Справа №359/2512/17
Провадження №2/359/1414/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглядаючи в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

встановив:

В березні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з ОСОБА_3 борг за кредитним договором в розмірі 84481 гривні 24 копійок.

Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» подав заяву про забезпечення позову шляхом на-кладення арешту на майно відповідача, а саме: автомобіль «ПГ», квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3. Позивач про-сить суд також заборонити будь-яким особам укладати угоди відносно цього майна, здійс-нювати його відчуження, а також проводити державну реєстрацію права власності на нього.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує заяву та просить суд задовольнити її.

ОСОБА_3 не зявився у судове засідання. Він тричі завчасно у встановленому порядку повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина під-тверджується поштовою кореспонденцією (а.с.48, 52, 55). Як вбачається з ч.1 ст.153 ЦПК України, неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви про забез-печення позову.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, приєднані до цієї заяви, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.152 цього ж Кодексу види забезпечення позову мають бути спів-мірними із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна за-гроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дійсно, з копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на не-рухоме майно №70443360 від 13 жовтня 2016 року (а.с.7-8) вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_4 та 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_3.

Однак ПАТ КБ «Приватбанк» не надав жодного доказу на підтвердження того, що відповідач має намір відчужити перелічене майно та з цією метою вживає заходи: роз-міщує оголошення, обяви в засобах масової інформації, розшукує покупців та веде з ними переддоговірну діяльність тощо. Само по собі предявлення позову жодним чином не свідчить про наявність реальної загрози невиконання рішення суду про задоволення позову. Доводи позивача полягають виключно у припущеннях, які не можуть бути під-ставою для обмеження конституційних прав громадян.

Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» просить накласти арешт на 3 квартири, загальна вартість яких значно перевищує розмір боргу за кредитним договором. Ця обставина додатково свідчить про те, що обраний позивачем вид забезпечення позову є явно неспів-мірним заявленим позовним вимогам. До того ж позивач навіть не приєднав жодного доказу на підтвердження придбання ОСОБА_3 автомобіля «ПГ» та не зазначив індивідуалізуючі ознаки цього транспортного засобу (державний номерний знак, номер шасі тощо).

З огляду на це суддя вважає, що підстави для накладення арешту на вказаний авто-мобіль, а також перелічені вище квартири відсутні.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та осново-положних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспіль-ства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Встановлено, що виконання рішення суду про задоволення позову є кінцевою, важливішою та невідворотною метою цивільного судочинства. Безсумнівно, забезпечення цієї мети становить суспільний інтерес. Водночас, накладення арешту на квартири відпо-відача призведе до втручання держави у право ОСОБА_3 на мирне володіння його май-ном. Таке втручання ґрунтується лише на припущеннях ПАТ КБ «Приватбанк», тому воно буде свавільним та становитиме грубе, нічим не виправдане порушення ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає, що запобігання такого порушення є додатковою, але не менш вагомою підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.4 ст.209, ст.210 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_4