Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/5195/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/608/17 Антоненко М.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіцена», третя особа: садове товариство «Монтажник-2» про витребування безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авіцена», третя особа: садове товариство «Монтажник-2» про витребування безпідставно набутого майна, посилаючись на те, що він є членом садового товариства „Монтажник-2".

Вказує, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка № НОМЕР_2, розташована на території СТ „Монтажник-2", що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1.

У 1988 - 1989 роках він був головою правління СТ „Монтажник-2".

У вересні 1988 року за власні кошти він в ЗАО „Запоріжметалургмонтаж-204" придбав побутовий вагончик, встановив його на належній йому земельній ділянці та використовував його як садовий будинок.

У 2001 році на території садового товариства „Монтажник-2" відповідач виконував бурильні роботи.

Оскільки він не користувався вагончиком на той час, він погодився надати його працівникам відповідача за їх проханням для тимчасового користування. Будь-яких документів про оренду вагончика не складалось.

Зазначає, що він не користувався своєю садовою ділянкою, тому про відсутність побутового вагончика на своїй земельній ділянці дізнався через декілька місяців. Тривалий час він не міг з'ясувати місце знаходження належного йому на праві власності побутового вагончика.

Згодом дізнався, що правління садового товариства „Монтажник-2" 03.08.2001 року передало ТОВ „Авіцена" вказаний побутовий вагончик в рахунок оплати за виконані роботи по бурінню скважин на території садового товариства „Монтажник-2", зазначивши при цьому, що побутовий вагончик (садовий будинок) належить на праві власності садовому товариству, тобто садове товариство привласнило його та розпорядилось чужим майном, що підтверджується випискою з протоколу засідання правління садового товариства „Монтажник-2" від 03.08.2001 року.

Вказує, що він декілька років намагався вирішити питання повернення побутового вагончика або відшкодування шкоди в позасудовому порядку.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2013 року йому відмовлено у задоволені позову про стягнення з ТОВ «Авіцена» та СТ «Монтажник-2» матеріальної та моральної шкоди, що були завдані внаслідок заволодіння побутовим вагончиком.

Зазначає, що під час розгляду цієї справи представник ТОВ "Авіцена" проти позову заперечував, однак визнав факт передачі ТОВ „Авіцена" побутового вагончика в рахунок оплати за роботу, зазначив суду, що товариство добросовісно набуло право власності на побутовий вагончик, який був прийнятий від СТ «Монтажник-2» як оплата за виконані роботи. Однак документів про своє право власності на вагончик не надав.

Вважає, що відповідач незаконно утримує належний йому побутовий вагончик, який отримав його без будь-яких правових підстав від правління садового товариства «Монтажник-2» за відсутності у останнього будь-яких документів, які б підтверджували право власності садового товариства на вказаний побутовий вагончик.

Будь-яких документів, які б могли підтвердити право власності відповідача на вказаний побутовий вагончик, не існує.

Вказує, що є підстави для витребування побутового вагончика у відповідача, оскільки він вибув з його володіння всупереч його волі, оскільки він не давав згоди на відчуження свого майна, та всупереч діючому законодавству.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд витребувати у відповідача побутовий вагончик, вилучити його і передати спірне майно у його володіння та користування.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2016 року відмовлено у задоволені позовної заяви у зв'язку з необґрунтованістю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка № НОМЕР_2, розташована на території СТ „Монтажник-2", що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1.

У 1988 - 1989 роках позивач був головою правління СТ „Монтажник-2".

У позові позивач посилався на те, що у вересні 1988 року за власні кошти він в ЗАО „Запоріжметалургмонтаж-204" придбав побутовий вагончик, встановив його на належній йому земельній ділянці та використовував його як садовий будинок. На підтвердження зазначених обставин, посилався на: державний акт на земельну ділянку НОМЕР_1; листи від 20.08.88 р., 05.09.88 р., 20.09.88р., 12.10.88 р., 21.09.88р., квитанцію про сплату за вагончик від 09.02.90 р., виписку з протоколу від 03.08.2001 р.

Згідно з рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області у справі № 0805/3645/2012, провадження № 2/314/39/2013 від 07 лютого 2013 року за цивільним позовом ОСОБА_3 до СТ «Монтажник-2» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у задоволенні вимог позивачу було відмовлено. На підтвердження належності ОСОБА_3 вагончика, позивач надав свої звернення на трест "Запоріжметалургмонтаж" з приводу його придбання, які за своїм змістом, не містять відомостей про набуття позивачем права власності на вагончик. Також позивачем наданий акт приймання-передачі вагончика від 21.09.1988 року; проте, згідно змісту цього документа, позивачем оформлювалася не передача вагончика у власність позивачу, а засвідчувалася згода комісії підприємства з рішенням керівника про передачу вагончика у власність ОСОБА_3 Також суд першої інстанції встановив, що акт містить печатку акціонерного товариства "Металургмонтаж-201", що явно не могло мати місце у 1988 році.

Ніяких інших доказів щодо набуття права власності на вагончик позивач суду не надав, а тому колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про спричинення йому матеріальної шкоди діями відповідачів не доведені належними доказами свої доводи

Крім того, зазначена подія мала місце у серпні 2001 року; при цьому згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; позовна заява подана до суду 12.07.2012 року; таким чином, позивач пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав.

З урахуванням викладеного, колегія пгоджується з висновком суду про те, що питання належності спірного вагончика позивачу ОСОБА_3 встановлено зазначеним вище судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, а тому не може доказуватись в даному провадженні, в зв'язку з чим відсутні законні підстави щодо передання у володіння та користування вагончика позивачу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: