Номер провадження 2/243/423/2017
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«03» січня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді Хаустової Т.А.,
за участю секретаря судового засідання - Шевченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Горлівської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Горлівської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати - ОСОБА_2. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді 2/3 частки житлової квартири АДРЕСА_1. За життя спадкоємцем заповіту складено не було, томі вона стала єдиним законним спадкоємцем першої черги після її смерті.
Виконуючи вимоги ст. 1268 ЦК України, вона звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до Першої Горлівської державної нотаріальної контори, у зв'язку з чим 11 січня 2016 року була заведена спадкова справа №58454286. Після спливу шестимісячного строку вона звернулася до Першої Горлівської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.
Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії державного нотаріуса Першої Горлівської нотаріальної контори від 01 грудня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно, зареєстрований у відповідному органі державної реєстрації.
Просить суд визнати за нею право власності на 2/3 частки житлової квартири, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1.
До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Разом із позовною заявою надала Заяву, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі, з участю її представника - адвоката Керанчук В.Б. та задовольнити її позовні вимоги ( а.с. 18).
До судового засідання представник позивача - адвокат Керанчук В.Б., що діє на підставі Договору на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі від 16 грудня 2016 року ( а.с. 16-17) не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 03 січня 2017 року від представника позивача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с. 32).
Представник відповідача - Горлівської міської Ради Донецької області у судове засідання не з'явився, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.
У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців;
- фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином».
Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.»
У відповідності до п.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме».
Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження.
При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача.
Також необхідно зважати на те, що норми ч.9 ст. 74 ЦПК України мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.»
Оголошення у пресі - Газеті «Урядовий кур'єр» про виклик до судового засідання представника відповідача - Горлівської міської Ради Донецької області було опубліковано у Газеті «Урядовий кур'єр» № 246 ( 5866) від 28 грудня 2016 року ( а.с. 30).
і тому з 23 грудня 2016 року представник відповідача - Горлівської міської Ради Донецької області вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Представник відповідача - Горлівської міської Ради Донецької області своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.
Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до Горлівської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість.
Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у Центрально - Міському районі міста Горлівка Донецької області померла мати позивача - ОСОБА_2 ( а.с. 10).
Спадщина після смерті ОСОБА_2 за даними спадкового реєстру відкрилася за законом, заповіт відсутній, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42650373 від 11 січня 2016 року.
Спадкова справа в Україні після смерті ОСОБА_2 за № 58454286 заведена в Першій Горлівській державній нотаріальній конторі за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини, що підтверджується Постановою державного нотаріуса Першої Горлівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі ( а.с. 11, 15).
ОСОБА_2 мала у власності 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 04 вересня 1997 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Горлівської міської Ради Донецької області (а.с.12).
Інші 2/3 частки квартири АДРЕСА_1, належать ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по 1/3 частки кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 04 вересня 1997 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Горлівської міської Ради Донецької області (а.с. 12).
Зі Свідоцтва про смерть, виданого 27 грудня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, вбачається, що батько позивача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у Центрально - Міському районі міста Горлівка Донецької області, актовий запис про смерть № 5266 (а.с. 7,9).
Єдиним спадкоємцем на дане спадкове майно після смерті ОСОБА_5 була - ОСОБА_2 - дружина спадкодавця і мати позивача. ( а.с.7).
До часу своєї смерті ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у Центрально - Міському районі міста Горлівка Донецької області померла мати позивача - ОСОБА_2 ( а.с. 10).
До часу своєї смерті ОСОБА_2 також проживала та була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1.
Спадкова справа в Україні після смерті ОСОБА_2 за № 58454286 заведена в Першій Горлівській державній нотаріальній конторі за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини, що підтверджується Постановою державного нотаріуса Першої Горлівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі ( а.с. 11,15).
У склад спадкового майна після смерті ОСОБА_2 входить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1, які належали спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 04 вересня 1997 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Горлівської міської Ради Донецької області ( а.с.12), а також 1/3 частка квартири АДРЕСА_1, які належали спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 04 вересня 1997 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Горлівської міської Ради Донецької області, яку вона при житті прийняла, оскільки мешкала разом зі спадкодавцем - ОСОБА_5 на момент його смерті, однак не оформила та не зареєструвала на своє ім'я.
Спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її прийняття.
Таким чином мати позивача ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 відповідно до вимог діючого законодавства на час відкриття спадщини після його смерті.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.
Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 позивач надала нотаріусу всі необхідні документи.
Однак, Постановою державного нотаріуса Першої Горлівської державної нотаріальної контори від 01 грудня 2016 року № 362/02-35 їй було відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ( а.с.15).
При цьому нотаріус послався на те, що позивачем не було надано відомості ( інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Згідно до п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.
Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.
Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами : копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово - експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця».
Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування».
Згідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»
п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».
Постановою нотаріуса від 01 грудня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця - ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно правовстановлюючого документу на нерухоме майно ( а.с. 15).
Пунктом 6 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, розроблених відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України N 614-VI від 1 жовтня 2008 року «Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат"» із змінами, внесеними згідно із Законом N 5076-VI від 05.07.2012 р. та схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року передбачено, що обов'язковим документом, необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину є витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Тим самим пунктом передбачено, що за відсутності зазначеного вище витягу, нотаріус роз'яснює спадкоємцю про можливість вирішення зазначеного питання у судовому порядку.
Аналогічні вимоги містяться у пункті 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями.
Статтею 18 ч. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 8 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 передбачено, що державна реєстрація права власності проводиться реєстратором при пред'явленні власником, у тому числі і документу, що посвідчує особу. Таким чином, отримання у теперішній час ОСОБА_1 правовстановлюючого документу на 2/3 частки квартири та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, тобто реєстрація у реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності спадкодавця на 2/3 частини квартири, яка розташована у АДРЕСА_1, є неможливим.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічна норма міститься у п. 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК).
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.
Викладене також підтверджено і роз'ясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).
Таким чином, прийнявши у спадок після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 мати позивача - ОСОБА_2 отримала право власності на 1/3 частину квартири, але не зареєструвала за собою це право.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.
Уперше обов'язковість реєстрації права власності була введена ЦК України 2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який був прийнятий у 2004 році.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Враховуючи викладене, у склад спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 входить право на 2/3 часток квартири, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1.
Позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину, має право на отримання цього нерухомого майна у власність.
Правомірність і законність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно, а саме: на 2/3 часток квартири, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 підтверджена роз'ясненнями, наданими у п. п. 5, 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якими вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).
Суди повинні мати на увазі, що ….. незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.
Викладене також підтверджено і роз'ясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).
Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Як особа, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 є її правонаступником.
Однак її право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України.
Умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328,1216,1222,1225,1268, 1296,1297,1299 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування", Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Горлівської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 2/3 часток квартири, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1, загальною площею 43,41 кв.м, як на майно, отримане у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.
Заочне рішення може бути переглянуто Слов'янським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача або третьої особи, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчий кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Слов"янського міськрайонного суду Т.А.Хаустова.