Справа № 703/5111/12
У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді подання державного виконавця Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно, за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3, на ухвалу Виноградівського районного суду від 4 квітня 2017 року -

встановила:

03.03.2017 держвиконавець Виноградівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно. Зазначав, що на виконанні у органі ДВС перебуває виконавче провадження № 49817555 на виконання виконавчого листа № 703/5111/12, виданого 02.07.2013 Виноградівським районним судом про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 40400,00 грн боргу. 16.01.2016 відкрито виконавче провадження, накладено арешт на майно боржника, у подальшому було зясовано, що боржник ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власниками по 1/2 частці однокімнатної квартири № 1 загальною площею 39,4 кв. м у будинку № 28 по вул. Ломоносова в м. Виноградові. Іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, не виявлено. 13.05.2016 боржник ОСОБА_4 померла, ухвалою Виноградівського районного суду від 17.11.2016 замінено сторону у виконавчому провадженні спадкоємцем боржника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Остання стала власником вищезгаданої квартири в цілому. Згідно з розпорядженням голови Виноградівської РДА від 27.05.2016 № 166 ОСОБА_5 влаштована на виховання у прийомну сімю ОСОБА_6 по вул. Виноградній, 24 в м. Виноградові.

Посилаючись на положення ст. 377 ЦПК України, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та виходячи з необхідності захисту інтересів стягувача, держвиконавець просив суд звернути стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано встановленим порядком, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, при здійсненні виконавчого провадження № 49817555 від 14.01.2016 із примусового виконання виконавчого листа № 703/5111/12, виданого 02.07.2013 Виноградівським районним судом про стягнення із ОСОБА_4 (сторону замінено на ОСОБА_5) 40400,00 грн на користь ОСОБА_2.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 04.04.2017 у задоволенні подання відмовлено.

Стягувач ОСОБА_2 ухвалу суду оскаржив як незаконну та необґрунтовану. Зазначає, зокрема, що рішення суду, яке набрало законної сили, повинно виконуватися, механізм звернення стягнення на нерухоме майно боржника (за відсутності інших видів майна, на яке може бути звернено стягнення) передбачений законом і держвиконавець обґрунтовано просив його застосувати. Спадкоємець боржника, який прийняв спадщину, зобовязаний задовольнити вимоги кредитора, на що не впливає факт відсутності реєстрації права власності на майно за спадкоємцем. Крім того, дитина не проживає у квартирі, на яку звертається стягнення, тобто, не користується майном, проживає в прийомній сімї, її права не можуть вважатися порушеними. Перешкод для звернення стягнення на нерухоме майно за наведених обставин законодавство не містить, не може заборонити такого і орган опіки та піклування, а також підзаконний акт щодо порядку примусового виконання рішень, яким передбачається необхідність згоди органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Просить ухвалу скасувати, подання держвиконавця задовольнити.

Виноградівська райдержадміністрація Закарпатської області як орган опіки та піклування письмово заперечила проти задоволення апеляції стягувача з огляду на необхідність захисту майнових прав дитини.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши відповідно до ст. 305 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність учасників процесу, обговоривши їх доводи, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Встановлено, що рішенням Виноградівського районного суду від 14.06.2013 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, стягнуто з відповідача на користь позивача 40000,00 грн боргу та 400,00 грн у рахунок відшкодування сплаченого судового збору (а.с. 80-83 т. 1). На виконання указаного рішення Виноградівський районний суд видав 02.07.2013 виконавчий лист, який був предявлений до виконання 14.01.2016, держвиконавцем Виноградівського РВ ДВС 16.01.2016 відкрито виконавче провадження № 49817555, накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону його відчуження (а.с. 87-90 т. 1, а.с. 4-9 т. 2).

13.05.2016 боржник ОСОБА_4 померла, ухвалою Виноградівського районного суду від 17.11.2016 замінено сторону у виконавчому провадженні спадкоємцем боржника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 98, 104-106 т. 1). З матеріалів справи вбачається, що на час смерті боржника ОСОБА_4 однокімнатна квартира № 1 загальною площею 39,4 кв. м у будинку № 28 по вул. Ломоносова в м. Виноградові належала ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у рівних частках по 1/2 частці у праві власності кожній (а.с. 91 т. 1, а.с. 10-11, 16-17, 58 т. 2).

Розпорядженням голови Виноградівської райдержадміністрації Закарпатської області від 27.05.2016 № 166 створено прийомну сімю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: м. Виноградів, вул. Виноградна, 24, у яку влаштовано на проживання та виховання дитину-сироту ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати якої ОСОБА_4 померла (а.с. 18-19 т. 2). Договором про влаштування дитини на виховання та спільне проживання у прийомній сімї від 27.05.2016 № 41, укладеним Виноградівською РДА із ОСОБА_6, передбачено, зокрема, що до обовязків прийомної матері належить захист прав та інтересів дітей (п. 1 пп. 2) (а.с. 20-21 т. 2).

Поряд із цим, опіка над ОСОБА_5 відповідно до положень ст.ст. 55, 58, 60-63 ЦК України, п.п. 1.2., 1.3., 2.1., 3.1. Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Держкомсімї України, МОЗ України, Міносвіти України та Мінсоцпраці України від 26.05.1999 № 34/166/131/88 (реєстрація в Мінюсті України від 17.06.1999 за № 387/3680) не встановлювалася, опікун не призначався, що підтвердила і Виноградівська РДА у письмовій заяві від 17.05.2017 за вих. № 03-24/1197, адресованій апеляційному суду (а.с. 115-117 т. 2). До встановлення опіки і призначення опікуна опіку над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування, яким є Виноградівська РДА (ст.ст. 56, 65 ЦК України, п.п. 1.3., 1.5. Правил опіки та піклування).

Обовязковість виконання судового рішення, що набрало законної сили, у визначеному законом порядку ґрунтується на положеннях Конституції України (ст. 124 ч. 5 в редакції, що була чинною на час ухвалення судом рішення, яке виконується, ст. 129-1, чинної на час розгляду судом першої інстанції подання держвиконавця та розгляду апеляційним судом скарги на ухвалу суду першої інстанції від 04.04.2017), ст. 14 ЦПК України та на інших нормах законодавства і не може ставитися під сумнів як така.

Примусове виконання чинного судового рішення здійснюється державною виконавчою службою відповідно до законодавства про виконавче провадження. На час відкриття виконавчого провадження був чинним Закон України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV), а з 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII). Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією, Законами України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 1 Закон № 606-XIV, ст. 1 Закон № 1404-VIII). Верховний Суд України у ряді справ (постанова від 23.04.2014 у справі № 6-26цс14, постанова від 19.08.2014 у справі № 3-56гс14, постанова від 30.03.2016 у справі № 6-2411цс15 та ін.) сформулював правові позиції, за змістом яких виконання рішення суду є невідємною стадією процесу правосуддя, виконавче провадження є сукупністю дій і правовідносин, урегульованих законами та іншими нормативно-правовими актами, які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до закону. Тобто, дії, що вчиняються під час виконавчого провадження, є за своєю правовою природою процесуальними, тому з урахуванням положень ст. 2 ч. 3 ЦПК України відповідні правовідносини повинні регулюватися нормативними актами, чинними на час вчинення певної процесуальної дії.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України та Закону України «Про міжнародне приватне право», провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ст. 2 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

Боржник є стороною виконавчого провадження, діти реалізують свої права та виконують обовязки, повязані з виконавчим провадженням, відповідно до вимог закону через своїх законних представників, боржник у виконавчому провадженні має право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, брати участь у діях, повязаних із примусовим виконанням відповідного рішення, заявляти клопотання та діяти в інший законний спосіб на захист і реалізацію своїх прав (ст. 15 ч.ч. 1, 2, ст. 16 ч. 2, ст. 19 ч. 1 та інші норми Закону № 1404-VIII). Відповідні права має учасник цивільного процесу (ст.ст. 26-31 та інші норми ЦПК України), а якщо йдеться про малолітню або неповнолітню особу, суд сприяє створенню належних умов для здійснення такою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Серед іншого, сторони виконавчого провадження вправі укласти мирову угоду в процесі виконання рішення (ст. 19 ч. 2 Закону № 1404-VIII, ст. 372 ЦПК України).

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації; звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна, при цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику, в останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник; у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно (ст. 48 ч. 1, ст. 50 ч.ч. 1, 4 Закону № 1404-VIII). Тож примусова реалізація нерухомого майна є елементом (складовою) процедури звернення стягнення на майно.

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону; якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII (п. 28 розділу VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 02.04.2012 № 512/5 (реєстрація в Мінюсті України від 02.04.2012 за № 489/20802).

Відповідно до ст. 377 ч.ч. 1, 2 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень вирішуються судом за поданням державного виконавця; суд негайно розглядає подання державного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Отже, порядок розгляду цього питання передбачає певні особливості та винятки із загальних правил, встановлених ЦПК України, щодо участі в процесі відповідних осіб, проте, не забороняє та не виключає можливості такої участі, відкладення розгляду питання, одержання додаткових даних і документів, якщо це вимагається за обставинами справи.

Звертаючись із поданням, держвиконавець просив залучити до участі в його розгляді судом лише стягувача ОСОБА_2 і не вказав ані про необхідність залучення боржника ОСОБА_5, ані про залучення інших заінтересованих осіб (а.с. 1-3 т. 2). Із журналу судового засідання за 04.04.2017, інших матеріалів справи випливає, що в засідання викликалися ОСОБА_6 і представник органу опіки та піклування, в засідання зявилися ОСОБА_7 і представник органу опіки та піклування ОСОБА_8, яка свої повноваження підтвердила службовим посвідченням (а.с. 73, 74, 81-82 т. 2). Однак, процесуального рішення суду про залучення цих осіб до участі в справі, як це випливає з положень ст. 8 ч. 8, ст.ст. 35, 36, ст. 45 ч. 3, ст. 208 ч. 2, ст. 209 ч.ч. 4-6 ЦПК України, у справі немає, а повноваження представника органу опіки та піклування не можуть вважатися належно підтвердженими, оскільки такі належало підтвердити довіреністю Виноградівської РДА (ст. 38, ст. 40 ч. 1 п. 2, ч.ч. 3, 5, ст. 44 ЦПК України). Оскільки суд визнав необхідною участь відповідних осіб у розгляді подання держвиконавця, така участь мала забезпечуватися із дотриманням процесуального порядку.

Таким чином, боржник у виконавчому провадженні не був залучений до участі в розгляді подання держвиконавця, результат якого може істотно вплинути на майнові права боржника, участь боржника як такого, а також його права як дитини не були представлені та забезпечені в процесі ані опікуном, ані органом опіки та піклування, ані судом. У порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 160 ч. 2 та іншими нормами ЦПК України суд не діяв.

Відтак, суд першої інстанції вирішив питання з порушенням порядку, встановленого ЦПК України, відмова в задоволенні подання, на розгляд якого із порушенням закону вказує апелянт, значення не має, оскільки питання вирішене без участі боржника, тому на підставі ст. 312 ч. 1 п. 2 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати, питання передати на новий розгляд. З урахуванням вирішення відповідних процесуальних питань, дій учасників у процесі, встановленого при новому судовому розгляді, суду в контексті наявності або відсутності обставин, що підлягають доказуванню при вирішенні питання, слід вирішити по суті подання відповідно до закону.

Керуючись ст. 312 ч. 1 п. 3, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_3, задовольнити частково, ухвалу Виноградівського районного суду від 4 квітня 2017 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді