провадження № 2/243/3569/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Останькович А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов'янська цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, де зареєстровані попередні власники квартири - ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3, які понад 10 років проживають за кордоном. За попереднім договором вони повинні були знятися з реєстрації з вказаної квартири до 01.08.2017 року, однак дотепер цього не виконали. У зв'язку з викладеним просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяви про розгляд справи за своєї відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2017 року, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_2 від 01.08.2017 року (а.с.7).

Відповідно до довідки ТОВ «Арагорн» №713 від 03.08.2017 року, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 20.10.1982 року, ОСОБА_4 - з 23.07.2002 року (а.с.8).

Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 01.09.2010 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб 01.09.2010 року, актовий запис 1109. Прізвище дружини змінено на прізвище чоловіка «ОСОБА_5» (а.с.15).

Вирішуючи питання стосовно визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).

Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.

У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Звертаючись до суду з дійсним позовом позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, оскільки вони там були зареєстровані, як попередні власники, на теперішній час, після укладення між ними договору купівлі-продажу, їх право власності на квартиру припинене, а їх подальша реєстрація перешкоджає позивачеві у розпорядженні належною йому власністю.

Суд вважає такі вимоги позивача цілком обґрунтованими, оскільки дійсно відповідачі в спірній квартирі не мешкають та залишилися там зареєстровані як колишні власники квартири.

Крім того, згідно ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У зв'язку з тим, що відповідачі визнали позовні вимоги, визнання позову не порушує права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Позивач не вимагає компенсації понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: відсутній, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко