АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4815/16-ц 22-ц/774/1039/К/17
Справа № 215/4815/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/1039/К/17 ОСОБА_1
Категорія 26 (III) Доповідач: Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

за участю: представника Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_2;

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3звернувся до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ОСОБА_4 «ПівнГЗК»), з позовом про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період роботи в шкідливих умовах праці тривалий час машиністом млинів, слюсарем черговим та з ремонту устаткування на ОСОБА_4 «ПівнГЗК» ним отримано хронічне професійне захворювання нейросенсорна приглухуватість другого ст. (з помірним зниженням слуху), які відповідно до акту розслідування від 28.11.2006 р. виникли з вини роботодавця.

Згідно висновку МСЕК від 07.08.2007 р. вперше позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 15 %.

Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває постійний головний біль, потребує слухопротезування, обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, йому спричинено моральну шкоду, тому просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_4 «ПівнГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 145 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 грудня 2016 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково та на його користь з ОСОБА_4 «ПівнГЗК» стягнуто 15000 грн., а також на користь держави - судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 «ПівнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом не враховано, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною його професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме дії позивача стали причиною професійного захворювання, що свідчить про відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу. Також зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан позивача, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

Крім того судом не враховано, що позивач працював на інших підприємствах у шкідливих умовах праці, профзахворювання встановлено йому через 22 роки після звільнення з підприємства відповідача, а Фондом соціального страхування позивачу була виплачена одноразова допомога та виплачуються щомісячні страхові виплати.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 «ПівнГЗК» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 02.04.1974 року по 03.11.1975 року, з 21.03.1979 року по 17.07.1983 року, з 04.11.1975 року по 20.03.1979 року, 18.07.1983 року по 15.10.1984 року, позивач працював на ОСОБА_4 «ПівнГЗК» машиністом млинів, слюсарем черговим та з ремонту устаткування (а.с.11-15).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.11.2006 р., а.с.3-4, позивачу ОСОБА_3 встановлені хронічні професійні захворювання: нейросенсорна приглухуватість другого ст. (з помірним зниженням слуху).

Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 15 %, згідно висновку МСЕК від 02.08.2007 року безстроково. (а.с.5).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обовязків з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, проте не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28 листопада 2006 року, причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 10 років 06 місяців в умовах шкідливого виробничого фактору-шуму, що перевищував ГДР саме на підприємстві відповідача.

Пунктом 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28 листопада 2006 року встановлено, що Керівництво ВАТ «ПівнГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_4 «ПівнГЗК», порушувало законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи під час роботи ОСОБА_3 на підприємстві.

З урахуванням зазначеного, порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено самим актом розслідування хронічного професійного захворювання від 28 листопада 2006 року (а.с.3,4), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу колегія суддів визнає безпідставними.

Вище вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач працював на інших підприємствах у шкідливих умовах праці та профзахворювання встановлено йому через 22 роки після звільнення з підприємства відповідача, оскільки пунктом 19 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28 листопада 2006 року встановлено, що саме Керівництво ВАТ «ПівнГЗК», правонаступником якого є ОСОБА_4 «ПівнГЗК», порушувало законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи під час роботи ОСОБА_3 на підприємстві.

Спростовуються й доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває постійний головний біль, потребує слухопротезування, обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві звязки.

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що Фондом соціального страхування позивачу була виплачена одноразова допомога та виплачуються щомісячні страхові виплати не знімають з відповідача обовязку відшкодування позивачеві моральної шкоди, яка спричинена ушкодженням здоровя в період праці позивача на підприємстві відповідача.

Між тим, колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_3 є з завищеним.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом без повного урахування роз'яснень, наведених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

Колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів - 10 років 6 місяців, характер отриманих позивачем професійних захворювань, ступінь втрати ним професійної працездатності первинно, який становить 15%, тривалість розладу його здоров'я, а також пов'язані з отриманими професійними захворюваннями фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 15000 грн. до 10000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду має бути змінене в частині розміру стягнутої моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 грудня 2016 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір з 15000 гривень до 10000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: