06 січня 2017 року м. Слов'янськ Єд. унік. № 243/9998/16-ц
Провадження № 2/243/263/2017
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Мінаєв І.М.
при секретарі судового засідання Кабановій О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - служби у справах дітей Слов'янської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, а також на територію, не підконтрольну українській владі, без згоди батька, -
01.12.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Служби у справах дітей Слов'янської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, а також на територію, не підконтрольну українській владі, без згоди батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, однак спільне життя не склалося, та 10.01.2007 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач залишила собі прізвище «ОСОБА_1». 28 січня 2011 року вона змінила ім'я на «ОСОБА_1», а 19 серпня 2011 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки не приймає.
З початком проведення антитерористичної операції (далі - АТО) позивач виїхала разом з дитиною зі свого постійного місця проживання в м. Горлівка до смт. Борова Борівського району Харківської області, де і проживає по теперішній час. Відповідач виїхав до Російської Федерації на заробітки, де і вирішив залишитися. На тимчасово окупованій території у м. Горлівка проживає мати позивача ОСОБА_5, яка є рідною бабусею їх спільної дитини з відповідачем, яка через похилий вік не може приїжджати до них. ОСОБА_1 разом з дитиною вимушені систематично виїжджати та в'їжджати у зону АТО, оскільки в них з дочкою залишились рідні та близькі люди в м. Горлівка, а також квартира, але без дозволу батька позивач не може вивозити дочку через лінію розмежування, а можливості залишити з кимось дитину на час виїзду у неї немає, вона змушена брати доньку з собою. Окрім того, позивач має намір забезпечити донці Крістіні повну безпеку та повноцінний відпочинок в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя. Оскільки відповідач, ігноруючи інтереси доньки, не дає добровільної згоди на її виїзд за кордон, позивач вимушена звертатися до суду.
Посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на ст.ст. 141, 150, 151, 152, 257 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14, позивач просить суд: 1) надати їй дозвіл на оформлення документів, необхідних для тимчасового виїзду ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; 2) надати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд за межі України разом (у супроводі) із матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, строком від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку; 3) надати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд та в'їзд в район проведення антитерористичної операції на непідконтрольну територію України через лінію розмежування у межах Донецької області у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, строком від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2в судове засідання не з'явився, про причини неприбуття суду не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи служби у справах дітей Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, від третьої особи надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника, просили ухвалити рішення на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.
Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 27/0/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» визначено підсудність за Слов'янським міськрайонний судом Донецької області справ та матеріалів, які підсудні Калінінському, Центрально-Міському та Микитівському районним судам м. Горлівки Донецької області.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, виданого повторно Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції 11.08.2004 року, батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_9. (а. с. 11)
Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, після розірвання шлюбу позивач залишила собі прізвище ОСОБА_1 (актовий запис № 18 від 10 січня 2007 року). (а. с. 8)
28.01.2011 року позивач змінила ім'я на «ОСОБА_1», про що свідчить свідоцтво серія НОМЕР_7 про зміну імені, видане Микитівським відділом державної реєстрації актів цивільного Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 4 від 28 січня 2011 року). (а. с. 10)
19.08.2011 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджено відповідним свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_8, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецької області (актовий запис № 628 від 19 серпня 2011 року). (а. с. 9)
Згідно договору купівлі-продажу № 100, посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Таранушенко М.М., ОСОБА_1 придбала АДРЕСА_1. (а. с. 20)
Відповідно до Витягу з державного реєстру правочинів № 10980368 від 03.02.2012 року, виданого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу Таранушенко М.М., та Витягу про державну реєстрацію прав № 33152373 від 13.02.2012 року, виданого КП «Горлівське міське бюро технічної інвентаризації», позивач ОСОБА_1 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а. с. 21, 22)
Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справі судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.
У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.
З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником та підтверджених наданими письмовими доказами.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. (ч. 2 ст. 150 СК України)
Відповідно до п. 5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.
Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
У відповідності до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред. постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Підпунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до абзацу другого п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року. ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Судом з достовірністю встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 10.01.2007 року. Донька мешкає разом з матір'ю окремо від відповідача та знаходяться на її утриманні.
Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача ОСОБА_1 повністю відповідають інтересам її малолітньої доньки Крістіни, оскільки дитина має бути забезпечена належними умовами виховання, розвитку, відпочинку та медичного обслуговування. Оскільки добровільно батько дитини не дає ОСОБА_1 згоду на в'їзд доньки в район проведення антитерористичної операції та її виїзд звідти, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги та надати позивачу ОСОБА_1 дозвіл на в'їзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції), та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, а також на виїзд за межі України з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвиту дитини, з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, без згоди та без супроводу батька дитини ОСОБА_2, а також надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення малолітній донці ОСОБА_4 проїзного документу для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_2
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., а також витрати, пов'язані з публікацією в газеті «Урядовий кур'єр» оголошення про виклик до суду відповідача, в сумі 630,00 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - служби у справах дітей Слов'янської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, а також на територію, не підконтрольну українській владі, без згоди батька, - задовольнити.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_1, дозвіл на оформлення документів, необхідних для тимчасового виїзду ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Надати ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_3, дозвіл на виїзд за межі України разом (у супроводі) із матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, строком від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.
Надати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_3, дозвіл на виїзд та в'їзд в район проведення антитерористичної операції на непідконтрольну територію України через лінію розмежування у межах Донецької області у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, строком від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_1, понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.), а також витрати, пов'язані з публікацією в газеті «Урядовий кур'єр» оголошення про виклик до суду відповідача, в сумі 630,00 грн. (шістсот тридцять грн. 00 коп.)
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв