АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/165/17 Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1398/К/17 суддя Скотар Р. Є.
Категорія № 26 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участі: представника відповідача: Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ «АМКР») про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що більше 24 років працював на різних посадах на підприємстві відповідача ПАТ «АМКР»в умовах гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів, що стало причиною виникнення у нього професійного захворювання, у зв'язку із чим він втратив 20% працездатності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 120000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АМКР» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у зв'язку із ушкодженням здоров'я у розмірі 8000 грн. Стягнуто з ПАТ «АМКР» в дохід держави судовий збір у сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої з відповідача моральної шкоди, збільшивши цей розмір.

Зокрема, на думку позивача, він не знав та не був ознайомлений з тим, що на його робочому місці перевищено граничнодопустимий рівень впливу шкідливих виробничих факторів. Зазначає, що з вини підприємства - відповідача, він втратив здоров'я, працездатність, змушений періодично проходити лікування; страждає від задишки, болю та погіршення стану здоров'я. Завдання йому моральної шкоди підтверджується медичними висновками лікарсько-експертеної комісії. Визначений судом розмір моральної шкоди занадто занижений.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, ОСОБА_2 пропрацював на підприємстві відповідача з 22.04.2004 року по 18.07.2016 року слюсарем-ремонтником, майстром по ремонту обладнання. Звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.10-12).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №11 від 22.03.2016 року, встановлено, що ОСОБА_2 отримав професійне захворювання, працюючи слюсарем - ремонтником ВГІЦ: з 08.07.1980 по 20.10.1980; з 11.11.1982 по 01.04.1987; з 14.10.1991 по 12.07.1995; з 13.02.1996 по 29.03.1996; з 22.04.2004 по 26.10.2007; з 01.12.2007 по 17.04.2008 роки та виконував роботи пов'язані з дією факторів пилу, а також шкідливих хімічних речовин, показники котрих перевищували нормативні значення.

Відповідно до п. 17 Акту причиною виникнення професійного захворювання у позивача стало перевищення рівня запиленості повітря робочої та загазованість повітря робочої зони шкідливими хімічними речовинами (а.с.13,14).

Згідно п. 19 Акту, конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, встановити не можливо, в зв'язку з тривалою роботою позивача на підприємстві відповідача ПАТ «АМКР», впродовж 24 років 11 місяців.

Відповідно до висновку МСЕК від 05.05.2016 р. ОСОБА_2 первинно встановлено 20% втрати працездатності (ХОЗЛ) з 18.04.2016 року по 01.05.2017 року, з наступним переоглядом 01.04.2017р. (а.с.15).

У зв'язку з професійним захворюванням відповідач змушений проходити численні курси лікування, що підтверджується виписними епікризами з медичних карток стаціонарного хворого (а.с.21-34).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 173 КЗпП України, ст. 4, 13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з того що при виконанні трудових обов'язків позивачу була заподіяна моральна шкода професійним захворюванням, винним у отриманні якої є відповідач.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з п. 16 акту розслідування причин виникнення у ОСОБА_2 хронічного професійного захворювання від 22.03.2016 року, встановлено обставини за яких виникло професійне захворювання, а саме: під час виконання трудових обов'язків позивач підпадав під вплив дії пилу, а також шкідливих речовин, показники яких перевищували нормативні значення через недосконалість робочих місць технологічного персоналу (а.с. 13-14).

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням ОСОБА_2 пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з травня 2016 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2, як на підставу для задоволення заявленого ним позову, а саме стягнення з відповідача на свою користь розміру моральної шкоди у сумі 120000 грн., посилаючись на подальшу тривалість моральних страждань у майбутньому, колегія суддів не може взяти до уваги та відхиляє їх, оскільки зазначені доводи не ґрунтується на законі, а здебільшого зводиться до суб'єктивного бачення позивачем ситуації та не згодою з висновками суду по їх оцінці.

Не можуть бути підставою для зміни рішення суду та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано істотні обставини справи, розмір стягнутої моральної шкоди необґрунтовано занижений з огляду на наступне.

Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд першої інстанції беручи до уваги тривалий час роботи позивача на підприємстві відповідача на різних посадах, з урахуванням загального стажу роботи 31 рік 5 місяців та стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів протягом 24 років 11 місяців, з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_2, який згідно висновку МСЕК становить 20 %, з урахуванням конкретних обставин по справі, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, вірно встановив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований та значно занижений.

Зокрема, судом враховано характер отриманого ОСОБА_2 професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливість відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги позивача про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду, на підставі ст.308 ЦПК України, має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді