Справа № 0909/5148/2012
Провадження № 2-др/779/2/17
Головуючий у 1 інстанції Веселов В.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
11 січня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючого Максюти І.О.,
суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.
секретаря Капущак С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно,
в с т а н о в и л а :
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2012 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 9/10 частин кафе з магазином та офісом по вул. Мазепи, 321 «В» в м. Коломия, Івано-Франківської області.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2012 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмолено.

Питання про розподіл судових витрат апеляційним судом не вирішено.

23 грудня 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_3 судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги в розмірі 6791,40 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 понесла витрати по оплаті судового збору в сумі 6791,40 грн. (а.с.50), докази про сплату цих судових витрат у матеріалах справи були наявні під час розгляду справи і у суді апеляційної інстанції вона просила стягнути ці витрати на її користь з позивача.

Оскільки рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2016 року ухвалено рішення, яким в задоволенні позову відмовлено, то з позивача ОСОБА_3 слід стягнути понесені ОСОБА_2 судові витрати.

Разом з тим колегія суддів зауважує наступне.

З позовом до суду ОСОБА_3 звернувся 03 жовтня 2012 року.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (в редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) судовий збір із позовної заяви майнового характеру сплачувався у розмірі 1 відсотку від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати .

Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2012 року 1073 грн.

Позивачем в суді першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 3219,00 грн. (1073 грн*3=3219), тобто у максимальному розмірі.

Відповідно до п.1.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року (що діє в новій редакції) розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3540,60 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги (3219*110%=3540,90).

Сума у розмірі 3250,5 гривень є зайво сплаченою, оскільки апелянт внесла судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Статтею 7 Закону № 3674-VI врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним.

Так, відповідно до п.1 ч.1, ч.ч.2 та 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, у тому числі, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

У пункті 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз»яснено, що статтею 7 Закону № 3674-VI врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI "Про судовий збір"). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ.

Оскільки апелянт внесла судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, заявляє клопотання про розподіл судових витрат в цілому, але помилково просить стягнути усю суму судового збору з позивача по справі, то її заява підлягає задоволенню частково, з позивача слід стягнути судові витрати, сплачені апелянтом у розмірі 3540, 90 грн, а з Державного бюджету слід повернути їй внесений судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено законом, у сумі 3 250, 50 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 220, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3540,90 (три тисячі п»ятсот сорок гривень дев»яносто копійок) грн. сплаченого за подання апеляційної скарги судового збору.

Зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області повернути ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 3 250, 50 (три тисячі двісті п»ятдесят гривень п»ятдесят копійок), що внесено згідно з квитанцією від 05 жовтня 2016 року № 13.131.1/3805 у Івано-Франківській філії Ощадного банку України № 10008 131/112 на розрахунковий рахунок Головного управління Державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області № 0002, (МФО) 836014.

Додаткове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_5

ОСОБА_6