Справа №584/475/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1398/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Biol business»

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Biol business» про розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 03 липня 2017 року на часткове задоволення позову постановлено:

розірвати договір оренди землі, укладений 02 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Biol business», зареєстрований в Путивльському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 травня 2007 року № 82;

зобовязати ТОВ «Biol business» повернути ОСОБА_3 зазначену вище земельну ділянку у стані придатному для використання за цільовим призначенням.

В апеляційній скарзі ТОВ «Biol business» ставиться питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове про відмову у їх задоволенні, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника апелянта, заперечення представника позивача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що позивач дотрималась визначеної договором оренди від 02.04.2007 року умови його дострокового розірвання, попередивши про це орендаря за півроку до закінчення чергового 5-річного строку користування землею, а тому її вимоги про розірвання договору оренди є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, вірно визначивши юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2007 року сторони уклали договір оренди землі, строком на 20 років, предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення розміром 2,11 га (рілля), що розташована на території Волокитинської сільської ради Путивльського району Сумської області та належить позивачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 028894 від 27 грудня 1999 року (а. с. 10-13).

Вказаний договір був зареєстрований у Путивльському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний напис від 21.05.2007 року за № 82.

28 травня 2007 року після визначення меж земельної ділянки на місцевості ця ділянка за актом приймання-передачі передана відповідачу в строкове платне користування.

За умовами спірного договору оренди землі (пункти 10-12) орендна плата повинна сплачуватись один раз на рік до 15 числа першого за звітним роком місяця в розмірі 206 грн. на рік у грошовій формі або шляхом передачі продукції та надання послуг, що оформлюється відповідними актами.

Представник відповідача не заперечував того, що цим договором (п. 10) передбачено індексацію орендної плати.

З письмових актів передачі продукції в рахунок орендної плати по підприємству ТОВ «Biol business» (а. с. 36-47) слідує, що ОСОБА_3 отримала: за 2015 рік - 300 кг зерна пшениці на суму 900 грн. (25 вересня 2015 року) і 100 кг зерна кукурудзи на суму 304,66 грн. (02 квітня 2016 року), а всього на суму 1204 грн. 66 коп.; за 2016 рік - 250 кг зерна пшениці на суму 955 грн. (01 вересня 2016 року) і 500 кг зерна кукурудзи на суму 1321 грн. 09 коп. (08 квітня 2017 року), а всього на суму 2276 грн. 09 коп., тобто в значно більшому розмірі, ніж передбачено договором (206 грн.) із застосуванням індексів інфляції за 2015-2016 роки (143 грн. 30 коп. і 112 грн. 40 коп. відповідно).

Позивач, звертаючись з позовом про розірвання договору оренди обґрунтовувала свої вимоги, у тому числі, і невиконанням його умов щодо систематичної сплати орендарем орендної плати. В той же час, місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову з цих підстав та відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по орендній платі, виходив з того, що позивачем не надані належні та допустимі докази на порушення відповідачем умов договору щодо систематичної сплати орендної плати на наявність заборгованості по ній.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Таким чином, рішення місцевого суду оскаржується відповідачем лише в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди, виходячи з умов його розірвання передбачених абз.1 п.38 договору оренди.

В частині відмови в задоволенні позову рішення місцевого суду сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч.3 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішення вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності підстав для розірвання договору оренди на підставі абз.1 ст.38 договору оренди , виходячи з наступного:

Так, спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини з оренди земельних ділянок, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 1 вказаного закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Положеннями ст. ст. 30, 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі: закінчення строку, на який його було укладено; договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Сторони при укладанні договору оренди погодили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, у тому числі і за взаємною згодою сторін (орендар та орендодавець домовились, що через кожні пять років орендодавець має право достроково розірвати договір оренди, про що повинен повідомити орендаря за півроку) (абз.1 п.38 Договору).

Позивач, як орендодавець за договором оренди, на виконання умов укладеного договору, у строк передбачений договором, попередив орендаря про дострокове розірвання договору, направивши завчасно 30.09.2016 року письмове попередження про дострокове припинення договору оренди землі на підставі абз.1 п. 38 договору, яке отримано відповідачем, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, але відповідачем таке право позивача оспорюється, що вбачається з письмової відповіді від 07.11.2016 року (а.с. 50, 53-54).

Колегія суддів погоджується з думкою місцевого суду що згідно умов договору таке право орендодавця на дострокове припинення договору, не повязується з винною поведінкою орендодавця та може бути реалізоване орендодавцем за спливу чергового 5-річного строку користування землею та завчасного (за півроку) письмового попередження орендаря про дострокове припинення договору.

Погоджується колегія суддів і з висновком місцевого суду про задоволення позовних вимог про повернення орендованої земельної ділянки орендодавцю, оскільки такий обовязок покладений на орендаря відповідно до вимог передбачених статтею 34 Закону України «Про оренду землі» та п.21 Договору оренди.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Biol business» відхилити, а рішення Путивльського районного суду Сумської області від 03 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -