АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2872/16-ц 22-ц/774/1104/К/17
Справа № 212/2872/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1104/К/17 Ваврушак Н.М.
Категорія -46 (ІV ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

її представника - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання втратившими право користування житлом; за зустрічним позовом ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, до ОСОБА_2 про вселення; треті особи - служба у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради, виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, ОСОБА_7,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання їх втратившими право користування житлом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач її колишня невістка, яка після розірвання шлюбу із її сином з липня 2013 року виїхала з її квартири разом із дітьми та вивезла усі свої речі. Більш ніж три роки не мешкає за адресою реєстрації, за комунальні послуги не сплачує, тому позивач просить суд позов задовольнити визнати ОСОБА_4 та неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житломта зняти їх з реєстраційного обліку.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про вселення. В обґрунтування позову вказано, що вона разом з дітьми виїхала з квартири з причини неприязних стосунків з колишнім чоловіком ОСОБА_7 та свекрухою ОСОБА_2 Просить суд вселити її до помешкання за яким вона та діти мають реєстрацію.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2017 року в задоволенні як первісних вимог ОСОБА_2 так і зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вважає, судом не враховано що відповідач без поважних причин вибула на інше місце проживання разом із дітьми, жодних доказів протиправної поведінки зі сторони позивача або колишнього чоловіка не надано, як і доказів перешкод у користуванні житлом.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні її зустрічних позовних вимог про вселення. Вважає що рішення суду в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог є законним та обґрунтованим. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги вимушеність не проживання у спірному помешканні через відсутність ключів та вільного доступу до житла, несприятливих стосунків із позивачем та третьою особою, не враховано право дітей на проживання із батьком та бабусею. Судом не взято до уваги, що іншого житла вона немає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, підлягає відхиленню,а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 -підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.10.2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 12 жовтня 2002 року зареєстрований шлюб, який розірваний за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.07.2013 року (а.с.12).

Під час перебування у шлюбі у подружжя народилось двоє синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8, 9).

Позивач ОСОБА_2 на підставі ордеру виданого виконавчим комітетом Криворізької Ради народних депутатів № НОМЕР_1 від 05.02.1991 року, є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 (а.с.22).

Згідно довідки виданою Криворізькою об'єднаною міською довідково-інформаційною службою № 88 від 01.04.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.13).

В Акті про встановлення факту не проживання від 21.04.2016 року підписаного сусідами та затвердженого майстром та начальником ТОВ «УЮТ-2011» зазначено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не проживають з січня 2013 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4, разом із двома неповнолітніми дітьми, залишила місце свого проживання через неприязнені стосунки із колишнім чоловіком та його матір'ю, тобто без її волевиявлення, доказів наявності у відповідача іншого житла, що належить їй на праві власності не надано. Відмовляючи в задоволенні зустрічних вимог суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_4 не надано доказів перешкоди у користуванні спірним житлом.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У зв'язку з чим п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В судовому засіданні колегії суддів відповідач пояснила, що в неї немає іншого житла для проживання та проживання дітей. Доказів зворотного, стороною позивача не надано.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_4, вселилася у спірну квартиру як член сім'ї позивача, а саме невістка, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з жовтня 2001 року по липень 2013 р. із сином позивача ОСОБА_7, від якого мають двох малолітніх дітей.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 стосовного того, що відповідач перестала бути членом сім'ї позивача у зв'язку із розірванням шлюбу зі ОСОБА_7, не відповідають вимогам законодавства, тому не можуть біти підставою для визнання її втратившою право користування квартирою разом із дітьми.

Припинення шлюбних відносин згідно зі ст. ст. 156, 157 ЖК Української РСР не є підставою для позбавлення права користування житлом.

Згідно Ордеру на житлове приміщення від 05 лютого 1991 року ОСОБА_2 видано ордер № НОМЕР_1 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з трьох осіб, на позивача. її доньку - ОСОБА_11, та її сина - ОСОБА_7, до речі, який є чоловіком відповідача та батьком їх дітей (а.с.22).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі через несприятливий мікроклімат в родині, скандали та сварки, змусили відповідача ОСОБА_4 задля добробуту та психіки дітей покинути житло. Колишній чоловік ОСОБА_7відібрав ключі від вхідних дверей, тому потрапити до житла вона не мала можливості. Неповнолітні діти не можуть бути позбавлені житла, тим більше мають право проживати разом зі своїм батьком, який є квартиронаймачем, тому підстави для визнання їх втратившими право користування житлом - відсутні.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника позивача в частині неможливості оформлення позивачем субсидії через реєстрацію відповідача разом із дітьми у квартирі, такими, що не стосуються предмету розгляду.

Установивши, що відповідач ОСОБА_4, не може користуватися житлом, через перешкоди зі сторони позивача та колишнього чоловіка ОСОБА_7, суд першої інстанції помилкового не вселив її разом із дітьми до спірної квартири. У зв'язку із чим, зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню. Та відповідач підлягає вселенню разом із дітьми до квартири АДРЕСА_1, в якій надано право проживання як члену сім'ї квартиронаймача. У зв'язку із чим, рішення суду в цій частині не відповідає вимогам законодавства та на підставі положення п.п.1,3.ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та вселення її у квартиру разом із двома неповнолітніми дітьми.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 551,20 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 610 грн.. що разом становить 1161,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, ст.307, п.3.4 ч.1 ст. 309, 316,319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити. А Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4- задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2017 року в частині відмови у задоволені зустрічних позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити. Вселити ОСОБА_4, а також неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, до квартири АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 551,20 грн. та 610 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: