Справа № 522/3618/16-ц
Провадження № 2/522/3832/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Одеської міської ради про встановлення порядку користування жилим приміщенням, виділ частки в натурі, вселення, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просив встанови порядок користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1, виділити у користування, ОСОБА_1, ізольовану кімнату площею 11,2 кв.м., залишити у загальному користуванні кухню, коридор, ванну кімнату вбиральню; вселити ОСОБА_1 в квартиру за адресою: АДРЕСА_2; зобовязати відповідача ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому посилався на те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їхньому сину ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_3, в рівних частках на праві спільної часткової власності. Квартира складається із двох ізольованих кімнат розміром 18,5 кв.м., 11,2 кв.м,, коридору 6,8 кв.м. та на кухні 13,7 кв.м., через яку здійснюється користування кімнатами. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 23 листопада 2003 року, актовий запис №398 розірваний.

Позивач зазначає, що відповідач замінила замки вхідної двері квартири і позбавила позивача права користуватись жилим приміщенням, та в кімнатах, де проживав позивач залишилися його речі та документи, які відповідач не повертає. Також з відповідачем не було досягнуто згоди про порядок користування зазначеної квартири, що стали підставою для звернення позивача за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Позивач та його представник у судовому засідані, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засідані, позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, пояснення свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1, відповідачу ОСОБА_2 та їхньому малолітньому сину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в рівних частках на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_4 що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19 січня 2009 року за №8-22593.

Згідно довідки про склад сімї та реєстрації від 09.10.2014 року № 933 в даній квартирі проживають та зареєстровані позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, та їх син ОСОБА_3.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 23 листопада 2003 року, актовий запис №398 розірваний.

Згідно з актів № 1 від 05.01.2016 року та № 2 від 02.02.2016 р. вбачається, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_5, змінений вхідний замок та в квартиру, що належить позивачу на праві спільної часткової власності неможливо потрапити.

Також вищевказані обставини підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно з ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положень ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усі власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав.

Згідно з положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положень ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності.

Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з положень ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що позивач як співвласник має право проживати та безперешкодно користуватися квартирою що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6., тому позовні вимоги в частині вселити ОСОБА_1, та зобовязати відповідача, ОСОБА_2, не чинити перешкоди у користуванні вищевказаною квартиро підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог, виділення у користування, ОСОБА_1, ізольовану кімнату площею 11,2 кв.м., залишити у загальному користуванні кухню, коридор, ванну кімнату вбиральню суд зазначає наступне.

Згідно ч.1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до п.14 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядку користування приміщення квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п.6 Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» , якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Згідно з положень ч.1 ст.143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

07 липня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси було постановлено ухвалу про призначення будівельно-технічної експертизи.

27 липня 2016 року від судового будівельно-технічний експерт Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи а саме: копію технічного паспорту на квартиру № 37 в житловому будинку № 34 по вул. Манежна, м. Одеса, та відповідно до ст.15 Закону «Про судову експертизу» необхідно провести оплату вартості експертизи, яка відповідно до рахунку № 3480 від 27 липня 2016 року складає 5 945,40 грн.

28 грудня 2016 року Одеським науково-дослідний інститут судових експертиз МЮУ були поверненні матеріали цивільної справи до суду у звязку з невиконанням клопотання про надання додаткових матеріалів та не сплачено вартість проведення експертизи.

У звязку з вищевказаним позивач відповідно до рахунку № 3480 від 27 липня 2016 року не сплатив вартість проведення експертизи а відповідач не надав копію технічного паспорта на квартиру №37 в житловому будинку №34 по вул. Манежна, м. Одеса, що є зловживанням своїх прав.

Згідно ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У звязку з тим, що судово будівельно-технічна експертиза не була проведена з вищевказаних підстав, судом не можливо встановити чи можливий поділ домоволодіння за адресою: АДРЕСА_7 в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників.

Виходячи з вищевикладеного суд, дійшов висновку, що в позовних вимогах в частині виділення у користування ізольовану кімнату слід відмовити.

Також відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку зазначеним з відповідача підлягає стягнення на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення представників сторін, пояснення свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, ч.3 ст.209, ст.ст. 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Зобовязати відповідача ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1102,40 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ю. Бойчук