У Х В А Л А

Іменем України

05 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослоя Г.Г.,

суддів - Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.,

секретарі - Чучка Н.В.,

з участю: ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Ужгородський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що відповідно до типового договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду від 11.12.2008 року її чоловіку, ОСОБА_5 було видано згідно ордеру №1457 від 27.05.1977 року у безстрокове користування квартиру, що за адресою АДРЕСА_5. Вказана квартира складається з двох кімнат, загальною площею 52.10 кв.м. та є комунальною не приватизованою. У 1995 році ОСОБА_5 помер. На час отримання квартири з ними проживала та була приписана донька чоловіка від першого шлюбу ОСОБА_6, яка залишила квартиру в 1987 році, виїхавши до Росії і виписалася з квартири, а у ІНФОРМАЦІЯ_4 народила доньку ОСОБА_3. У ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла.

На даний час у вказаній квартирі зареєстрована, але жодного дня не проживала онука покійного чоловіка, ОСОБА_7, яка без її відома прописалася у квартирі у 2002 році і виписуватись самостійно відмовляється,що створює перешкоди у користуванні належною їй квартирою, зокрема призводить до зайвих витрат по сплаті комунальних послуг.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_7 такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що по АДРЕСА_6 та зняти її з реєстраційного обліку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.05.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Ужгородський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як такого, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і підстави для відмови у позові відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2, які в судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, які просили оскаржуване рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру №1457 від 28.05.1977 року ОСОБА_5 надано право на зайняття квартири АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище позивачки) та донкою ОСОБА_6

В подальшому, у вказаній квартирі крім квартиронаймача ОСОБА_5, дружини ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_9, з 11.04.1991 року також були постійно прописані донька ОСОБА_6 та онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Станом на 24.06.1998 року у квартирі АДРЕСА_2 проживали ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_6, та ОСОБА_7

На період прийняття будинку АДРЕСА_7 на баланс ТзОВ «Підзамок» в січні 1999 року, склад сім'ї у квартирі АДРЕСА_8 складали ті ж самі особи.

05.11.2002 року ОСОБА_7 отримала паспорт з пропискою в АДРЕСА_9.

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 05.07.2006 року, яке залишено без змін колегією суддів судової палати в цивільних справах з розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.02.2008 року.

Крім того, вказаним рішенням, визнано за ОСОБА_7 право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_9.

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_9 не чинити ОСОБА_7 перешкод в користуванні жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_3.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На даний час у квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до положень ст. ст.71, 72 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 12квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Судом першої інстанції дійшов до вірного висновку, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі у зв'язку з перешкоджанням позивачки у користуванні такою та неприязними стосунками між сторонами. Вказані обставини стверджуються висновком Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області від 31.03.2015 року по зверненню ОСОБА_3 щодо перешкоджання ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою.

Разом з тим, належних доказів щодо не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі без поважних причин понад встановлені законом строки, ОСОБА_1 не надала ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

За таких обставин суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: