Справа № 458/1046/15-ц
Провадження № 2/455/1/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2017 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі- Сенеті Г.Н.,

з участю: позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3; співвідповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_3;

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Турківської міської ради Турківського району Львівської області ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Турківська міська рада Турківського району Львівської області, про демонтування самочинно збудованої загорожі та відновлення стану земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 15.10.2015 року звернувся до Турківського районного суду Львівської області із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Турківська міська рада Турківського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні заїздом до будинку та доступу до земельної ділянки для будівництва господарських споруд, в якій зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.10. 2001 року йому належить право власності на житловий будинок А-1 за адресою: м. Турка Львівської області, вул. Потік, 15, що розташований на земельній ділянці площею 682 м2. Вказане право власності зареєстровано Самбірським МБТІ, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 15.11.2001 року.

Конфігурація вказаної земельної ділянки та доїзду до будинку визначена в експлікації (складовій будівельного паспорта), погодженій районним архітектором 24.06.2003 року. Згідно описаних документів йому надано право збудувати на земельній ділянці сарай (позначений під літ.2), вбиральню та вигрібну яму (літ.8,9).

Правомірність користування ним вказаною земельною ділянкою та заїздом до будинку підтверджено рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.12.2005 року, яке набрало законної сили.

Суміжним власником садиби, що за номером 15»а» по вул. Потік в м. Турка є ОСОБА_2 на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.05.2005 року у справі №2-355 від 09.03.2005 року за позовом до Турківської ДПА про набувальну власність (рішення суду додається). Рішенням виконкому міської ради в1д 15.08.2013 року ОСОБА_2 дано дозвіл на реконструкцію будинку №15»а», що підтверджується листом міськради від 16.04.2015 за №495.

Згідно схеми абрису розміщення земельних ділянок для обслуговування будівель та споруд по вул. Потік, 15 та 15»а» - навколо його будинку, позначеного як «Будівлю ЮЖ», ділянка по периметру становить 23.66х15.00х18.11х16.50х18.11х2.73х10.89х3.71х12х.72, 1 до його ділянки від центральної дороги мається заїзд шириною 4.00 метри. Заїзд розміщений між будинковолодіннями №13 ОСОБА_6, що позначений, як «Будівля ДН» та ОСОБА_2, позначеного, як «Будівля ЮЖ». Будівля ОСОБА_2 по схемі повинна знаходитися на віддалі 1 м від заїзду. Інших варіантів розташування його ділянки під будівлями та спорудами, та доїзду до ділянки, крім даної схеми та проекту забудови, не передбачено.

При наявній схемі суміжних землекористувачів позначені земельні ділянки мають доступ до дороги. При наявній схемі спільний заїзд не може мати місця, як позначено в проекті забудови його земельної ділянки. Але лише з описаної конф1гурац1ї його земельної ділянки вбачається необхідність такого заїзду, як єдиного можливого доступу до його земельної ділянки та будинку.

Відповідач ОСОБА_2 при будівництві будівлі звузив заїзд, з боку своєї садиби ще встановив загорожу із стовпчиків та бетонної основи. Вказаною загорожею повторно звужено заїзд до земельної ділянки №15 та захоплено частину його земельної ділянки по периметру 26,66, 15,00, 5,29, 7,60, 5,26, 5,11, 16,50, що відведено для будівництва допоміжних споруд. Відповідач відмовляється демонтувати вказану загорожу, звільнити дорогу та його земельну ділянку, чим чинить йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком.

Відсутність заїзду до будинку позбавила його можливості завезення до будинку необхідних речей, майна (дрова, будівельні матер1али, інші речі) та доїзду до будинку автомобілів швидкої допомоги, пожежної, змушений добиратися до свого будинку через сусідське володіння.

За таких обставин вважає, що має право ставити питання про демонтаж спірної загорожі та будівлі.

Старосамбірським районним судом Львівської області розглядалася справа №2-199/14 від 17.02.2015 року за його позовом до ОСОБА_7, міської ради, співвідповідача ОСОБА_2 про демонтування самочинно встановленої загорожі та відновлення стану земельної ділянки. Йому було відмовлено у позові з підстав недоведеності порушень речового права на ділянку та доїзду до будинку. При розгляді даної справи було отримано схему-абрис розміщення його та ОСОБА_2 земельних ділянок та заїзду і рішення суду від 09.03.2005 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДПА про набувальну власність, що є нововиявленими фактами власності ОСОБА_2 на ділянку та будівлю всупереч тому, що міська рада вказувала про власність ОСОБА_4.

Суд залучив до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_2, встановив, що власником садиби №15»а» по вул. Потік є ОСОБА_2, а не ОСОБА_4.

Даний позов є до іншого відповідача та з іншими позовними вимогами.

У зв'язку з тим, що він, як Позивач, не в змозі представити суду документальні докази про вчинення самочинного будівництва, самочинне зайняття земельної ділянки та звуження заїзду до його, тобто ОСОБА_1, будинку, а також знаходження будівлі ОСОБА_2 на заїзді, вважає, що таким доказом може бути земельно-технічна експертиза, яка може бути проведена за його заявою на вимогу суду.

Просить, а саме:

- визнати самочинним будівництво ОСОБА_2 в м.Турка, вул. Потік 15»а» - будівлі, позначеної на схемі-абрисі літерами «ЮЖ», так як воно здійснюється з порушенням будівельних норм і правил та без відповідних на те документів;

- зобов'язати ОСОБА_2 здійснити відповідну перебудову будівлі, позначеної на схемі-абрисі літерами «ЮЖ», в м.Турка, вул. Потік 15»а» відповідно до даної схеми-абрису та технічного паспорту;

- у разі відмови ОСОБА_2 від проведення перебудови або знесення самочинно збудованої будівлі в м.Турка, вул. Потік 15»а» знести самочинно збудовану будівлю за його рахунок.

- зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати самочинно встановлену загорожу, яка унеможливлює заїзд до його будинку за адресою: вул. Потік,15, м. Турка Львівської області;

- зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати самочинно встановлену огорожу за адресою: м.Турка, вул. Потік 15, яка встановлена на його земельній ділянці.

- зобов'язати ОСОБА_2 відновити стан земельної ділянки - заїзду до будинковододіння №15 вул. Потік м. Турка Львівської області шляхом винесення загорожі та грунту за межі проїжджої частини заїзду;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати.

В подальшому, неодноразово уточнивши позовні вимоги, просить, а саме: зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати самочинно збудовану загорожу, яка встановлена на його ділянці за адресою: вул. Потік,15, м. Турка Турківського району Львівської області, та на заїзді, що унеможливлює доступ до ділянки для будівництва господарських споруд і доїзду до будинку; зобов»язати ОСОБА_2 відновити стан земельної ділянки заїзду до будинковолодіння № 15, вул. Потік м. Турка Турківського району Львівської області, шляхом винесення грунту за межі проїжджої частини заїзду; стягнути з ОСОБА_2 і Турківської міської ради Турківського району Львівської області на його користь солідарно судові витрати в сумі 11142 гривні 80 копійок (1102,40 гривні - судовий збір та 10040,40 гривень витрати на експертизу).

Ухвалою суду від 20.04.2016 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав і дав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та в уточненнях до неї, в заяві (а.с.2-3, 143-147т.1, а.с.,63,93,т.2), а також додатково пояснив, що жодних змін щодо огорожі, розміру заїзду, його земельної ділянки впродовж останніх років, починаючи з 2006 року не було.

Відповідач ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх представник - ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, дали пояснення, аналогічні, викладеним в запереченні та в поясненнях (а.с.103,163 т.1, а.с.60-62 т.2), просили у позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 проти позовних вимог заперечила, вважає, що позов позивача є безпідставний, а тому не підлягає до задоволення. Позивач немає доказів, які б свідчили, що його право на земельну ділянку порушене. Посилається на докази будівельний паспорт, оригінал якого відсутній. А його копія не може слугувати доказом порушеного його права. Актом від 10.05.2016 року не встановлено факту загороження ОСОБА_2 огорожі на земельній ділянці, що перебуває в користуванні ОСОБА_1, та будь-якого насипу на проїжджій частині заїзду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача та співвідповідача, представника третьої особи, дослідивши докази по справі, оглянувши та оголосивши цивільну справу №2-199/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Турківської міської ради Турківського району Львівської області, ОСОБА_2 про демонтування самочинно встановленої загорожі та відновлення стану земельної ділянки та 2-312/2013 (провадження № 458/1173/13/ за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про знесення самочинно збудованої господарської споруди, оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майноваго права та інтересу, одним із способів захисту цивільного права може бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з вимогами ст.ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.12.2005 року ОСОБА_1 визнано власником житлового будинку №15 по вул.Потік в м.Турка Турківського району Львівської області, який розташований на земельній ділянці розміром 682м2 (т.1, а.с.9-18).

Згідно норм ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Проте позивачем до суду не подано жодного правовстановлюючого документу державного акта про право власності, договору оренди, витягу про реєстрацію, який би посвідчував право власності або право користування земельною ділянкою, чи документа, який би засвідчував місце розташування земельної ділянки площею 682 кв.м.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом вищезазначеного позову між ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 є заїзд до будинковолодіння №15, вул. Потік м.Турка з приводу якого судами між тими самими сторонами неодноразово були постановлені рішення, ухвали, які вступили в законну силу.

Зокрема, рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.02.2015 року в мотивувальній частині встановлено (а.с.106-108, т.1 справи №2-199/14), що «позивач ОСОБА_1 вже звертався з позовними вимогами до співвідповідача ОСОБА_2 щодо усунення перешкод в користуванні заїздом до житлового будинку і доступу до ділянки для будівництва господарської споруди шляхом знесення самовільно збудованої загорожі, захисту права власності, які неодноразово розглядались Турківським та Старосамбірським районними судами Львівської області (т.1, а.с.169), а також судами апеляційної інстанції, що підтверджується рішеннями та ухвалами, які знаходяться в матеріалах цивільної справи №445/710/2013-ц, і яка була оглянута в судовому засіданні(а.с.245,258 цив.спр. №445/710/2013-ц). Судами встановлена та обставина, що між будинковолодіннями позивача і співвідповідача ОСОБА_2 передбачений та існує заїзд шириною 3 метри, це встановлено рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.09.2006 року, ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12.05.2011 року, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 11.11.2014 року(т.1,а.с.210-212, 245 цив.спр. №445/710/2013-ц, т.1, а.с.169). Також рішенням Апеляційного суду від 11.11.2014 року встановлено, що:

«ОСОБА_2 не вчиняв жодних нових дій по зміні розміру заїзду шляхом самовільного встановлення огорожі, а також не вчиняв перешкод позивачу у будівництві господарської будівлі на його земельній ділянці, які б давали підстави для нового звернення з позовом до суду про усунення перешкод.

Не встановлено таких обставин і в ході розгляду даної цивільної справи, у зв»язку з чим позов ОСОБА_1 в частині зобов»язання демонтувати самочинно встановлену огорожу та відновити стан земельної ділянки спільний заїзд, який існував до порушення прав, було закрито ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 листопада 2013 року і це судове рішення позивачем не оскаржено.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що надання ОСОБА_2 у власність спірних земельних ділянок порушують його права власності на землю, не заслуговують на увагу, оскільки нічим не підтверджені та носять голослівний характер.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 захопив частину земельної ділянки позивача, чи в інший спосіб порушує, не визнає або оспорює права ОСОБА_1 на належну йому земельну ділянку.»

Цим же рішенням встановлена і та обставина, що між будинковолодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передбачений та існує заїзд шириною 3 метри, а також встановлені обставини, що ОСОБА_1 не було представлено суду жодного нового доказу, що ОСОБА_2 чи ОСОБА_4 після 2014 року включно по день розгляду справи, тобто 16.02.2015 року самовільно встановлювались будь-які стовпці на його земельній ділянці, не представлено ним документів про належність йому цієї земельної ділянки, було встановлено, що заїзд до житлового будинку ОСОБА_1 по вул.Потік, №15, є вільним і немає ніяких перешкод для його використання, відсутня будь-яка загорожа на проїзді між будинками сторін.

В суді встановлено, що Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 445244 та серії ЯД 445277 від 07.08.2008 року (а.с.157,158т.1) підтверджується, що ОСОБА_2 на підставі рішень Турківської міської ради від 06.07.2007 року № 517 та від 17.04.2008 року № 1020 є власником земельних ділянок, а саме: площею 0,1000 га у межах згідно з планом, яка розташована в м. Турка, вул. Потік,15»а» Турківського району для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та 0,0555 га у межах згідно з планом, яка розташована в м. Турка, вул. Потік для ведення особистого селянського господарства.

З оглянутих в судовому засіданні 13.05.2016 року фотографій (7 штук), які представив представник відповідачів, вбачається, що між будинковолодіннями позивача і відповідачів (м. Турка, вул. Потік,15 і 15»а») існує спільний заїзд, на якому відсутня самовільна загорожа, проїзд вільний, відсутній грунт (інші насипи землі, будівельних матеріалів тощо)/а.с.162/.

З акта та схеми-абрису (а.с.141,142) відомо та вбачається, що 10.05.2016 року відбулося комісійне обстеження земельних ділянок в місті Турка по вулиці Потік,15 і 15»а», де комісією було встановлено фактичний розмір заїзду до будинковолодіння ОСОБА_1 на початку заїзду ( між будинками ОСОБА_2 та ОСОБА_6В.) становить 3,05 м зі збільшенням до 4.00м, конфігурація заїзду не змінилася. При метричному обмірі в натурі встановлено, що площа та конфігурація земельних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_2 на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 445244 від 07.08.2008 року та серії ЯД № 445277 від 07.08.2008 року не відповідає площі та конфігурації, зазначеній в Державних актах.Комісією встановлено, що ОСОБА_1 самовільно захопив частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,04 га, шляхом встановлення загорожі з металевої сітки. При метричному обмірі земельної ділянки по вул. Потік,15, встановлено, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою ( без врахування самовільно захопленої ділянки, належної ОСОБА_2О.), орієнтовною площею 0,10 га (0,0682 га згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.10.2001 року та 0,0289 га земля Турківської міської ради). Заїзд, який пролягає між будинковолодіннями ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебуває в спільному користуванні ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, його довжина, починаючи від загальної дороги по вул. Потік становить , орієнтовно, 26 метрів.

А відтак, з урахуванням того, що судом встановлено, що після набуття законної сили рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.02.2015 року відповідач ОСОБА_2 не вчиняв жодних нових дій по зміні розміру заїзду шляхом самочинно збудованої загорожі, не вчиняв перешкод позивачу у будівництві господарської будівлі на його земельній ділянці, перешкод для заїзду до його земельної ділянки немає, а також, що позивачем не предоставлено доказів, що збудована загорожа встановлена саме на його земельній ділянці за адресою м. Турка, вул. Потік,15, правовстановлюючі документи на таку відсутні, не надано ним доказів, що ця загорожа стоїть і на заїзді, що унеможливлює доступ до його земельної ділянки, що відповідачем у другій вимозі не вказано до якого ж стану слід відновити земельну ділянку заїзд до його будинковолодіння, не подано доказів про те, що стан цього заїзду не дає можливості заїхати до його будинковолодіння, про наявність насипу грунту на проїжджій частині заїзду, не подані ним будь-які дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 чи ОСОБА_4 захопили частину його земельної ділянки, чи в інший спосіб порушують, не визнають або оспорюють його права на належну йому земельну ділянку, та з врахуванням наявності у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій стоїть загорожа, - Державних актів про право власності на землю, то в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо висновку експерта (а.с.56-59), то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, а також суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.

З висновку експерта № 267/17 та долученого до нього плану(а.с.56-59) відомо, що фактичне розташування збудованих відповідачем ОСОБА_2 загорожі та розташування спільного заїзду на вул. Потік,15 у м. Турка Львівської області, а також східна межа земельної ділянки ОСОБА_9, не відповідає проекту забудови ділянки № 15 в складі Будівельного паспорта від 2003 року. Проектне розташування спільного заїзду та східної межі домоволодіння ОСОБА_9 зображені на Плані, що додається до висновку. Будівництво ОСОБА_2 загорожі біля будівлі «кж» вплинуло на ширину, конфігурацію, рельєф спільного заїзду до земельної ділянки ОСОБА_1 на вул. Потік,15 у м. Турка Львівської області в частині зменшення ширини, збільшення перепаду відміток землі, що унеможливлює заїзду на дану земельну ділянку на даний час. Невідповідність фактичного та проектного розташування спільного заїзду зображена на Плані, що додається до висновку. На вирішення поставлених питань досліджувались документи Схема-абрис розміщення земельних ділянок для обслуговування житлових та господарських будівель в м. Турка по вул. Потік,1 та 15»а»(а.с.183,т.1 справи № 2-199/14, План в складі Будівельного паспорта на будівництво господарських будівель в м. Турка, забудовник ОСОБА_1В.(а.с.133,т.1, справи № 2-199/14).

З метою роз»яснення та доповнення висновку в судовому засіданні відповідачами та його представником були поставлені судовому експерту ОСОБА_10 запитання, на які він відповів, що ним у першому пункті висновку була допущена описка в написанні прізвища позивача, замість прізвища «ОСОБА_1В.» вказано «ОСОБА_9В.», чому його відповідь не є повною щодо питання, яке стосується будівлі «кж», пояснити не може, очевидно тому, що в документах, які він досліджував, будівлі не було, при написанні висновку-відповіді на поставлені йому запитання судом, то він не вдавався в правову природу цих документів(Схему-абрис та Будівельний паспорт), чи є їх оригінали, він не цікавився і такі не вимагав, йому було достатньо їх копій та матеріалів справи, інших документів він не вимагав, ОСОБА_1 також інших документів не показував, у висновку йде мова про фактичні межі, досліджувалися межі, які показані синім кольором на долученому до висновку Плані ділянка, яка виділялася ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку, сама будівля «кж» не впливає ні на заїзд, ні на зміну межі земельної ділянки. Будівництво ОСОБА_2 загорожі біля будівлі «кж» вплинуло на ширину, конфігурацію, рельєф спільного заїзду до земельної ділянки ОСОБА_1, але це з урахуванням Будівельного паспорта.

Однак, рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 17.02.2015 року встановлено, а саме:»…, що ОСОБА_2 у 2014 році встановлена огорожа від кута будинку «Будівля ЮК»(а.с.182,т.1), зазначеного на схемі- абрис розміщення земельних ділянок для обслуговування житлових та господарських будівель в місті Турка по вул. Потік № 15 та № 15»а», під кутом по контуру земельної ділянки згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №445244(а.с.120).

Представлені позивачем до суду копії - абрис (схему) земельної ділянки на якій не окреслено земельну ділянку позивача, яка йому виділяється, акт про встановлення меж (а.с.5,т.1) та будівельний паспорт(а.с.175-177,т.1) ніким не завірені. На прохання сторін та суду представити їх оригінали, позивач заявив, що такі у нього відсутні. Зі змісту акта про встановлення меж і схеми земельної ділянки не вбачається те, що вони є пов»язані між собою, оскільки схема складена 26.04.2003 року, а акт 24.04.2003 року, а повинно бути навпаки. Відсутність цих оригіналів унеможливлює встановити зміст самих документів. Також зі змісту вказаного акта про встановлення меж від 24.04.2003 року відомо, що він складався на підставі рішення Турківського районного суду від 27.12.2000 року, проте, це рішення скасовано ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2004 року, встановлено ухвалою цього ж Апеляційного суду від 12.05.2011 року. З копії будівельного паспорту також вбачається, що його видано на основі цього ж Турківського рішення суду від 27.12.2000 року, яке, в подальшому, як вказано вище, скасоване Апеляційним судом. При таких обставинах суд не бере до уваги представлені позивачем вказані докази.».

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Отже, висновок експерта не узгоджується з особистим поясненням в судовому засіданні позивача, який визнавав, що жодних змін щодо загорожі і змін щодо його земельної ділянки впродовж останніх років не відбувалося, не узгоджується з іншими вищеперерахованими доказами по справі, так як експерт брав до уваги Будівельний паспорт на будівництво господарських будівель в м. Турка, забудовник ОСОБА_1В.(а.с.133,т.1, справи № 2-199/14, а.с.6-8,т.1 справи №458/1046/15), який був виданий на підставі рішення суду, яке було скасоване, оригінал такого відсутній, окрім того, експерт не заперечував у судовому засіданні, що він не досліджував правовстановлюючих документів на майно позивача й відповідача ОСОБА_2, не дав оцінки тому, що загорожа розташована на земельній ділянці ОСОБА_2, яка належить йому на праві приватної власності, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 445244 та серії ЯД 445277 від 07.08.2008 року (а.с.157,158т.1), тому суд даний висновок експерта до уваги не бере.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем (судовий збір та витрати, пов»язані з проведенням судової експертизи), суд покладає на позивача.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386 ЦК України, ст. 96, 103, 116, 125, 126, ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, ст. ст. 10, 57-60, ч.1 та ч.3 ст.61, ч. 6 ст. 147, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Турківська міська рада Турківського району Львівської області, про зобов»язання ОСОБА_2, а саме: демонтувати самочинно збудовану загорожу, яка встановлена на ділянці ОСОБА_1 за адресою: м. Турка, вул. Потік, 15 Турківського району Львівської області, та на заїзді, що унеможливлює доступ до ділянки для будівництва господарських споруд і доїзду до будинку; відновити стан земельної ділянки заїзду до будинковолодіння №15 по вулиці Потік в місті Турка Турківського району Львівської області шляхом винесення грунту за межі проїжджої частини заїзду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Й.Ніточко