Справа № 199/6291/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 вересня 2017 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Сидоренко А.О.

За участі відповідачки ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного договору № BLаЖГА00045410 від 21 червня 2011 року відповідач ОСОБА_1 в банківській установі позивача отримав кредит у розмірі 10000 грн. Відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15 % річних шляхом щомісячних платежів, щомісячну плату за обслуговування кредиту в розмірі 175 грн. та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами. Кінцевий строк погашення кредиту - 21 червня 2014 року. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кошти в повному розмірі. Умови погашення кредиту відповідачем не виконуються. Станом на 07 серпня 2015 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 45780,31 грн., з яких:

-6363,81 грн. - прострочена заборгованість за кредитом;

-1493,72 грн. - прострочені відсотки;

-2764,55 грн. - прострочена комісія;

-35158,23 грн. - штраф за несвоєчасне погашення кредиту.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість.

Позивач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив. Надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить розглянути справу за відсутності свого представника. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності представника позивача.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заперечили проти задоволення позовних вимог. ОСОБА_1 підтвердила, що на підставі укладеного з позивачем кредитного договору отримала кредит у розмірі 10000 грн. і станом на 07 серпня 2015 року мала прострочену заборгованість за тілом кредиту та відсотками, однак така заборгованість була нею після цього погашена і на теперішній час відсутня. Вважають, що позивач незаконно нарахував комісію, оскільки відповідні умови кредитного договору щодо нарахування комісії у розмірі 1,75% від суми кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що тягне за собою істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків в сторону погіршення становища споживача. Щодо нарахування позивачем пені, звертають увагу суду на те, що за умовами кредитного договору банк мав право нарахувати пеню лише у випадку ненадання документального підтвердження доходу за останні 6 місяців на письмову вимогу банку, однак таких вимог відповідачка не отримувала і позивачем докази направлення таких вимог суду не надані. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія договору банківського обслуговування № BLаЖГА00045410, укладеного 21 червня 2011 року відповідачем ОСОБА_1 з Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 10000 грн. на споживчі потреби, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі. Відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15 % річних шляхом щомісячних платежів, щомісячну плату за обслуговування кредиту в розмірі 175 грн. та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами. Кінцевий строк погашення кредиту - 21 червня 2014 року.

Відповідачем ОСОБА_1 визнаний той факт, що зазначений кредитний договір підписаний особисто нею.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кошти в повному розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно розрахунку заборгованості, умови погашення кредиту відповідачкою не виконувалися і станом на 07 серпня 2015 року заборгованість відповідачки перед банком становила за простроченим тілом кредиту - 6363,81 грн., та за простроченими відсотками - 1493,72 грн.

ОСОБА_1 визнаний вказаний розмір заборгованості станом на 07 серпня 2015 року.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення зазначеної заборгованості суд виходить з наступного.

З оцінених в сукупності та таких, що узгоджуються між собою:

- листа ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від 20 березня 2017 року, за яким у ОСОБА_1 станом на 06 березня 2017 року заборгованість за тілом кредиту та відсотками відсутня;

- листа ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від 11 травня 2017 року, за яким у ОСОБА_1 станом на 27 квітня 2017 року заборгованість за тілом кредиту та відсотками відсутня;

- наданих ОСОБА_1 копій чеків на підтвердження погашення кредитної заборгованості в період з листопада 2015 року по лютий 2017 року;

вбачається, що станом на час розгляду справи в суді зазначена заборгованість відповідачкою погашена і, з огляду на викладене, відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення нарахованої позивачем заборгованості з комісії у розмірі 2764,55 грн., суд виходить з того, що пунктом 4 спеціальної частини укладеного сторонами договору банківського обслуговування № BLаЖГА00045410 передбачена комісія за управління кредитом у розмірі 1,75 % від суми кредиту.

За п. 1.6 Загальної частини вказаного договору, за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої зазначається у п. 4 Спеціальної частини договору.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 21 червня 2011 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на поточні потреби, тобто споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нарахував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові № 6-1746цс16 від 11 листопада 2016 року і така правова позиція згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, підлягає врахуванню судом.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення нарахованого позивачем штрафу у розмірі 35158,23 грн., суд виходить з того, що як зазначено в ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

У відповідності до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно п. 4.2 Загальної частини укладеного сторонами договору, у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п. 3.3.3 Загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, визначеному п. 8 Спеціальної частини договору.

За п. 3.3.3 Загальної частини договору, у випадку прострочення виконання будь-яких боргових зобов'язань за договором не пізніше 10 календарних днів з дати отримання письмової вимоги банку надати до банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку.

Укладений сторонами договір банківського обслуговування № BLаЖГА00045410 не містить інших приписів щодо можливості нарахування такого виду неустойки, як штраф.

Позивачем суду не надано доказів того, що ним відповідачці направлялися письмові вимоги надати до банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку, і відповідачкою отримання таких вимог категорично заперечується.

Таким чином, позивачем не доведено невиконання ОСОБА_1 її обов'язку, передбаченого п. 3.3.3 Загальної частини договору, і, за таких обставин, останнім не доведено наявність підстав для нарахування відповідачці штрафу, а нарахований позивачем штраф стягненню з відповідачки не підлягає.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :

12.09.2017