АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/8643/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Дука В.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності на нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 в якому просила визнати за нею право на 1/3 нежитлових приміщень № 1 по № 4 (групи приміщень № 19) (в літ.Б) загальною площею 32,8 кв.м. по АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року у задоволенні позову позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 направив апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В скарзі вказує на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та судом не з'ясовано дійсні обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції необґрунтовано не прийнято до уваги рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року. Також зазначає, що судом необґрунтовано не застосовано до спірних правовідносин положення ст.392 ЦК України.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Третя особа у судове засідання не з'явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності третьої особи.

Заслухавши доповідь судді Іванченка М.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та втановлено судом, застовниками ТОВ «Айрос»були ОСОБА_10, ОСОБА_7, яким належали по 33,3% статутного капіталу кожному та ОСОБА_5, якому належало 33,4 % статутного капіталу товариства.

26 жовтня 2010 року між ТОВ «Айрос» та Фондом приватизації комунального майна Голосіївського району м.Києва укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень 19) ( в літері Б) загальною площею 32,80 кв.м., які знаходяться в буд. АДРЕСА_1.

09 грудня 2010 року між ТОВ «Айрос», в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого остання отримала у власність нежилі приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень 19) (в літері Б) загальною площею 32,80 кв.м., які знаходяться в буд. АДРЕСА_1.

При укладенні договору купівлі-продажу спірних приміщень ОСОБА_5 діяв від імені ТОВ «Айрос» на підставі протоколу № 4 від 18 листопада 2010 року загальних зборів учасників ТОВ «Айрос», відповідно до якого учасники товариства прийняли рішення продати належні приміщення і уповноважили директора товариства ОСОБА_5 укласти відповідний договір.

Відповідно до договору дарування від 14 травня 2012 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бугаренко Т.В., ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в дар нежилі спірні приміщення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень з № 1 по № 4 (групи приміщень 19) ( в літері Б) загальною площею 32,80 кв.м., які знаходяться в буд. АДРЕСА_1 від 09 грудня 2010 року, укладений між ТОВ «Айрос» та ОСОБА_8

При ухваленні вказаного рішення судом було вказано, що майно, яке було предметом договору може бути витребувано від особи, яка не була стороною недійсного правочину, в зв'язку з чим відмовив у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору дарування, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року ТОВ «Айрос» припинено свою діяльність, про що 17 квітня 2014 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що під час процедури ліквідації ліквідаційною комісією не вживались заходи щодо захисту права власності ТОВ «Айрос» на спірні приміщення та позову про витребування зазначеного майна у ОСОБА_5 товариством не заявлялось. Також увстановлений законом спосіб не вирішувалось питання щодо передачі учасникам Товариства його майна, що залишилась після задоволення вимог кредиторів.

Отже, враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджкється з висновком суду про те, що ОСОБА_4 не є належним позивачем у даному спорі і заявлений нею спосіб захисту з огляду на встановлені судом обставини не узгоджується з положеннями ст.392 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що судом не застосовано положення ст.392 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки судом при ухваленні оскаржуваного рішення надано належну оцінку всім обставинам справи. Крім того необхідно зазначити, що саме ТОВ «Айрос»мав пред'являти позов про визнання його права власності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді