Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про зміну місця проживання дитини, визначення місця проживання дитини та зобов'язання передати дитину батькові за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним та зобов'язати матір передати йому малолітню доньку.

Свої вимоги обґрунтував тим, що між ним та колишньою дружиною не досягнуто домовленості щодо порядку спілкування з дитиною. Зважаючи на постійні перешкоди матері у його спілкуванні з донькою він вимушений був звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року встановлено порядок його спілкування з малолітньою донькою. У подальшому постановою відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення. У зв'язку з невиконанням боржником приписів державного виконавця на відповідача двічі було накладено адміністративні стягнення, що також не мало впливуна виконання рішення суду. Після вчинення державним виконавцем всіх передбачених законом дій з примусового виконання судового рішення відповідач і в подальшому перешкоджала йому у спілкуванні та вихованні спільної дитини, тому державним виконавцем матеріали передано до Деснянського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справУкраїни в м. Києві. Разом з тим, відповідач продовжує порушувати його права на виховання та спілкування з донькою та права дитини на спілкування з батьком.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 08 серпня 2008 року між сторонами укладено шлюб, в якому народилася дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

26 липня 2013 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дочки.

Малолітня дитина проживає та зареєстрована разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Розпорядженням органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 листопада 2013 року визначено порядок спілкування батька з донькою у присутності матері.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року визначено порядок спілкування батька з малолітньою донькою та участі у її вихованні, за яким встановлено зустрічі з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. щосуботи та щонеділі без присутності матері.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про встановлення порядку спільного відпочинку з дитиною та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог частково. Визначено порядок спільного відпочинку ОСОБА_6 з малолітньою дочкою влітку протягом 15 календарних днів без присутності матері для оздоровлення дитини згідно медичних рекомендацій щодо необхідності такого оздоровлення з урахуванням стану здоров'я дитини та місця відпочинку.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 14 грудня 2015 року щодо визначення місця проживання малолітніх дітей Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої разом ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком.

Відмовляючи у позові ОСОБА_6 про зміну місця проживання дитини, суди виходили із того, що, враховуючи вік дитини та потребу її саме у материнській турботі, що пов'язана з питаннями харчуванням, гігієною тощо, з огляду на те, що обома батьками створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини і вони дбайливо ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, відсутні підстави для зміни місця проживання дитини та передачі її для проживання з батьком.

Висновки судів ґрунтуються на обставинах справи, правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні вимог цивільного процесу, а тому колегія суддів погоджується із таким вирішенням спору.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення спору між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини, судам необхідно всебічно й повно дослідити обставини справи та, взявши до уваги фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний фактори, пропорційно й обґрунтовано оцінити відповідні інтереси та права кожної особи - як батьків, так і дитини, з урахуванням думки останньої, ухваливши рішення з дотриманням інтересів усіх учасників, найперше дитини.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено судами як кожен окремо, так і в сукупності відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, встановивши те, що обома батьками створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини і вони дбайливо ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків; враховуючи вік дитини, стать та потребу саме у материнській турботі, суди із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини обґрунтовано відмовили у задоволенні позову батька про визначення місця проживання дитини з ним.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із висновком судів щодо їх оцінки, на законність судових рішень у справі не впливають.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик