Справа № 148/1093/17
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2017 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької областів складі: судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи - Тульчинської об'єднаної територіальної громади, про встановлення факту, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду звернулася ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що починаючи з 1990 року у домогосподарстві заявника проживала ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, яка виконувала щодо ОСОБА_1 обов'язки матері.

За час спільного життя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 спільно вели домашнє господарство, обробляли земельну ділянку та проживали однією сім'єю.

Крім того, ОСОБА_2 отримувала пенсійні виплати, які були їх єдиним джерелом доходу та фактично заявник до смерті ОСОБА_2 перебувала на утриманні останньої.

Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла і після її смерті відкрилася спадщина, однак реалізувати свої спадкові права заявник не може, оскільки відсутнє підтвердження її перебування на утриманні у спадкодавця.

Вказані обставини змусили ОСОБА_1 звернутися до суду з даною заявою, просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона з 1990-ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на утриманні у ОСОБА_2

Заявник у судовому засіданні свої вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені у заяві.

Представник заінтересованої особи Тульчинської об'єднаної територіальної громади у судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надійшло письмове повідомлення у якому зазначено, що громада не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 і просить розглянути справу за відсутності її представника.

Свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначили, що їм відомо про те, що з 1990 року і до дня смерті ОСОБА_2 заявник перебувала на утриманні останньої.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, свідків, суд встановив, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26.04.1999, виданого виконавчим комітетом Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_2, помела ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

У відповідності до довідки за № 366 від 14.03.2017, виданої Суворовською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1 з 1990 року проживали однією сім'єю та вели спільне господарство (а.с. 9).

Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 2 ст. 256 ЦПК України, cуд розглядає справи про встановлення факту: перебування фізичної особи на утриманні.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 11, 15, 18, 57-60, 88, 209 - 215, п. 2 ст. 256, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву - задовольнити.

Встановити факт, а саме, що: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 1990-ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на утриманні у ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, у с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області.

Судові витрати залишити за учасниками процесу.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено 08.09.2017.

Суддя: