АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4213/17 Справа № 209/4814/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Замкова Я. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року по справі за позовом комунального підприємства Кам`янської міської ради «Тепломережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року КП Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськтепломережа», правонаступником якого є КП Кам`янської міської ради «Тепломережі», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 28 грудня 2006 року між КП «Дніпродзержинськтепломережа» і ФОП ОСОБА_2 був укладений договір на відпуск теплової енергії №1046л, за умовами якого остання зобов'язалася прийняти та оплатити теплову енергію на умовах передбачених цим договором.

Зазначали, що теплопостачання здійснювалося за адресою - АДРЕСА_2 та відповідно до умов Договору в період з жовтня 2012 року по березень 2014 року ОСОБА_2 постачалася теплова енергія на загальну суму 20.500 грн.22 коп., про що були складені акти, втім відповідач не здійснила оплату за вказані поставки теплової енергії.

Вказували, що акти про постачання теплової енергії були направлені відповідачу листами №00.09.0445/1 від 29 березня 2013 року, №00.09.0874/1 від 02 липня 2013 року, №00.09.0589/1 від 20 травня 2014 року, проте вони досі не повернуті КП «Дніпродзержинськтепломережа».

Посилаючись не те, що 09 січня 2007 року ОСОБА_2 офіційно припинила свою підприємницьку діяльність, проте договір не розірвала, заборгованість не сплатила і продовжувала користуватися послугами з теплопостачання, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути зі ОСОБА_2 суму заборгованості за теплопостачання у розмірі 20.500 грн.22 коп., пеню в розмірі 507 грн.10 коп. та судовий збір.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року позовні вимоги КП Кам`янської міської ради «Тепломережі» задоволені частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 20.500 грн.22 коп. та пеню в розмірі 507 грн.10 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 28 грудня 2006 року ОСОБА_2, як приватний підприємець, та КП «Дніпродзержинськтепломережа», правонаступником якого є КП Кам'янської міської ради «Тепломережі», уклали договір №1046Л на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання згідно з діючими ДБН по об'єкту споживача нежитлового приміщення, розташованого у АДРЕСА_3, з - 27 жовтня 2006 року, за умовами якого позивачці нараховувалася плата за спожиту теплову енергію за тарифами для ІІІ-ї групи споживачів (а.с.33-35).

Згідно п.5.1 договору розрахунки за теплову енергію повинні були проводитися відповідно до тарифів, встановлених рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради (№732 від 03 листопада 2006 року).

Пунктом 9.1 договору №1046Л було передбачено, що він набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 28 грудня 2007 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено однією із сторін.

Згідно довідки виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 23 травня 2008 року за №1425 з 09 січня 2007 року ОСОБА_2 припинила свою підприємницьку діяльність (а.с.10).

Після припинення ОСОБА_2 підприємницької діяльності вона залишилася споживачем послуг, що надавалися відповідачем до належного їй нежитлового приміщення, плата за спожиту теплову енергію нараховувалась за тарифами для ІІІ-ї групи споживачів (а.с.11-30), оскільки вказане приміщення відповідача не було повернуто до житлового фонду.

04 січня 2007 року, 28 травня 2008 року відповідач письмово повідомила позивача про припинення нею підприємницької діяльності і про припинення дії договору №1046Л на відпуск теплової енергії, як суб'єкту господарювання, вважаючи, що в подальшому їй повинна нараховуватися плата за послуги теплопостачання за тарифами, які встановлені для фізичних осіб (а.с.62).

30 липня 2010 року, 25 серпня 2010 року ОСОБА_2 надсилала заяви на адресу позивача, в яких повідомляла про своє бажання розірвати укладений між ними договір (а.с.63-65).

У вересні 2010 року відповідачем самовільно було виконано демонтаж радіаторів централізованого опалення, вварювання транзитів на стояках централізованого опалення, провело гідравлічні випробування в належному позивачці нежитловому приміщенні АДРЕСА_3 що підтверджується актом здавання-приймання виконаної роботи №26/09.10 від 09 вересня 2010 року (а.с.79 оберт) та довідкою ЖБК №49 і актом від 01 жовтня 2010 року ЖБК №49 (а.с.80).

Крім того, 13 вересня 2010 року, 13 вересня 2011 року, 19 вересня 2011 року, 07 листопада 2011 року, 06 квітня 2013 року, 20 липня 2013 року ОСОБА_2 надсилала заяви на адресу позивача, в яких просила направити за її адресою представника для складання актів неспоживання нею теплової енергії (а.с.66-73,75,76).

ОСОБА_2 в період 2008-2015 роки багаторазово письмовими заявами повідомляла позивача про відключення належного їй нежитлового приміщення від послуг теплопостачання та направляла відповіді заяви про направлення представника для складання акту про те, що вона не є споживачем послуг теплової енергії (а.с.62-76).

У жовтні 2015 року відповідач знову направила на адресу КП Кам'янської міської ради «Тепломережі» чергову заяву, на яку отримала відповідь про те, що з жовтня 2015 року нарахування за послуги теплопостачання будуть припинені (а.с.78).

Відповідно до умов договору в період з жовтня 2012 року по березень 2014 року ОСОБА_2 постачалася теплова енергія на загальну суму 20.500 грн.22 коп., про що були складені акти про постачання теплової енергії та відповідні платіжні вимоги за вказаний період (а.с.11-23).

Частково задовольняючи позовні вимоги КП Кам'янської міської ради «Тепломережі» суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення - це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця ? надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно правил ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається.

Відповідно до ст.162 ЖК України, власник повинен своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги на підставі затверджених у встановленому порядку тарифів.

Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст.19 Закону України "Про теплопостачання".

Частиною 1 ст.32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Позивачем на підтвердження вимог надано розрахунок з якого вбачається, що по особовому рахунку ОСОБА_2 відкритим за укладеним нею договором рахується заборгованість.

Доводи апеляційної скарги стосовно демонтажу радіаторів не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості, оскільки згідно постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» зі змінами, внесеними постановою №1268 від 31 жовтня 2007 року, відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, відключення централізованого опалення у квартирах багатоквартирних будинків з ініціативи споживача в загалі було виключено.

Цією ж постановою встановлено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Питання відключення мереж центрального опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва від 22 листопада 2005 року №4, із змінами наказом Мінжитлокомунгоспу від 06 листопада 2007 року №169, а також СНиП 2.04.05-90* Опалення, вентиляція і кондиціювання.

Крім того, при проектуванні будинку закладається і засіб теплопостачання згідно з вимогами відповідних будівельних норм. Система опалення відноситься до сантехнічного обладнання, власник квартири не має право самовільно змінювати систему опалення та здійснювати відключення від мереж. Відключення окремих квартир по стояку призводить до розбалансування гідравлічного режиму роботи внутрішньо будинкової системи опалення, перерозподілу теплоносія, що є причиною зменшення подачі теплоносія на інші стояки і, як наслідок цього, скарг споживачів на незадовільне опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (далі - Порядок) визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку(квартири) при відмові споживачів від таких послуг.

Порядком установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади (далі - комісії), для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що своїми заявами, які вона надсилала на адресу підприємства, вона розірвала укладений договір є неспроможними, оскільки договором чітко визначено порядок його розірвання.

Крім того, договором встановлено, що договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення (п.9.1).

Інші доводи приведені в апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Суддя: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.