Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання права користування жилим приміщенням та зобов'язання видати ордер за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») про визнання права користування жилим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 01 квітня 1997 року ОСОБА_7 згідно наказу № 23 о/с була призначена на посаду перекладача в Харківське відділення Українського акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку. На підставі розпорядження заступника Голови Правління «Промінвестбанку» від 17 червня 1998 року № 16/ЗП, погодженого з профкомом, родині ОСОБА_6 у складі трьох осіб, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, виділена для проживання кімната АДРЕСА_1. Наказом № 158-о/с від 07 жовтня 1998 року ОСОБА_7 було переведено на посаду касира відділу касових операцій, а 06 грудня 1999 року звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вони продовжують проживати у вказаному гуртожитку, регулярно сплачують кошти за комунальні послуги, здійснювали капітальні та поточні ремонти приміщення. У 2004 році відповідач звернувся до суду із позовом до них про визнання незаконним вселення до гуртожитку та виселення. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2004 року у задоволенні позову ПАТ «Промінвестбанк» відмовлено. Цим рішенням суду встановлено, що родина ОСОБА_6 вселилася у приміщення не самоправно, а з дозволу компетентного органу відповідно до п. 5 «Положення про гуртожиток Промінвестбанку».

Разом з тим, вони позбавлені можливості зареєструвати своє право на користування жилим приміщенням у гуртожитку у зв'язку із відсутністю ордера на заселення.

Посилаючись на зазначені обставини, просили суд визнати за ними право користування жилим приміщенням-кімнатою АДРЕСА_1; зобов'язати ПАТ «Промінвестбанк» видати ОСОБА_7 та членам її сім'ї спеціальний ордер для вселення у зазначений гуртожиток.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 право користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Промінвестбанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів.

Доводів про порушення судами норм закону при вирішенні позову про зобов'язання видати ордер у касаційній скарзі не наведено, тобто в цій частині рішення судів не оскаржуються та в силу положень ст. 335 ЦПК України колегією суддів не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ПАТ «Промінвестбанк»на підставі договору купівлі-продажу № 18 від 29 травня 1996 року, право власності на який зареєстроване 11 червня 1996 року, та зареєстрований як гуртожиток, що підтверджується розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 537 від 13 жовтня 2014 року.

Розпорядженням заступника Голови Правління «Промінвестбанку» від 17 червня 1998 року № 16/ЗП № 25 від 17 червня 1998 року, погодженим з профкомом, надано дозвіл на вселення родини ОСОБА_6 у складі трьох осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_6 та неповнолітнього сина ОСОБА_8 до кімнати АДРЕСА_1. При цьому ордер у встановленому законом порядку позивачам виданий не був.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2004 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2005 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Промінвестбанк» до ОСОБА_7., ОСОБА_6 про визнання незаконним поселення у гуртожиток та виселення із займаного приміщення. Цим рішенням суду встановлено, що кімната АДРЕСА_1 виділена як однокімнатна квартира гуртожитку для малосімейних, в ній члени родини ОСОБА_6 проживають як постійні мешканці, заселились в указане приміщення не самоправно, а з дозволу компетентного органу відповідно до п. 5 Положення про гуртожиток «Промінвестбанку», не можуть бути виселені без надання іншого житла у зв'язку зі звільненням за скороченням штату.

Визнаючи за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 право користування спірним жилим приміщенням, суди виходили із того, що вказаним судовим рішенням встановлено, що позивачі заселені в спірне житло правомірно, а відповідно до положень ст. 125 ЖК України їх не може бути виселено без надання іншого житла. Отже, позивачі на час розгляду справи мають право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1, та позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Із таким висновком погодитися не можна.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача та чи підлягають вони захисту в обраний ним спосіб.

За змістом ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім'ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Відповідно до положень ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Згідно ст. ст. 132, 125 ЖК України осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників, не може бути виселено із гуртожитку без надання їм іншого жилого приміщення.

Дійшовши висновку про те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2004 року встановлено правомірність зайняття позивачами кімнатиАДРЕСА_1та неможливість їх виселення без надання іншого житла, суди не вказали підстав, за яких право ОСОБА_6 на проживання у спірному жилому приміщенні потребує додаткового захисту за заявленим позовом.

Крім того, рішення суду про визнання права користування житлом є підтвердженням наявності у позивача цього права, що виникло у встановленому законом порядку та не визнається (оспорюється, порушується) іншою особою. Разом з тим, рішення суду не може бути підставою виникнення права користування житлом, коли позивач не мав цього права до звернення до суду на підставі закону чи договору.

Визнаючи за ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 право користування спірним жилим приміщенням, суди не дослідили, чи не створюється у такому випадку інша правова підстава користування кімнатою в гуртожитку, яка виходить за межі правового регулювання глави 4 розділу ІІІ ЖК України (користування гуртожитками), та чи не змінюється у зв'язку з цим правовий статус спірної кімнати.

В цій частині суди вирішили справу із порушенням норм матеріального права, а тому в цій частині ухвалені судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про визнання права користування жилим приміщенням, в цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик