АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6674/14-ц 22-ц/774/1195/К/17
Справа № 210/6674/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1195/К/17 суддя Літвіненко Н.А.
Категорія - 27 ( ІV ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П..

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - Курдюмов Михайло Миколайович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 07.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №0308/0408/71-082, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 22 500,00 доларів США. В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, того ж дня між банком та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки.

12 листопада 2010 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс», а також між ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами яких право вимоги за кредитним договором №0308/0408/71-082 перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Позичальник не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 01.12.2014 року у розмірі 305 701,20 грн., із яких: борг за кредитом - 221 999,43 грн., борг по відсоткам - 57 298,84 грн., пеня - 26 402,93 грн.

Відповідач ОСОБА_4, від імені та в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_6, звернулася до суду із заявою про застосування наслідків пропуску позовної давності до заявлених позовних вимог (а.с. 167-168).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Зокрема, суд прийшов до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки рішенням Апеляційного суду від 15 жовтня 2014 року встановлено факт відступлення права вимоги за кредитним договором №0308/0408/71-082 до ТОВ «Кредитні ініціативи» та наявність заборгованості станом на 01.03.2013 року. Наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не свідчить про припинення договірних відносин та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Також, позивач вважає, що суд не мав підстав для застосування позовної давності до всієї заборгованості, оскільки умовами договору встановлено щомісячні платежі та погоджено строк виконання зобов'язань до 06 квітня 2018 року. Крім того, на думку позивача, суд допустив невірне трактування правих позицій Верховного Суду України, які викладені у постановах №169цс14 від 29.10.2014 року та № 6-154цс15 від 30.09.2015 року, якою передбачено порядок застосування позовної давності у справа про стягнення заборгованості по кредитним договорам із щомісячними платежами.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (т. 2 а.с. 34,35), в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» - Курдюмова М.М., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених позовних вимог та пропуску ТОВ «Кредитні ініціативи» позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0308/0408/71-082, за умовами якого ВАТ «Сведбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 22 500,00 доларів США на строк до 06 квітня 2018 року включно для придбання квартири АДРЕСА_1, зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється шляхом щомісячного внесення відповідачем коштів на позичковий рахунок через касу Банку згідно додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору (т.1 а.с. 6-10).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 0308/0408/71-082 від 07 квітня 2008 року, між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки №0308/0408/71-082-Р-1 від 07 квітня 2008 року (т. 1 а.с. 11).

Згідно п. 2 вказаного договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальності з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - Фактор), укладено договір факторингу № 15, за умовами якого Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку передбаченому даним договором (п.2.1 договору).

Пунктом 2.2.3. договору передбачено, що з моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів по відношенню до боржників, у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору,але настане у майбутньому.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого «Вектор Плюс» відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку передбаченому договором. Після переходу права вимоги заборгованості до Фактора, він має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором, та ціна продажу визначаються в день передачі по акту приймання - передачі в реєстрі заборгованості боржників, який є днем укладення даного договору.

Передача документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного акту прийому-передачі документації за формою, встановленою в додатку № 4 до цього договору. Акт прийому-передачі документації підписується уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплюються печатками сторін. Акт прийому-передачі документації є невід'ємною частиною даного договору (т. 1 а.с. 18-31).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року, по цивільній справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 було встановлено відповідність вимогам цивільного законодавства вищезазначених договорів факторингу від 28 листопада 2012 року та підтверджено факт переходу до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором № 0308/0408/71-082 від 07 квітня 2008 року, а тому колегія суддів вважає ці обставини встановленими та такими, що не потребують додаткового доказування (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, п. 2.2. Договору факторингу від 28 листопада 2-12 року передбачено, що в силу укладення цього Договору сторони не мають намір припиняти (розривати) будь-який договір поруки, укладений в якості забезпечення зобов'язань Боржників за Заборгованостями, Права Вимоги за якими відступається згідно умов цього Договору, та погоджуються, що права за такими договорами поруки переходять від Клієнта Фактору одночасно з переходом Прав Вимоги на підставі цього Договору та в силу закону без необхідності укладення окремого договору передачі прав вимог за договорами поруки (т. 1 а.с. 26).

Таким чином, підтвердження факту переходу у встановленому законом порядку до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором № 0308/0408/71-082 від 07 квітня 2008 року одночасно підтверджує й перехід до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги й за договором поруки, укладеним на забезпечення виконання зобов'язань боржника, тобто за Договором поруки №0308/0408/71-082-Р-1 від 07 квітня 2008 року і висновок суду першої інстанції щодо не доведення позивачем наявності у нього права вимоги за цим договором є помилковим.

Оскільки, боржник ОСОБА_3 не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, 15 серпня 2014 року за вихідним №SD 14.08/3 ТОВ «Кредитні ініціативи», на підставі ст. 1050 ЦК України, направило позичальнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_4 вимогу про дострокове повернення кредиту протягом тридцяти днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення цієї вимоги (т. 1 а.с. 16-17).

Вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідачами не виконані та станом на 01.12.2014 року утворилась заборгованість у наступному розмірі: заборгованість за кредитом - 14 744,51 долари США, заборгованість по відсотках - 3 805,61 доларів США, пеня за останні 12 місяців, що передували зверненню до суду з даним позовом 26 402,93 грн. (т. 1 а.с. 15).

Наданий позивачем розрахунок заборгованості повністю узгоджується із матеріалами справи та відповідачами не спростований, а тому колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належними доказами, у відповідності до приписів ст. 60 ЦПК України, підтверджено заявлені позовні вимоги в частині загального розміру заборгованості за Кредитним договором № 0308/0408/71-082 від 07 квітня 2008 року.

Заява відповідача ОСОБА_4 застосування до позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» наслідків пропуску позовної давності не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252- 255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з умов Кредитного договору № 0308/0408/71-082 від 07 квітня 2008 року, кредитні кошти були надані позичальнику ОСОБА_3 на строк по 06 квітня 2018 року та погашення заборгованості за кредитом здійснюється до 20 числа кожного місяця у порядку та розмірах, визначених Додатком №1 до цього Договору (т. 1 а.с. 6-10).

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця згідно Графіку погашення кредиту та відсотків, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року, останній щомісячний платіж по погашенню заборгованості по кредиту було здійснено у грудні 2012 року, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено дату сплати ОСОБА_3 останнього щомісячного платежу - грудень 2012 року (т. 1 а.с. 111-127) та саме з цього часу починається перебіг трирічного строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який закінчується у грудні 2015 року.

Враховуючи те, що з позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду у грудні 2014 року (т.1 а.с. 2), тобто в межах позовної давності, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви про застосування позовної давності.

Більш того, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року, встановлено, що відповідач ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діяла представник ОСОБА_8, після листопада 2013 року (дата видачі довіреності на представництво інтересів) неодноразово звертався до ТОВ «Кредитні ініціативи» для вирішення питання щодо погашення заборгованості за кредитом мирним шляхом, що свідчить про вчинення ОСОБА_3 дій, що свідчать про визнання ним свого боргу та, навіть незважаючи на дату сплати останнього щомісячного платежу, перериває перебіг позовної давності, а тому висновок суду щодо пропуску позивачем позовної давності є необґрунтованим та суперечить обставинам справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 1080цс15 від 03.02.2016 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключається після ухваленням рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не виконано.

Крім того, слід зазначити, що Кредитний договір № 0308/0408/71-082 від 07 квітня 2008 року є валютним, а відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Таким чином, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено виконання Кредитного договору № 0308/0408/71-082 від 07 квітня 2008 року, не виконано, отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключається.

Забезпечення виконання зобов'язання здійснюється шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Порядок забезпечення виконання зобов'язання у вигляді поруки врегульовано нормами ст. 554, ст. 559 ЦК України.

Так, згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення божником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, не пред'явить вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку встановленому у договорі поруки, тобто протягом одного року) від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме такі правові позиції висловлені в постановах Верховного Суду України від від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14, від 15 вересня 2016 року у справі №6-223цс16, за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, які мають враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Договір поруки №0308/0408/71-082-Р-1 від 07 квітня 2008 рокуне містить строку дії поруки. Натомість у пункті 10 цього Договору зазначено, що договір поруки діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором (т. 1 а.с. 11).

Оскільки, з договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 10) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що порука припиняється після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строком повного погашення кредиту є 06 квітня 2018 року.

Однак, пред'явивши 15 серпня 2014 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя ОСОБА_4 протягом шести місяців з моменту спливу 30-денного строку після отримання нею вимоги про дострокове виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позов до боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 пред'явлено у грудні 2014 року, тобто в межах строку дії поруки.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України) та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та стягує на його користь заборгованість за Кредитним договором №0308/0408/71-082 від 07.04.2008 року станом на 01.12.2014 року у розмірі 305 701,20 грн., із яких: борг за кредитом 14 744,51 долари США, що еквівалентно 221 999,43 грн., борг по відсоткам 3 805,61 доларів США, що еквівалентно 57 298,84 грн., пеня за останні 12 місяців, що передували зверненню до суду з даним позовом- 26 402,93 грн. (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, колегія суддів стягує з кожного з відповідачів на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у розмірі 6 419,72 грн. (т. 1 а.с. 1, 238) у рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №0308/0408/71-082 від 07.04.2008 року станом на 01.12.2014 року у розмірі 305 701 (триста п'ять тисяч гривень сімсот одна) гривня 20 (двадцять) копійок, із яких: борг за кредитом - 221 999 (двісті двадцять одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дев'ять) гривень 43 (сорок три) копійки, борг по відсоткам - 57 298 (п'ятдесят сім тисяч двісті дев'яносто вісім) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійки, пеня - 26 402 (двадцять шість тисяч чотириста дві) гривні 93 (дев'яносто три) копійки.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати понесені на оплату судового збору у розмірі 6 419 (шість тисяч чотириста дев'ятнадцять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки в рівних частинах.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: