Справа №489/3903/16-ц 02.02.2017 02.02.2017 02.02.2017
Провадження №22-ц/784/455/17
Категорія 27 Головуючий у першій інстанції: Тихонова Н.С.
Доповідач в апеляційній інстанції: Шаманська Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого:Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю: відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2016 року, ухваленого за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «Приватбанк»)

до

ОСОБА_3

про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору від 5 березня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2 492 грн. 60 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 5 березня 2008 р.

Посилаючись на те, що відповідач порушує кредитні зобов'язання та має станом на 21 липня 2016 року заборгованість у розмірі 16 644 грн. 26 коп. ( 9273 грн. 83 коп. - заборгованості по відсоткам, 336 грн. 50 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 7033 грн. 93 коп. - пені, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 632 грн. 35 коп. - штрафу (процентна складова), позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що останній платіж відповідачем було здійснено 5 серпня 2013 року, а тому суд невірно застосував строк позовної давності, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 5 березня 2007 року на підставі письмової заяви ОСОБА_3 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу 2 492 грн. 60 коп. кредиту зі сплатою 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6).

Складовою укладеної між сторонами угоди є заява клієнта, Умови та правила надання банківських послуг ( далі - Умови) та Тарифи банку.

Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови) є сплата за користування кредитом відсотків у розмірі 2,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 33 грн. 65 коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 226 грн. 60 коп. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії зазначені в Заяві та Умовах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати , за який приймається період з «20» по «25» число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 269 грн. 75 коп. для погашення заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

З матеріалів справи вбачається, що 29 лютого 2008 року Ленінським районним судом м. Миколаєва винесено наказ про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості у розмірі 3997 грн. 30 коп.

Проте, постановою державного виконавця ВДВС Ленінського РУЮ від 15 червня 2009 року судовий наказ повернутий стягувачу без виконання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Як пояснив в засіданні судової колегії відповідач, останній платіж ним було здійснено через касу ПАТ КБ «ПриватБанку» 4 лютого 2010 року, про що також свідчить і надана позивачем виписка з особового рахунку (а.с. 45-48). Ніяких платежів у серпні 2013 року він не здійснював, оскільки не мав матеріальної можливості погашати кредит.

З наданої виписки з особового рахунку вбачається, що платіж від 5 серпня 2013 року здійснено через термінал самообслуговування і зазначені кошти внесені ОСОБА_3 на погашення кредитної заборгованості. Проте відповідач заперечував здійснення таких дій, як особисто ним так і іншими особами.

Інших доказів, які б безпосередньо вказували на здійснення таких дій саме відповідачем матеріали справи не містять, тому доводи позивача щодо переривання строку позовної давності колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звернувшись до суду в серпні 2016 року, позивач пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки останній платіж було здійснено відповідачем у лютому 2010 року.

Така правова позиція узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України , викладеними в постановах по справі № 6-990 цс 15 від 27 січня 2016 року, по справі за № 6-1457 цс 16 від 9 листопада 2016 року , які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для застосування.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статями 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

І.В. Лівінський