АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 752/9873/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц796/8228/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

7 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність особи, яка не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 7 квітня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, який реєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва.

Від шлюбу мають спільних дітей, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначив, що проживши у шлюбі 10 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, однак, останнім часом вони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати спільні обов'язки, в них панує непорозуміння та неприйняття один одного, яке стосується усіх сфер життя. Такі обставини не дають змоги співіснувати як подружжю, спільно виховувати дітей та давати їм гідний приклад.

Крім того, зазначив, що ОСОБА_5 часто виявляє агресію до позивача та дітей, не нехтуючи застосуванням фізичної сили, піднімає голос на дітей, застосовує нецензурну лексику при дітях у спілкуванні та влаштовує в домі постійні сварки. Щодо неправомірних дій Позивача порушені два кримінальних провадження Броварським ВП ГУ НП в Київській області.

Також зазначив, що у його особистій приватній власності знаходиться квартира АДРЕСА_1.

Після народження другої дитини він дав згоду на реєстрацію відповідача у цій квартирі для можливості зареєструвати в ній і молодшу дитину.

Вказує, що відповідач у квартирі не проживає майже рік і в тому числі на момент подання позовної заяви до суду.

Протягом 5-9 червня 2016 року відповідач вивезла усе належне їй майно з квартири, добровільно змінила своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення та у зв'язку із цим втратила право користування квартирою з зазначеного часу.

У зв'язку із викладеним, просив суд визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1. та позбавити її права користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

Судом встановлено, що 7 квітня 2006 року між сторонами укладено шлюб, який реєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва.

Від шлюбу мають спільних дітей, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована у зазначеній вище квартирі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 3 серпня 2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року визначено місцем проживання малолітньої ОСОБА_6 та малолітньої ОСОБА_7 - місце проживання їх батька ОСОБА_4

Судом першої інстанції в якості свідків допитано мати відповідача - ОСОБА_8, яка пояснила що з дочкою в неї конфлікт, бо остання неналежним чином себе поводить, не дослухається зауважень, влаштовує сварки та бійки з чоловіком. Влітку 2016 року знаходячись в с. Зазим'є Броварського району її дочка побила старшу онуку за якусь провину. Внаслідок постійних конфліктів зять пішов проживати із старшою онукою до своїх батьків за адресою АДРЕСА_2, а молодша онука проживає з матір'ю.

Також судом першої інстанції у якості свідка допитано батька позивача ОСОБА_9, який пояснив в судовому засіданні що спірна квартира була придбана сином до шлюбу та є особистою власністю позивача. У його родини є будинок у с. Зазим'є Броварського району, який ще не введений в експлуатацію, але придатний для проживання. Деякий час там проживала родина сина з дітьми. Під час проживання родини сина виник конфлікт в родині. Невістка сильно побила старшу онуку, також побила сина. З червня по жовтень відповідач проживала із молодшою дитиною на дачі в с. Зазим'є.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень ст. 405 ЦК України, після розірвання шлюбу між сторонами пройшло менше одного року.

Виходячи з обставин, викладених у позовній заяві суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ч. 2 ст. 405 ЦК України. Відповідач не чинить будь - яких перешкод позивачу ні у користуванні квартирою, ні у розпорядженні нею.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що позов не ґрунтувався на положеннях ч. 2 ст. 405 ЦК України, а тому суд вийшов за межі позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не проживає у спірній квартирі менше року, так як шлюб між сторонами розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 3 серпня 2016 року.

Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 5 червня 2016 року, що не заперечується сторонами, а з позовними вимогами позивач звернувся до суду 17 червня 2016 року.

Таким чином, оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі менше року, вона не може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову як заявленого передчасно.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді