Справа № 2-3394/1999 Головуючий у І інстанції Дубановська І. Д.
Провадження № 22-ц/780/911/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 01.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Гуля В.В., Савченка С.І.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2014 року за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина ОСОБА_2 за межі України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА :

у лютому 2014 року старший державний виконавець міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ у Київській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за кордон.

В обґрунтування зазначив, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3394 від 15.11.1999, виданого Рокитнянським районним судом Київської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої Ольги ІНФОРМАЦІЯ_1

03.09.2007 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Станом на 01.01.2014 року сума заборгованості по аліментах становить 36 672 грн. 40 коп.

Тому, державний виконавець просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника до виконання зобовязань.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2014 року подання задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження його в праві виїзду за межі України.

В обґрунтування скарги зазначив, що матеріали справи не містять доказів, які давали б підстави вважати про ухилення боржником від виконання рішення суду, в тому числі і шляхом здійснення в будь-який спосіб перешкод державному виконавцю щодо вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ у Київській області та обмежуючи ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням.

Проте погодитись із таким висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

З набранням чинності з 9 березня 2011 р. Закону України від 4 листопада 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Ст. 377-1 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За своїм змістом словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, старший державний виконавець міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ у Київській області не надав доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, чи ухилявся умисно боржник від вчиненя виконавчих дій.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що заборгованість по аліментам виникла у звязку тим, що на даний час відсутня така сторона у виконавчому провадженні, як стягувач, оскільки ОСОБА_3, на користь якої було стягнуто аліменти, померла у 2010 році, а державним виконавцем не було вчинено дій по заміні сторони у виконавчому провадженні.

Суд першої інстанції зазначених обставин належним чином не перевірив та в залежності від встановленого не прийняв законне і обґрунтоване рішення, зробивши передчасний висновок про необхідність застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2014 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: