АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/1415/17 Головуючий у 1 інстанції - Арапіна Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого Панченка М.М.

Суддів Кравець В.А., Шахової О.В.

При секретарі Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» і просила винести рішення, яким визнати недостовірною та такою, що порочить та принижує її честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену директором ТОВ «Комфорт КШ» ОСОБА_3 під час виступу у судовому засіданні, відносно позивача ОСОБА_2, яка, зі слів відповідача, є «злодюжкою, особою безвідповідальною, що вчиняла розтрати на роботі та крала під час роботи».

Позивач вважає, що, поширенням указаної інформації в судовому засіданні, куди вона прийшла захистити свої трудові права, були порушені її честь, ділова репутація добросовісного працівника та принижена людська гідність, тим самим їй була заподіяна моральна шкода, відшкодування якої вона просить стягнути в розмірі 15.000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 09 серпня 2016 року у позові ОСОБА_2 відмовлено/а.с.92-95/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов /а.с.98-103/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 серпня 2016 року залишити без змін з таких підстав.

Згідно ст.270 ЦК України «відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров»я, право на безпечне для життя і здоров»я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої наукової і технічної творчості».

Як слідує з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 у першій половині 2015 року працювала, як молодий спеціаліст, на посаді фармацевта у відповідача ТОВ «Комфорт КШ», директором якого є ОСОБА_3.

У зв»язку з трудовим конфліктом, який виник між сторонами і вирішувався у Дніпровському районному суді м.Києва, під час судового засідання 19.10.2015 року, директор ТОВ «Комфорт КШ» ОСОБА_3 на адресу позивачки зазначила, що вона є «злодюжкою, особою безвідповідальною, що вчиняла розтрати на роботі та крала під час роботи».

Із роз»яснень викладених у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» слідує, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширена інформація, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто, позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто, такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції дійшов думки, з якою погоджується суд апеляційної інстанції, що в даному випадку відсутній повний склад правопорушення, на яке посилається позивач, тобто, відсутнє поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Аналізуючи висловлену фразу представником ТОВ «Комфорт КШ» на адресу ОСОБА_2, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, згідно якого, спірний вислів директора ТОВ «Комфорт КШ» ОСОБА_3 на адресу позивачки при розгляді справи у судовому засіданні 19.10.2015 року, належить розглядати як критику дій позивачки, тобто, як оціночне судження, а не фактичне твердження, яке може підлягати перевірці.

Визначаючи спірний текст оціночним судженням, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що представник ТОВ»Комфорт КШ» не стверджує категорично про вчинення протиправних дій позивачкою.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями є висловлювання які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Тобто, колегія суддів дійшла висновку, що спірна інформація є лише оціночним судженням представника ТОВ»Комфорт КШ» ОСОБА_3.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» також роз'яснено, що відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при застосуванні положень статті 10 Конвенції.

Тобто, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав визнавати спірний вислів представника ТОВ»Комфорт КШ» ОСОБА_3, адресований на ім»я позивачки ОСОБА_2, таким, що порушує особисті немайнові права позивача, тобто, або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.308, 307 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: