Провадження № 22-ц/773/932/17 Категорія: 43 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Федонюк С.Ю., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_9, житлово-комунального підприємства № 2 про встановлення порядку користування квартирою, зміну договору найму жилого приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду від 04 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.04.2017 року первісний позов ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8 задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою № АДРЕСА_1 з наданням у користування ОСОБА_2 та неповнолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 житлових кімнат площею 17,5 кв. м. (експлікація 29-4) та 11,9 кв. м. (експлікація 29-10); у користування ОСОБА_2, ОСОБА_9 житлові кімнаті площею 11,9 кв. м. (експлікація 29-9) та 8,9 кв. м. (експлікація 29-5).

Залишено ванну (експлікація 29-7), кухню (експлікація 29-3), туалет (експлікація 29-8), коридор (експлікація 29-1), кладову (експлікація 29-2), кладову (експлікація 29-6) у спільному користуванні ОСОБА_2, неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9.

Змінено договір найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 з зобов'язанням ЖКП № 2 укласти: з ОСОБА_2 окремий договір найму на кімнати житловою площею 17,5 кв. м. та 11,9 кв. м. та відкрити на її ім'я особовий рахунок на вказані приміщення; з ОСОБА_2 окремий договір найму на кімнати житловою площею 8,9 кв. м. та 11,9 кв. м. та відкрити на її ім'я особовий рахунок на вказані приміщення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а її зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Задовольняючи первісний позов, місцевий суд виходив з того, що визначений порядок користування квартирою відповідатиме інтересам позивачки та її неповнолітніх дітей, не призведе до погіршення їх житлових умов та не порушуватиме житлових прав відповідачів. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, місцевий суд свої висновки обґрунтовував тим, що відповідачка не довела відсутність позивачки та її неповнолітніх дітей у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу Української PCP користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Статтею 63 Житлового кодексу Української PCP передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Згідно з ст. 104 Житлового кодексу Української PCP член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 є комунальною власністю та знаходиться на балансі ЖКП № 2.

Спірна квартира має загальну площу 75,6 кв. м., жилу площу - 50,2 кв. та складається з чотирьох ізольованих кімнат площею 17, 5 кв. м., 11,9 кв. м., 11,9 кв. м. та 8,9 кв. м. (а.с.10).

В спірній квартирі з правом на проживання зареєстровані: позивач ОСОБА_2, неповнолітні діти позивачки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_9, що підтверджується копією особового рахунку (а.с.9).

В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що в силу ст. 104 Житлового кодексу України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Оскільки жила площа спірної квартири складає 50,2 кв. м., що відповідає 8,36 кв. м. на кожну із зареєстрованих у спірній квартирі осіб, тобто на позивачку та трьох її дітей припадає 33,4 кв. м., місцевий суд на підставі наведених правових норм прийшов до правильного висновку, що позивачці можуть бути виділені у користування житлові кімнаті площею 17,5 кв. м (експлікація 29-4) та 11,9 кв. м. (експлікація 29-10), які за загальною житловою площею є меншими тої, яка припадає на них, а відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_9 - житлові кімнаті площею 11,9 кв. м. (експлікація 29-9) та 8,9 кв. м. (експлікація 29-5) (а.с.10) із залишенням ванної (експлікація 29-7), кухні (експлікація 29-3), туалету (експлікація 29-8), коридору (експлікація 29-1), кладової (експлікація 29-2), кладової (експлікація 29-6) у спільному користуванні сторін.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що визначення такого порядку користування спірною квартирою відповідатиме інтересам позивачки і її неповнолітніх дітей, не призведе до погіршення їх житлових умов, і не порушуватиме прав відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_9

У відповідності до ст. 71 Житлового кодексу Української PCP при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно з ст. 72 Житлового кодексу Української PCP визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 разом з трьома неповнолітніми дітьми покинула спірну квартиру 30.12.2015 року, оскільки перейшла проживати до орендованої квартири.

На початку червня 2016 року, позивачка та її неповнолітні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, повернулися до спірної квартири і проживали в ній до початку липня 2016 року.

Внаслідок конфлікту, який виник між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_2 на початку липня 2016 року, позивачка разом з неповнолітніми дітьми переїхала на тимчасове проживання до АДРЕСА_1.

Неповнолітня дочка позивачки ОСОБА_6 повернулася до спірної квартири наприкінці серпня 2016 року і проживала у вказаній квартирі до грудня 2016 року, відвідувала за місцем свого проживання школу № 20, що підтверджується довідкою КП «Луцька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20 Луцької міської ради Волинської області» від 15.02.2017 року (а.с.37).

Дану обставину підтвердили допитані в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_10 та крім того підтверджується поясненнями позивачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_2

Судом також встановлено, що в кінці листопада - на початку грудня 2016 року позивачка ОСОБА_2 з метою проживання намагалася потрапити до спірної квартири, проте зробити цього не змогла у зв'язку з тим, що замок на вхідних дверях був замінений відповідачкою ОСОБА_2, ключі на вимогу позивачки відповідачка не дала. Дана обставина була визнана в судовому засіданні самою відповідачкою ОСОБА_2 і не заперечувалася під час розгляду справи в апеляційному суді.

Крім того, судом з показань згаданих свідків встановлено, що в квартирі залишалися особисті речі позивачки та меблі, позивачка вселитися до спірної квартири не змогла, хоча мала такий намір, оскільки відповідачкою ОСОБА_2 у цьому їй чинилися перешкоди. Ці обставини в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи визнала і представник відповідачки ОСОБА_4

В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідачем ОСОБА_2 доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивачка ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми вибула на інше постійне місце проживання в АДРЕСА_2, надано не було.

Судом обґрунтовано не взято до уваги письмове повідомлення Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області від 19.12.2016 року № 3/17719 (а.с.31) на підтвердження зустрічних позов вимог про визнання позивачки та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки вищевказаний документ не містить жодних відомостей щодо того, з якого часу ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8 не проживають у спірній квартирі, як і не зазначені причини такого не проживання.

Отже, місцевий суд на підставі встановлених обставин та наданих доказів, прийшов до правильного висновку, що позивачка ОСОБА_2 та її неповнолітні діти не були відсутні в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, оскільки не проживали у спірній квартирі в період з 30.12.2015 року до червня 2016 року, в червні 2016 року вселилися до спірної квартири зі згоди відповідачів. тобто були відсутні в квартирі менше шести місяців.

З огляду на встановлені у справі обставини, правильним є висновок суду про відсутність в розглядуваному випадку передбачених законом підстав для визнання позивачки та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою.

Твердження відповідачки про те, що між сторонами раніше склався порядок користування спірною квартирою, за яким вона користувалась одноосібно кімнатою площею 11,9 кв. м. (експлікація 29-10), виділену судом в порушення цього порядку (як вважає апелянт) у користування позивачки, нічим не доведені, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують висновків суду.

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предметів заявлених як первісного так і зустрічного позовів, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову в даній справі відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 04 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: