 року суди встановили у справі обставини, які свідчать про те, що кредитні договори були укладені без дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в частині належного ознайомлення позичальників з умовами договорів.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

- від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 зазначено, що у цій справі зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності; у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а тому виходячи з наведеного суд встановив, що доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) є обґрунтованими;

- від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 міститься правовий висновок, відповідно до якого є незаконним нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача;

- від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16 міститься правовий висновок, згідно якого відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надані для порівняння постанови Верховного Суду України не слугують прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року «Проніна проти України» не може бути прийнято судом до уваги, оскільки не є прикладом для перегляду судових рішень з підстав передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, які вказала у своїй заяві ОСОБА_4

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова О.Р., ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк