Провадження № 2/520/301/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про втрату права користування нежитловим приміщенням,
26.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування нежитловим приміщенням за адресою Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
В обґрунтування свого позову посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 не перебуває та не рахується членом сім`ї військовослужбовця, за місцем дислокації частини не мешкає, а від так втратила право користуватись нежитловим приміщенням військової частини.
Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.
В судовому засіданні представник позивача Військової частини № НОМЕР_1 Блонський Олег Юрійович позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 , як юридична особа, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .
З довідки (витяг з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 24.11.2016 року №14/030 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28.03.2011 року зареєстровані за юридичною адресою АДРЕСА_1 в будинку, який належить Військовій частині НОМЕР_1 (Одеський прикордонний загін).
З довідки адміністрації Військової частини № НОМЕР_1 від 24.11.2016 року № 14/1026 вбачається, що громадянка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний період не перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 та не рахується членом сім`ї військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 .
В довідці № 14/1027 від 24.11.2016 року зазначається, що громадянка ОСОБА_1 зареєстрована зі своєю донькою ОСОБА_3 за юридичною адресою військової частини НОМЕР_1 : АДРЕСА_1 . За місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 громадянка ОСОБА_1 з донькою не мешкають. Місце їх проживання невідоме.
Згідно довідок № 14/1028 та 14/1029 від 24.11.2016 року виданих адміністрацією Військової частини № НОМЕР_1 вбачається, що громадянка ОСОБА_1 зі своєю донькою ОСОБА_3 не перебувають на квартирному обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) та житлом не забезпечувалась.
Абзацом 7 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-ІУ визначено, що реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачена можливість громадян України, а також іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зареєструвати місце проживання у військовій частині у разі надання документів, що підтверджують проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації.
А ст.7 цього Закону та ч.2 п.26 правил реєстрації місця проживання (затверджено ПКМ України № 207 від 02.03.2016 року) передбачає зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснене, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
В Інструктивному листі Міністерства Оборони України від 11.06.2004 №224/1424 та Міністерства Внутрішніх справ України від 17.00.2004 №6963/пв надано роз`яснення, що право військовослужбовців та членів їх сімей бути прописаними (зареєстрованими) за юридичною адресою військових частин здійснюється у виняткових випадках на підставі довідок військових частин про проходження військовослужбовцем служби та про те, що військовослужбовець не забезпечений житлом за місцем дислокації військової частини.
З наведеного вбачається, що реєстрація місця проживання або місця перебування особи є дією, що фіксує наявність в особи законного права користування житловим приміщенням. Отже, реєстрація особи за місцем її проживання є похідною від права особи користуватись житлом, тому питання реєстрації, зняття з реєстрації та її скасування не можуть бути окремим предметом спору, без вирішення питань про право особи користуватись
Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на території України за винятком обмежень, які встановлені ст.ст. 12 та 13 Закону. Відповідно до п. 2 ч.І ст. 12 Закону свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено: на територіях військових об`єктів. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону - вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться: на територіях військових об`єктів. Військова частина НОМЕР_1 (її місце перебування разом з майном, яке перебуває в оперативному управлінні) відноситься до військових об`єктів.
Відповідно до ст.. 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» майно закріплене за центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, органами Державної прикордонної служби України, її навчальними закладами, установами та організаціями, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління, до майна, зокрема, відносяться будинки та споруди.
Військова частина НОМЕР_1 , відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», є органом охорони державного кордону і входить до структури Державної прикордонної служби України.
Зазначені обставини свідчать, що відповідач втратила право користуватись нежитловим приміщенням Військової частини НОМЕР_1 та бути зареєстрованою за юридичною адресою частини, оскільки на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 не перебуває, не рахується членом сім`ї військовослужбовця, за місцем дислокації частини не мешкає постійним (службовим) житлом не забезпечувалась.
Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях
Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі
Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні
З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 12, 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 2.2. та п. 3.1. «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», ст.. 10, 15, 60, 118-119 ЦПК України,
Позовні вимоги Військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , про втрату права користування нежитловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування нежитловим приміщенням за адресою Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.
Суддя Куриленко О. М.