04 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору дарування майнового паю від 15 грудня 2004 року в частині дарування ОСОБА_8 недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 січня
2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2016 року ОСОБА_4. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5., ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору дарування майнового паю від 15 грудня 2004 року в частині дарування ОСОБА_8 недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15 грудня 2004 року між його матір'ю ОСОБА_8 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, укладено договір дарування права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Коростишівське» СТОВ «Племзавод Коростишівській», за яким
ОСОБА_8 подарувала відповідачам право власності на належний їй майновий пай вартістю 1 922 грн 57 коп., що становить 0,0691 % майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Коростишівське» СТОВ «Племзавод Коростишівській».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, після її смерті відкрилася спадщина на її майно та приймаючи спадщину, ОСОБА_4 дізнався про даний договір дарування.
Зазначав, що матір право власності на належну їй частку паю не дарувала, а оспорюваний договір вчинений нею внаслідок помилки, тому на підставі положень ст. ст. 215, 229, 717 ЦК України просив визнати його недійсним.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомисрької області від 14 лютого

2017 року рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 січня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що волевиявлення ОСОБА_8 було направлено на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8, укладаючи оспорюваний договір, діяла під впливом помилки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_8 15 грудня 2004 року подарувала ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 право власності на належний їй майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Коростишівське» СТОВ «Племзавод Коростишівській» вартістю 1 922 грн 57 коп., що становить 0,0691 % майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Коростишівське» СТОВ «Племзавод Коростишівській». Вказаний договір нотаріально посвідчено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. Спадщину після її смерті прийняв її син ОСОБА_4

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в редакції чинній на час вчинення спірного правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ст. 717 ЦК України).

Згідно розʼяснень викладених в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова) визнання правочинів недійсними» відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

В п. 19 Постанови розʼяснено, що відповідно до ст. ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що на момент укладення договору дарування сторони дійшли згоди щодо усіх пунктів правочину, підписали його та посвідчили нотаріально, даний договір не встановлює обов'язку обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, ОСОБА_8 на протязі 9 років з моменту вчинення правочину не порушувала питання щодо його недійсності, позивачем не зазначено, які саме обставини існували щодо яких помилялася сторона правочину - ОСОБА_8 та не доведено позивачем, що така помилка дійсно мала місце, а тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 січня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від

14 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору дарування майнового паю від 15 грудня 2004 року в частині дарування ОСОБА_8 недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко