Справа № 366/866/17 Головуючий у І інстанції Корчков А. А.
Провадження № 22-ц/780/3596/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 55 05.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обовязків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 14 952 грн. 93 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 грудня 2015 року ОСОБА_2, як фізична особа-підприємець, прийняла на роботу ОСОБА_3 на посаду продавця магазину в с. Макарівка, Іванківського району. Цього ж дня між сторонами було укладено трудовий договір, який є і договором про повну матеріальну відповідальність. Відповідач прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження всіх переданих їй товарно-матеріальних цінностей та коштів. При цьому, у випадку виявлення нестачі переданих відповідачу товарно-матеріальних цінностей і коштів, знищення, пошкодження або псування з його вини товарно-матеріальних цінностей, вона зобовязана відшкодувати всю суму нестачі. 28 лютого 2017 року до чергової частини Іванківського ВП Вишгородського відділу ГУ НП в Київській області надійшло телефонне повідомлення ОСОБА_3 про те, що на вхідних дверях магазину пошкоджено замки. Під час проведення перевірки було встановлено, що факт крадіжки грошових коштів з магазину ТПП с. Макарівка не підтвердився. Недостача спричинена не професійними діями продавця. 28 лютого 2017 року було проведено інвентаризацію підзвітних товарно-матеріальних цінностей, внаслідок якої виявлено нестачу коштів на суму 14 952 грн. 93 коп. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати суму нестачі.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд безпідставно відхилив висновок Національної поліції від 05 травня 2017 року. Порядок проведення інвентаризації в субєктів господарювання, які не є бюджетними установами, регулюється Інструкцією по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-грошових цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків. Позивач вірно оформила матеріали інвентаризації.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що з 16 січня 2008 року ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с.3).

01 грудня 2015 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено трудовий договір, відповідно до якого остання зобовязується виконувати роздрібну торгівлю товарами, нести повну відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей, основних засобів, інвентаря, дотримуватися правил технічної безпеки (а.с.7).

Розпорядженням ФОП ОСОБА_2 від 01 грудня 2015 року № 15 ОСОБА_3 була зарахована продавцем магазину ТПП с. Макарівка (а.с.8).

Згідно матеріалів перевірки Іванківського ВП Вишгородського відділу ГУ НП в Київській області, проведеної за повідомленням ОСОБА_3, 28 лютого 2017 року до чергової частини Іванківського ВП надійшло телефонне повідомлення ОСОБА_4, про те, що на вхідних дверях магазину в с. Макарівка по вул. Центральна, 19 Іванківського району Київської області пошкоджено замки. Під час проведення перевірки встановлено, що факт крадіжки грошових коштів з магазину ТПП с. Макарівка районного споживчого товариства не підтвердився. При проведенні інвентаризації товарно-матеріальних цінностей Іванківським районним споживчим товариством та ФОП ОСОБА_2 неодноразово виявлялися нестачі. Суми нестачі були погашені шляхом утримання із заробітної плати продавця ОСОБА_3, оскільки це була її провина. У даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_2 від 02 березня 2017 року, бухгалтерських документів станом на 28 лютого 2017 року на початок інвентаризації залишок товарів по магазину складав 66 495 грн. 58 коп. В результаті проведеної інвентаризації 28 лютого 2017 року виявлено товарів на суму 51 542 грн. 65 коп. та нестачу на суму 14 952 грн. 93 коп. (а.с.98).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не в повній мірі доведено належними доказами наявність в діях відповідача трудового майнового правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обовязків, не встановлено причинний звязок, а також не закріплена, в передбачений законом спосіб, завдана майнова шкода.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладені матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і в порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією, відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України),

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (з наступними змінами) роз'яснено, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому на зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено трудовий договір з покладенням на працівника повної відповідальності за збереження товарно-матеріальних цінностей. ОСОБА_3 належить до категорії працівників, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом, ФОП ОСОБА_2 зазначає, що внаслідок непрофесійних дій відповідача має місце недостача та під час проведення інвентаризації встановлено її розмір на суму 14 952 грн. 93 коп.

Згідно Положення про інвентаризацію активів та зобовязань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02 вересня 2014 року № 879 проведення інвентаризації є обовязком у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства; для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають обєкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

Інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (із змінами), для первинних документів з урахуванням обовязкових реквізитів та вимог, передбачених цим Положенням. Матеріали інвентаризації можуть бути заповнені як рукописним способом, так і за допомогою електронних засобів обробки інформації. Інвентаризаційні описи застосовуються для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства та тих активів, які належать іншим підприємствам і обліковуються поза балансом. В акті інвентаризації фіксуються наявність готівки, грошових документів, бланки документів суворої звітності, фінансових інвестицій, а також повнота відображення грошових коштів на рахунках у банку (реєстраційних рахунках), дебіторської та кредиторської заборгованостей, зобовязань, коштів цільового фінансування, витрат і доходів майбутніх періодів, забезпечень (резервів), які створюються відповідно до вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у державному секторі, міжнародних стандартів та інших актів законодавства. В інвентаризаційному описі активи наводяться за найменуваннями в кількісних одиницях виміру, прийнятих в обліку, окремо за місцезнаходженням таких цінностей та особами, відповідальними за їх зберігання, з можливим виділенням за субрахунками та номенклатурою. На кожній сторінці інвентаризаційного опису вказуються словами число порядкових номерів активів та загальна кількість у натуральних вимірах усіх активів, що записані на цій сторінці, незалежно від того, в яких одиницях виміру (штуках, метрах, кілограмах тощо) вони відображені. Акти інвентаризації заповнюються з урахуванням обєктів інвентаризації, при цьому мають бути забезпечені їх ідентифікація та співставлення з даними бухгалтерського обліку. В інвентаризаційних описах (актах інвентаризації) помарок і підчисток не допускається. Виправлення помилок повинно робитися в усіх примірниках описів шляхом закреслення неправильних записів і написання над ними правильних. Виправлення повинні бути підписані всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. В інвентаризаційних описах (актах інвентаризації) записи робляться послідовно у кожному рядку на окремому аркуші (крім останнього), мають бути заповнені всі рядки. На останніх аркушах інвентаризаційного опису (акта інвентаризації) незаповнені рядки прокреслюються. Інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. При цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у звязку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи. Після закінчення інвентаризації оформлені інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) здаються до бухгалтерської служби для перевірки, виявлення і відображення в обліку результатів інвентаризації. При цьому кількісні та цінові показники за даними бухгалтерського обліку проставляються проти відповідних даних інвентаризаційного опису і шляхом співставлення виявляються розходження між даними інвентаризації і даними обліку. Також бухгалтерська служба підприємства проводить перевірку всіх підрахунків у інвентаризаційних описах (актах інвентаризації). Виявлені помилки у цінах, таксуванні та підрахунках повинні бути виправлені й завірені підписами всіх членів інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) і матеріально відповідальних осіб. На останній сторінці інвентаризаційних описів (актів інвентаризації) робиться відмітка про перевірку цін, таксування та підрахунки результату за підписами осіб, які проводили цю перевірку. Бухгалтерською службою складаються звіряльні відомості активів і зобовязань, у яких відображаються розбіжності між даними бухгалтерського обліку і даними інвентаризаційних описів (актів інвентаризації). Вартість лишків і нестач цінностей в звіряльних відомостях наводиться відповідно до їх оцінки в регістрах бухгалтерського обліку. Матеріали інвентаризації (описи, акти, звіряльні відомості, протоколи) оформляються не менше ніж у двох примірниках.

Враховуючи зазначене, складений позивачем 28 лютого 2017 року інвентаризаційний опис № 1 не може бути прийнятий до уваги, оскільки він не відповідає вимогам, встановленим у Положенні про інвентаризацію активів та зобовязань, яке затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02 вересня 2014 року № 879. Отже, під час інвентаризації роботодавцем не дотримано вимог, які встановлені для її проведення.

В апеляційній скарзі позивач посилається на Інструкцією по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затверджену наказом Міністерства фінансів України 11 серпня 1994 року № 69. Однак, вказана Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України 02 вересня 2014 року № 879.

Відмовляючи у задоволенні позову, у своєму рішенні суд першої інстанції послався на наказ Міністерства фінансів України від 17 червня 2015 року № 572 «Про затвердження типових форм для відображення бюджетними установами результатів інвентаризації», в якому зазначено, що під час проведення інвентаризації складаються наступні документи : Інвентаризаційний опис матеріальних цінностей, прийнятих на відповідальне зберігання; Звіряльну відомість результатів інвентаризації запасів; Акт про результати інвентаризації грошових коштів; Акт інвентаризації розрахунків щодо відшкодування матеріальних збитків; Протокол інвентаризаційної комісії.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що вказаний нормативний поширюється лише на бюджетні установи.

Однак, згідно п. 2 вказаного наказу затверджені цим наказом типові форми для відображення бюджетними установами результатів інвентаризації можуть застосовуватися юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних субєктів господарської діяльності.

При зверненні до суду з позовом, ФОП ОСОБА_2 не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Зокрема, суду не надано належних та допустимих доказів щодо часу прийняття та обліку матеріальних цінностей, їх руху протягом звітного періоду, зіставлення фактичної наявності товарів з даними бухгалтерського обліку, що унеможливлює встановлення факту недостачі, причин її виникнення, визначення розміру заподіяної шкоди та осіб, винних у її заподіянні. Позивач не довела тієї обставини, що нестача сталася саме з вини відповідача. Посилання апелянта на висновок національної поліції не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний висновок не підтверджує наявність вини відповідача у шкоді, заподіяній ФОП ОСОБА_5 В основу висновку поліції покладено надані позивачем документи, які також не підтверджують вину відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_6