№ 336/4061/17
пр. № 4-с/336/139/2017
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Наумові А.А.

за участі представників скаржника ОСОБА_1, ОСОБА_2, державного виконавця Зюбрицького А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» про визнання незаконною тривалої бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3, визнання незаконними та скасування постанов про повернення виконавчого документу, зобов'язання державного виконавця відновити виконавчі провадження та здійснити дії з передання на примусову реалізацію нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «МетаБанк» звернувся зі скаргою в порядку ст. 383 ЦПК України, вказуючи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2012 року було задоволено позов ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6, Шевченківський РВ ЗМУ ГУМВС України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на житловий будинок № 79 по вул. Верещагіна у м. Запоріжжя, належний на праві власності ОСОБА_4, а також на земельну ділянку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Верещагіна, 79, належну ОСОБА_5

У березні 2016 року виконавчі листи були вчетверте подані до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та 23.03.2016 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицьким А.В. було відкрите два виконавчих провадження з виконання рішення суду в частині звернення стягнення на житловий будинок та інше майно, а також з виконання рішення суду в частині звернення стягнення на земельну ділянку. Водночас в установлений чинним законодавством строк державним виконавцем Зюбрицьким А.В. виконавчі дії в повному обсягу не проведені, зокрема, опис та арешт майна здійснений лише у вересні 2016 року, а постановами від 22.06.2017 року виконавчі листи повернуті стягувачеві у звязку з тим, що майно, на яке рішенням суду звернуто стягнення, належить іншій особі, а не боржникові. По суті скарги просили визнати незаконною тривалу бездіяльність державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицького А.В. в ході виконавчих проваджень, визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицького А.В. від 22.06.2017 року про повернення виконавчих листів стягувачеві, зобовязати державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицького А.В. відновити виконавчі провадження та протягом трьох місяців з дня поновлення виконавчого провадження здійснити дії щодо передання на примусову реалізацію нерухомого майна, на яке звернуто стягнення за рішенням суду.

В судовому засіданні представники скаржника на скарзі наполягали, вказуючи, що державним виконавцем при виконанні рішення суду в частині звернення стягнення на житловий будинок тривалий час не проводилось взагалі жодних виконавчих дій, що дало час боржникові та іншій особі ОСОБА_7 житловий будинок вивести з власності ОСОБА_4, оскільки у квітні 2017 року право власності на житловий будинок було перереєстроване за ОСОБА_7 за рішенням суду, за яким на цей час відкрите касаційне провадження та виконання рішення суду зупинено. Крім того, представники стягувача звертали увагу на те, що окрім житлового будинку, судом також було звернуто стягнення на інше рухоме майно, яке є власністю ОСОБА_4, однак, також державним виконавцем не було реалізовано. В частині виконання рішення суду щодо звернення стягнення на земельну ділянку вказували, що право власності на земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_5, тож державним виконавцем безпідставно було повернуто виконавчий документ з підстав, які вказані у постанові від 22.06.2017 року.

Державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицький А.В. проти скарги заперечував, стверджуючи, що його дії та рішення в межах обох виконавчих проваджень відповідали вимогам чинного законодавства, а виконавчі документи були повернуті стягувачеві, оскільки право власності на житловий будинок та земельну ділянку перейшло до ОСОБА_7, а реалізувати інше майно, на яке також було звернуто стягення не було можливості, оскільки в рішенні суду було визначену початку ціну для реалізації усього майна. Пояснити з яких причин він тривалий час не описував та не арештовував майно не зміг.

Зацікавлені особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду не зявились, про місце та час розгляду скарги повідомлялись в установленому порядку, причини неявки суду не повідомили, пояснень з приводу скарги не надали.

ОСОБА_7, який не був вказаний у скарзі в якості зацікавленої особи, оскільки не являється учасником виконавчого провадження, однак, з невідомих суду джерел дізнався про розгляд такої скарги, надав заперечення, в яких вказував, що державним виконавцем вчинялись дії з виконання рішення суду (звідки у ОСОБА_7, який не був учасником цивільної справи та учасником виконавчого провадження наявні відомості щодо ходу виконавчих проваджень, суду невідомо).

Оскільки відповідно до положень ст. 386 ЦПК України в редакції Закону України від 02.06.2016 року скарга розглядається у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються, тож судом скарга розглянута за відсутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5

При дослідженні матеріалів виконавчого провадження, а також інших документів, на які представники скаржника та державний виконавець посилались як на підстави своїх доводів та заперечень, судом встановлено наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 32-11-08/0013-МП/К-1 від 11.02.2008 року: нерухоме майно жилий будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Верещагіна, буд.79, житловою площею 158,1 кв.м., ворота №7, паркани №№ 6,9,10; хвіртка № 8; замощення І; навіс Г; вольєр Д; загальною площею 217,4 кв.м., площа земельної ділянки 497 кв.м., а також інше майно, що належить іпотекодавцю, у тому числі металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відеоспостереження, сигналізація, ворота з дистанційним керуванням, яке знаходиться в вищевказаній іпотеці, не маючи статусу нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною реалізації в розмірі 1515000 грн. 00 коп. та на підставі іпотечного договору № 32-11-08/0013-МП/К-3 від 06.04.2009 року: на нерухоме майно земельну ділянку, що розташована в м. Запоріжжя, вул. Верещагіна, буд. №79, загальною площею 0,0496 га, кадастровий номер :07:029:0001, що належить ОСОБА_5 на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною реалізації в розмірі 19096 грн. 00 коп. в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством «МетаБанк» за кредитним договором № 32-11-08/0013-К від 11.02.2008р. (загальний розмір заборгованості 3.586.329,22 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 1669089,72 грн.; прострочені відсотки 409003,63 грн.; прострочена комісія за управління кредитом - 120676,92 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 839 590,37 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків 493 663,97 грн.; пеня по комісії за управління кредитом 54304,61 грн.); виселено ОСОБА_4 з жилого будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Верещагіна, буд. № 79; зобовязано сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4 з житлового будинку № 79, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Верещагіна.

За вказаним рішенням суду було видано два виконавчих листа, а саме щодо звернення стягнення на житловий будинок та інше майно, що належить ОСОБА_4, а також виконавчий лист про звернення стягнення на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_5

З матеріалів виконавчих проваджень вбачається, що 17.03.2016 року ПАТ «МетаБанк» до ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області було подано дві заяви про відкриття виконавчих проваджень з двома виконавчими листами.

Постановою від 23.03.2016 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицьким А.В. було відкрите виконавче провадження № 50547738 з виконання рішення суду щодо майна ОСОБА_4

Постановою від 23.03.2016 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Зюбрицьким А.В. було відкрите виконавче провадження № 50547702 з виконання рішення суду щодо земельної ділянки ОСОБА_5

Оскільки скаржником оскаржувались бездіяльність та рішення державного виконавця за двома виконавчими провадженнями, однак, з виконання одного рішення суду, тож суд оцінюватиме дії, бездіяльність та рішення державного виконавця по кожному виконавчому провадженню окремо в межах однієї скарги, що відповідає положенням ст. 383 ЦПК України.

Так, з матеріалів виконавчого провадження № 50547702 вбачається, що після відкриття виконавчого провадження 23.03.2016 року державним виконавцем Зюбрицьким А.В. у цьому провадженні виконано лише одну єдину дію, а саме 08.09.2016 року було описано та арештовано земельну ділянку загальною площею 0,0496 га, розташовану у м. Запоріжжя, вул. Верещагіна, 79.

Наступним документом є акт державного виконавця про неможливість продажу земельної ділянки, а постановою від 22.06.2017 року виконавчий документ повернутий стягувачеві відповідно до п. 9 частини 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на те, що продаж житлового будинку не є можливим, тож не можливим і продаж земельної ділянки окремо від житлового будинку.

При цьому суд звертає увагу, що жодного документу, жодного запиту в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем протягом 15 місяців не складалось та не направлялось, в тому числі немає у виконавчому провадженні і відомостей про те, що державним виконавцем перевірялось саме в межах цього виконавчого провадження якій особі належить житловий будинок та земельна ділянка, на які звернуто стягнення за рішенням суду.

Пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України № 1404, на який державний виконавець посилався в якості підстави для повернення виконавчого документу стягувачеві, вказано, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Водночас у цьому випадку по вказаному виконавчому провадженню таких обставин очевидно не було встановлено державними виконавцем та їх взагалі і не існувало, адже земельна ділянка за адресою: м. Запоріжжя, вул. Верещагіна, 79 на час прийняття такого рішення належала на праві власності саме боржнику ОСОБА_5, та і на цей час право власності на земельну ділянку зареєстроване саме за ОСОБА_5

Посилання державного виконавця на положення ст. 120 ЗК України яка вказує, що, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти; до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, та твердження його, що у звязку з набуттям ОСОБА_7 права власності на житловий будинок він одночасно набув і права власності на земельну ділянку, недоречні, адже у вказаній статті мова йде лише про земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, натомість як у власності ОСОБА_5 перебуває земельна ділянка площею 497 кв.м.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що право власності на житловий будинок ОСОБА_7 набув за рішенням суду від 16.02.2004 року, тож питання щодо права власності чи користування земельною ділянкою мають вирішуватись за нормами законодавства, яке діяло на момент набуття права власності на житловий будинок.

Статтею 120 ЗК України в редакції, яка діяла на момент набуття ОСОБА_7 права власності на житловий будинок, було визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Отже, за положеннями законодавства України, яке діяло на момент набуття ОСОБА_7 права власності на житловий будинок, до нього не перейшло одночасно і право власності на земельну ділянку навіть на ту її частку, на якій житловий будинок розташований.

При цьому суд звертає увагу, що сам ОСОБА_7 з приводу визнання за ним права власності на земельну ділянку або її частку не звертався та свої права в цій частині не захищав, водночас державний виконавець без відповідних на те повноважень фактично «наділив» ОСОБА_7 і правом власності на земельну ділянку.

За таких обставин рішення суду в частині звернення стягнення на земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_5, не виконане без будь-яких законних на те підстав, а постанова державного виконавця від 22.06.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачеві по виконавчому провадженню № 50547702 не ґрунтується на положеннях чинного законодавства та підлягає скасуванню.

При вивченні виконавчого провадження з виконання рішення суду в частині звернення стягнення на майно ОСОБА_4 судом встановлено наступне.

Після відкриття виконавчого провадження постановою від 23.03.2016 року до 08.09.2016 року тобто протягом майже шести місяців будь-яких виконавчих дій державним виконавцем Зюбрицьким А.В. не здійснювалось.

Актом від 15.09.2016 року описане та арештоване майно, на яке було звернуто стягнення рішенням суду, а саме житловий будинок № 79 по вул. Верещагіна у м. Запоріжжя, металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлога з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортна сантехніка, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, система відеоспостереження, сигналізація, ворота з дистанційним керуванням.

У вересні 2016 року державним виконавцем зясовано перелік осіб, які зареєстровані проживаючими в вказаному будинку, після чого до березня 2017 року будь-яких виконавчих дій у виконавчому провадженні не здійснюється.

28.03.2017 року керівник органу ДВС звертається до відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР, який за нормами чинного законодавства не є органом опіки та піклування, з поданням про надання дозволу на реалізацію житлового будинку.

21.04.2017 року керівник органу ДВС звертається до районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району за наданням такого дозволу.

У травні 2017 року ОСОБА_7 надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що право власності на житловий будинок по вул. Верещагіна, 79 у м. Запоріжжя належить йому, після чого постановою державного виконавця від 22.06.2017 року виконавчий документ повертається стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 37 ч. 1 п. 2 Закону України № 1404, на яку державний виконавець посилався в якості підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, вказано, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Водночас такі підстави для повернення виконавчого документу у цьому випадку не є обґрунтованими, адже за рішенням суду від 16.01.2012 року було звернуто стягнення не лише на житловий будинок № 79 по вул. Верещагіна у м. Запоріжжя, який належав на праві власності ОСОБА_4, але і на інше майно, належне боржникові, а саме: металопластикові вікна та двері, броньовані двері, підлогу з підігрівом, камін, кондиціонери, імпортну сантехніку, в тому числі душові кабіни, газовий котел, супутникове обладнання, систему відеоспостереження, сигналізацію, ворота з дистанційним керуванням.

При цьому деяке з вказаного майна є таким, що може бути відокремлене від житлового будинку без пошкодження останнього чи зниження його вартості.

Водночас державним виконавцем таке майно хоча і було описане та арештоване, однак, всупереч вимогам чинного законодавства, не було реалізовано.

Твердження державного виконавця про те, що таке майно не виявлялось можливим реалізувати, оскільки за рішенням суду було визначено початкову ціну усього майна разом з житловим будинком, тож не було можливим визначити вартість рухомого майна для його продажу, безпідставні, адже оцінка вказаного майна є очевидно можливою, а рівно і його реалізація.

При цьому, посилаючись на те, що рішення суду не можливо було виконати державний виконавець також і не скористався своїм правом та обовязком звернутися до суду з поданням в порядку ст. 373 ч. 2 ЦПК України, яка вказує, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

У будь-якому випадку, враховуючи, що предметом стягнення за рішенням суду, окрім житлового будинку, було також інше рухоме майно, яке належало саме ОСОБА_4 та могло бути реалізовано без житлового будинку, повернення виконавчого документу з підстави, визначеної ст. 37 ч. 1 п. 2 Закону України № 1404, є неприпустимим.

За таких обставин, суд також погоджується з тим, що постанова державного виконавця від 22.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 50547738 підлягає скасуванню як незаконна.

Вирішуючи скаргу ПАТ «МетаБанк» в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця суд виходить з наступного.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 від 02.06.2016 року до засад виконавчого провадження віднесені наступні:

1) верховенство права;

2) обовязковість виконання рішень;

3) законність;

4) диспозитивність;

5) справедливість, неупередженість та обєктивність;

6) гласність та відкритість виконавчого провадження;

7) розумність строків виконавчого провадження;

8) співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обовязковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Суд наголошує, що Європейським судом з прав людини багаторазово розглядались та вирішувались справи з приводу невиконання в Україні рішень судів або занадто тривалого їх виконання та кожного разу такі рішення суду були прийняті не на користь України.

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини ОСОБА_8 проти України державу було зобовязано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини.

Як багаторазово вказував у своїх рішеннях ЄСПЛ, зокрема і рішенні по справі "Скордіно проти Італії" (N 1) (Scordino v. Italy) N 36813/97, по справі "ОСОБА_8 проти України" Заява N 40450/04) від 15.10.2009 року, якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі. Так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим.

Європейським судом з прав людини проблема невиконання рішень національних судів України визнана системною (структурною).

Отже, питання щодо забезпечення в Україні швидкого виконання рішень судів є одним з пріоритетніших на цей час.

Враховуючи, що державним виконавцем по обом виконавчим провадженням вчинено лише опис та арешт майна за спливом майже шести місяців після відкриття виконавчого провадження, а по виконавчому провадженню щодо майна ОСОБА_4 також отримано відповідь органу опіки та піклування за поданням про надання дозволу на продаж будинку і це всі дії, які були здійснені протягом 15 місяців, суд погоджується з твердженнями представників стягувача, що такий строк виконання рішення суду не є розумним, а зволікання державного виконавця не є виправданим, тож скарга в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця в обох виконавчих провадженнях є обґрунтованою та підлягає задоволенню судом.

Суд також зауважує, що у виконавчих провадженнях у письмовому вигляді, які надані державним виконавцем Зюбрицьким А.В. суду, відсутні усі документи, які наявні у виконавчих провадженнях в Автоматизованій системі виконавчого провадження (відповідно до відомостей з АСВП державним виконавцем 22.06.2017 року було винесено по кожному з виконавчих проваджень по дві постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві, одна з яких була скасована, натомість в матеріалах виконавчих проваджень наявно лише по одній постанові від 22.06.2017 року).

Водночас у відповідності до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2432/5 державний або приватний виконавець (далі - виконавець) після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Виконавцем до Системи обовязково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

До Системи в обовязковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офісу приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення.

Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої в електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обовязковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї.

Таким чином, наявність в автоматизованій системі виконавчого провадження рішення державного виконавця, якого немає фактично у виконавчому провадженні, є неприпустимим.

Водночас суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині зобовязаня державного виконавця Зюбрицького А.В. відновити виконавчі провадження та протягом трьох місяців з дня поновлення провадження здійснити дії щодо передання на примусову реалізацію нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, адже ст. 383 ЦПК України вказано, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тож в порядку вирішення скарги, поданої в порядку ст. 383 ЦПК України, можуть бути захищені права сторін виконавчого провадження, які на час звернення зі скаргою є порушеними, а не ті, які можуть бути порушені у майбутньому.

Крім того, суд нагадує, що до повноважень суду не віднесено керування державними виконавцями та надання вказівок державним виконавцям щодо порядку здійснення ними їх роботи, а лише здійснюється загальний контроль за виконанням рішень суду, зокрема, і шляхом розгляду скарг на дії, бездіяльність чи рішенням державних виконавців.

При цьому зобовязання конкретного державного виконавця вчиняти певні дії у визначені строки фактично нівелює порядок виконавчого провадження, визначений Законом України № 1404.

На підставі викладеного, керуючись ст. 383, 386, 387 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» про визнання незаконною тривалої бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3, визнання незаконними та скасування постанов про повернення виконавчого документу, зобов'язання державного виконавця відновити виконавчі провадження та здійснити дії з передання на примусову реалізацію нерухомого майна задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 у виконавчих провадженнях № 50547702 та № 50547738.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 від 22.06.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 50547702.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 від 22.06.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні № 50547738.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк