Номер провадження: 22-ц/785/5663/17
Номер справи місцевого суду: 520/9267/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі судового засідання Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 5 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

3 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «НСТУ» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати (т. 1, а.с. 1-5), вимоги по якому у подальшому 16.03.2017 року були збільшенні (т. 2, а.с. 62-65), та по якому просив скасувати п.7 наказу від 15 червня 2016 року за № 345-к «По особовому складу», яким його звільнено 30 червня 2016 року з посади кореспондента власного регіонального відділу творчо-виробничого обєднання інформативно-аналітичних програм Національної телекомпанії України у звязку зі змінами в організації виробництва і праці - за скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити його на цій посаді; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2016 року по 03 травня 2017 року у розмірі 25314,10 грн. без урахування податків та зборів; стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2016 року у розмірі 29928 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральну шкоду у розмірі 80000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 5 травня 2017 року позов задоволений частково, поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді кореспондента власного регіонального відділу творчо-виробничого обєднання інформативно-аналітичних програм (таб. № 7363) в ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», стягнуто з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 липня 2016 року по 03 травня 2017 року в розмірі 25314,10 грн., а також невиплачену заробітну плату за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2016 року у розмірі 29928 грн., та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (т. 2, а.с. 98-99).

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в дохід держави був стягнутий судовий збір у розмірі 2560 грн. (т. 2, а.с. 121).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 24 травня 2017 року ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» подало поштою апеляційну скаргу на рішення суду, яка була зареєстрована судом першої інстанції 29 травня 2017 року, по якій апелянт просить скасувати рішення суду, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, посилаючись на те, що законодавством не передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу перш ніж видати наказ про звільнення за скороченням штату здійснювати підготовку техніко-економічного обґрунтування на скорочення посад чи штату працівників, що обовязково погоджується з профспілковим комітетом. Крім того, апелянт вважає підтвердженою та доведеною необхідність скорочення штату на підприємстві. Одночасно, апелянт зазначив, що позивач у період з червня 2015 року по червень 2016 року на роботу не зявлявся. Також судом першої інстанції не було вмотивовано стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача (т. 2, а.с. 127-133).

Представник відповідача в першому судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав. В останнє судове засідання не зявився, до суду надійшла заява електронною поштою в день судового засідання про розгляд справи у його відсутність. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, подав письмові пояснення по суті поданої апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось незаконно, а тому позовні вимоги обґрунтовані і підлягали задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає необхідним вказати наступне.

Скорочення штату відповідача відбулось згідно з наказ НТКУ від 29.03.2016 року №123 «Щодо змін в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату та внесення змін до штатного розпису НТКУ» (т.1, а.с.9-10). Цей наказ прийнятий з урахуванням п.8 доручення Премєр-міністра України ОСОБА_3 від 25.01.2016 року № 267/1/1-16 до Закону України від 24.12.2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», листа Держкомтелерадіо України від 09.02.2016 року №404/29/6 від 01.07.2016 р. у звязку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення з року штату працівників.

Відповідно до п. 1 цього наказу, з 01.07.2016 року скорочено штати працівників НТКУ відповідно до посад, перелік яких затверджений Додатком 1 до цього наказу. Затверджено список працівників НТКУ, які підлягають звільненню 30.06.2016 року у звязку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скороченням штату працівників, згідно Додатку 2 (п. 3 цього наказу).

Згідно Додатку №1 до оскаржуваного наказу в НТКУ було вирішено скоротити з 01.07.2016 року 103 посади (т.1, а.с. 28-30). В Творчо-виробничому обєднанні інформаційно-аналітичних програм скоротили 24 посади. А саме, одну посаду «художник-дизайнер» у відділі оперативного дизайну, одну посаду «випусковий відповідальний» у групі випускових, чотири посади «кореспондент» у відділі кореспондентів, по одній посаді «редактора» та «фахівця» в інформаційно-аналітичному відділі, по одній посаді «оглядач» та «редактор» та дві посади «кореспондент власний» в регіональному відділі, пять посад «асистент режисера телебачення» у відділі режисерів випуску, по одній посаді «інженер І категорій» та «інженер» в цеху техніки відеомонтажу, по одній посаді «інженер І категорії» та «старший електромеханік» та дві посади «інженер» в цеху техніки відеозйомки та одна посада «редактор».

Відповідно до Додатку № 2 до наказу НТКУ № 123 від 29.03.2016 року (т.1, а.с. 31- 32) звільненню у звязку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скороченням штату працівників, підлягали 73 особи. У тому числі 14 працівників з Творчо-виробничого обєднання інформаційно-аналітичних програм. В їх числі і позивача. Згідно списку працівників, які звільняються з 01.07.2016 року (т.1, а.с. 40-41) було звільнено 53 особи.

Як вбачається зі штатного розпису НТКУ, що діяв з 01.01.2016 року та затверджений Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України 20.02.2016 року (т.1, а.с. 131-179), штат відповідача складається з 1334 штатних одиниць. В штатному розпису НТКУ, що діяв з 01.07.2016 року та затверджений Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України 21.06.2016 року (т.1, а.с.180-225) вказано, що штат відповідача складається з 1234 штатних одиниць. Тобто штат відповідача скорочено на 100 штатних одиниць, а не на 103, як було визначено наказом НТКУ від 29.03.2016 року № 123.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного Наказу від 29.03.2016 року № 123 відповідачем було проведено скорочення штату, а саме зміна штатного розкладу за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Разом з тим, з наданих штатних розписів вбачається, що у звязку із скороченням штату до штатного розпису відповідача були введені нові посади. Так, в інформаційно-аналітичному відділі Творчо-виробничого обєднання інформаційно-аналітичних програм було введено шість нових посад, як то «оглядач», «провідний фахівець» та «фахівець» (т. 1, а.с. 132, 197). В міжнародному відділі цього ж обєднання було введено пять нових посад «фахівець» (т. 1, а.с. 143,196). Нові посади були введені й інших структурних підрозділах відповідача. Зокрема, у відділі планування та підготовки до ефіру стороннього контенту (в штатному розписі від 01.01.2016 року - відділ підготовки до ефіру кінофільмів і сторонніх програм); в Дирекції програм введено чотири нових посади, в тому числі одна посада «відповідальний випусковий» (т.1, а.с. 146, 190). В Творчому обєднанні дитячих, молодіжних та освітніх програм введено шість нових посад, у тому числі посади «старший редактор» та «випусковий відповідальний» (т. 1, а.с.149, 213). Таким чином, при проведенні змін в організації виробництва відповідача, одночасно із скороченням чисельності до штатного розпису вводились нові посади, які мали б бути запропоновані позивачу, оскільки згідно класифікатору професій ДК 03-2010 ці посади входять до групи КП 2451.2 Письменники, редактори та журналісти. До цієї ж групи відноситься й посада, яку обіймав позивач. Як розяснив Верховний Суд України в п. 19 постанови пленуму від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, необхідно зясувати, чи справді були зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи дотримано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Таким чином посилання відповідача на те, що позивачу не було запропоновано переведення на іншу посаду, у звязку із відсутністю вакантних посад, спростовується встановленими обставинами справи та доказами зібраними по справі (т.1, а.с.8-10; т. 1, а.с.28-32; т.1, а.с. 131-179; т.2, а.с. 106-107; т.2, а.с. 108-109; т.2, а.с. 110-112; т.2 а.с. 113-114).

Згідно з п.1 ч.І ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що відповідач в повному обсязі вказаного обовязку не виконав. Позивачу не були запропоновані інші вакантні посади в НТКУ. Згідно листа НТКУ від 08.04.2016 року за № 72-вк ОСОБА_2 попереджено про майбутнє звільнення з роботи у відповідності до вимог п.1 ст. 40 КЗпП України 30.06.2016 року, проте жодної вакантної посади запропоновано не було, незважаючи на їх наявність.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем було дотримано процедуру звільнення ОСОБА_2 у звязку із скороченням штату, а висновки суду, щодо безпідставного звільнення позивача є необґрунтованим, не знайшли свого підтвердження. Окремо колегія зауважує, що суд вирішуючи спір, перевіряє дотримання умов процедури скорочення, а не втручається в організаційну внутрішню діяльність підприємства відповідача, а тому питання про обовязок (його відсутність) у власника або уповноваженого ним органу, перш ніж видати наказ про звільнення за скороченням штату здійснювати підготовку техніко-економічного обґрунтування на скорочення посад чи штату працівників, що обовязково погоджується з профспілковим комітетом, може бути предметом судового дослідження лише в контексті доведення/спростування тієї обставини, чи мала місце реальна реорганізація, що обумовила скорочення штатів, чи скорочення мало формальний характер, а після її проведення (чи під її час) було введено нові посади аналогічні (з частковим співпадінням) за функціоналом.

При цьому відхиляються доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення на користь позивача невиплаченої заробітної плати за період з 01.06.2015 року по 30.06.2016 року, оскільки з червня 2015 по червень 2016 року позивач жодного разу не зявився на роботі, оскільки як вбачається з оспореного наказу, позивач був звільнений у звязку із скороченням штату, а не у звязку із прогулом. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звертався до відповідних органів із питанням невиплати заробітної плати (т.1, а.с. 65, 71-72). При цьому заробітна плата нараховувалась та виплачувалась зокрема й у травні 2015 року. З рішення комісії по трудовим спорам й НТКУ від 21.06.2016 року вбачається, що НТКУ не забезпечило ОСОБА_2Є необхідними для роботи засобами, з 01.11.2014 року позивач фактично не мав визначеного робочого місця й після 01.11.2014 року власник не надав позивачу інше робоче місце (т.1, а.с.66-70).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення компенсації завданої моральної шкоди, колегія суддів виходить з того, відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як розяснив ВСУ в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки звільнення відбулось з порушенням процедури, в звязку з чим були порушені трудові права позивача, який є заслуженим журналістом України, пропрацював на підприємстві з 15.05.1992 року, то факт завдання шкоди мав місце. Питання розміру компенсації завданої моральної шкоди мало оціночний характер, а тому суд першої інстанції з врахуванням встановлених обставин справи правильно прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростували по суті правильних висновків суду першої інстанції. Відповідно колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 5 травня 2017 року відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 5 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

05.09.2017 року м. Одеса