Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 409/625/17
Провадження № 22ц/782/534/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Луганської В.М.,

суддів - Стахової Н.В., Дронської І.О.,

за участю секретаря: Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченої щомісячної адресної допомоги,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченої щомісячної адресної допомоги. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначило, що відповідач 17 серпня 2015 року звернувся з заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи. 27 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. За результатами розгляду поданих матеріалів та заяви було прийнято рішення про виплату державної допомоги в період з 27.08.2015 року по 26.10.2015 рік у сумі 442 гривень та з 27.10.2015 року по 26.12.201 5 рік у сумі 221 грн.

Позивач посилається на те, що у вересні 2016 року було проведено верифікацію наданих відповідачем відомостей та виявлено факт подання відповідачем недостовірних відомостей, а саме: наявність у нього нерухомості, розташованої поза межами окупованої території та районі проведення антитерористичної операції, у зв'язку з чим у виплаті допомоги йому було відмовлено та встановлено, що адресну допомогу йому було призначено без достатніх на те правових підстав, в результаті чого йому було надміру сплачено коштів у сумі 1326,00 гривень.

30.09.2016 року позивачем направлено листа на адресу відповідача з повідомленням про необхідність повернення виплачених коштів на рахунок позивача, однак відповідач добровільно не повернув вищевказану суму соціальної допомоги, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просив суд стягнути з відповідача суми надміру виплачених державних коштів у розмірі 1 326,00 грн.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 червня 2017 року у задоволенні позову Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням Управлінням соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд вищевказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким стягнути зі ОСОБА_2 суми надміру виплачених державних коштів у розмірі 1 326,00 грн. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не були досліджені в повному обсязі та відображені в рішенні всі обставини справи, суд неправильно дав оцінку встановленим по справі обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судове засідання представник Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без участі представника Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону виконані.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В бланку заяви позивач підкреслив, що у нього та членів її сім'ї відсутнє у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та районі проведення антитерористичної операції, відсутні транспортні засоби (механізми), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції, відсутній депозитний банківський рахунок з наявністю коштів, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Та особисто позивачем зазначено, що обставини, що впливають на виплату адресної допомоги відсутні. 30.09.2016 року позивач повідомив відповідача про необхідність повернення надміру сплачених коштів у сумі 1326,00 гри., у зв'язку з виявленням факту подання відповідачем недостовірних відомостей, а саме наявність у нього нерухомості, розташованої поза межами окупованої території та районі проведення антитерористичної операції. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом відповідач успадкував лише земельні ділянки без житлових будинків. Інших даних щодо факту володіння відповідачем нерухомого майна позивачем не було надано. Встановивши зазначені вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

Колегія суддів судової палати вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Постановою № 505 від 01.10.2014 року Кабінетом Міністрів України установлено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг . Вказаною постановою, затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин (далі Порядок), грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

У відповідності до абз.1 п. 5 зазначеного вище Порядку, для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім'ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються.

Зі змісту абз. 2 п. 5 Порядку вбачається, що у даній заяві уповноважений представник сім'ї зазначає, зокрема, наявність у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Згідно абз.1 п.6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

У відповідності до п. 11 Порядку, уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII), який є спеціальним, дія якого поширюється лише на визначене коло суб'єктів, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону № 1669-VII передбачено, що періодом проведення антитерористичної операції визначено час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону № 1669-VII на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року був затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого входило смт. Білокуракино Луганскої області, де розташовано житлове приміщення, де мешкає відповідач.

Даний населений пункт входить також і до оновленого Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, статтею 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» Антитерористичним центром при Службі Безпеки України видано наказ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07 квітня 2014 року.

За вимогами ст. ст. 10,11 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

Згідно з ч. 7 ст. 4 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" координацію діяльності суб'єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Отже, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07 квітня 2014 року визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Таким чином, житлове приміщення, де мешкає відповідач розташовано у смт. Білокуракино, відноситься до районів проведення антитерористичної операції.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 17.08.2015 року в заві про взяття на облік особи, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції вказав, що його фактичне місце перебування: АДРЕСА_1.

27.08.2015 року відповідач звернувся з заявою до позивача для призначення щомісячної адресної допомоги, особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, зазначивши адресу свого фактичного місця перебування: АДРЕСА_1.

В заяві відповідач зазначив, що у будь-якого з членів сімї у володінні житлове приміщення, розташоване, в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції відсутнє.

Рішенням Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації від 31.08.2015 було призначено допомогу відповідачу з 27.08.2015 по 26.10.2015 у сумі 442, 00 грн., з 27.10.2015 по 26.12.2015 у сумі 221, 00 грн.

За таких обставин, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що у судовому засіданні не встановлено, що відповідач подав позивачу документи з недостовірними відомостями щодо відсутності в нього у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, грошова допомога Управлінням соціального захисту населення Білокуракинської РДА сплачувалась відповідачу правомірно та підстав для її стягнення немає.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_2 має у власності житлове приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 не приймає до уваги, оскільки це твердження не має правового значення для вирішення даної справи з огляду на те, що згідно абз.1 п.6 Порядку ( в редакції, яка діяла на час здійснення виплат відповідачу), грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, не тільки розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, а і райони проведення антитерористичної операції, до яких відноситься смт. Білокуракино Луганської області. Крім того, позивачем в порушення вимог ст.60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів того, що будинок, який розташовано за адресою АДРЕСА_1 належить відповідачу на праві власності. Наданий акт обстеження матеріально-побутових умов від 26.06.2017 року не підтверджує права власності відповідача на будинок, а лише констатує проживання відповідача за вказаною адресою.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів ,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації відхилити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Cудді: