Справа № 301/914/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Готри Т.Ю., Джуги С.Д..

при секретарі - Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду від 19 жовтня 2016 року за заявою головного державного виконавця Іршавського районного відділу Державної виконавчої служби про зміну способу і порядку виконання рішення Іршавського районного суду від 30 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини за апеляційною скаргою, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2016 року головний державний виконавець Іршавського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Іршавського районного суду від 30.06.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Іршавської РДА, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини.

Заяву мотивовано тим, що на виконанні в Іршавському РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області знаходиться виконавче провадження №4-135/16 (ВП №49658253) з примусового виконання виконавчого листа №301/914/15-ц, виданого 10.12.2015 Іршавським райсудом Закарпатської області про: зобов'язання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не чинити перешкоди ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; визначити наступний спосіб участі батька у вихованні сина: ОСОБА_2 має право не менше ніж два рази на тиждень, а саме: кожної середи та кожної неділі з 15.00 години до 16.00 години (за київським часом) спілкуватися з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем фактичного проживання матері дитини - ОСОБА_1, яким на день розгляду справи є АДРЕСА_1, в присутності матері дитити.

16.12.2015 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа і ОСОБА_1, як боржнику за виконавчим провадженням, надано строк для самостійного виконання до 23.12.2015 року. Копію постанови про відкриття виконавчого провадженння було надіслано ОСОБА_1 для відому та виконання.

24.12.2015, 13.01.2016 та 20.01.2016 державним виконавцем з виїздом за адресою проживання ОСОБА_1 встановлено, що дане рішення останньою не виконується, про що державним виконавцем складались відповідні акти та виносились постанови про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафів за невиконання рішення суду.

03.02.2016 державний виконавець направив подання в Іршавське відділення поліції (м. Іршава) Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, передбаченої ст.382 КК України, за невиконання рішення суду. Згідно заяви, що надійшла до Іршавського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області 14.06.2016 року, ОСОБА_1 повідомила нову адресу місця проживання з малолітнім сином, а саме: АДРЕСА_2.

З огляду на вищенаведені обставини, заявник просив суд змінити спосіб і порядок виконання виконавчого листа №301/914/15-ц, виданого 10.12.2015 Іршавським районним судом Закарпатської області, а саме: визначити наступний спосіб участі батька у вихованні сина: ОСОБА_2 має право не менше ніж два рази на тиждень, а саме: кожної середи та кожної неділі з 15.00 години до 16.00 години (за київським часом) спілкуватися з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем фактичного проживання матері дитини - ОСОБА_1, в АДРЕСА_2, в присутності матері дитини.

Ухвалою Іршавського районного суду від 19 жовтня 2016 року в задоволенні заяви державного виконавця відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, яка постановлена при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу визнати незаконною та скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення її клопотання та заяви ДВС.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що змінилося місце її фактичного проживання, а відтак змінилося місце проживання дитини, яка згідно судового рішення після розлучення залишилися проживати з нею, що робить неможливим виконання рішення суду. В даний момент апелянтка проживає разом із новим чоловіком в місті Ужгороді і має, на її думку, повне право на вільний вибір місця проживання та пересування на території України без відповідної реєстрації й дозволу позивача, що передбачено ЗУ «Про свободу пересування та вильний вибір місця проживання в Україні».

Оскаржувана ухвала перешкоджає виконанню судового рішення, яке не виконується не з вини апелянтки, а тому вона вважає, що слід ухвалити нову ухвалу про зміну порядку і способу виконання рішення, в якій зазначити, що ОСОБА_2 має право спілкуватися з сином за місцем її фактичного місця проживання, не вказуючи конкретну адресу.

В запереченнях на апеляційну скаргу а також в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник просили відхилити апеляційну скаргу і залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з повідомлень про вручення судових повісток. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засвіданя, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Відмовляючи в задоволенні заяви ДВС про зміну способу і порядку виконання рішення суд виходив з того, що зміна адреси сторони виконавчого провадження не є обставиною, яка ускладнює виконання судового рішення або утруднює його виконання, натомість наведені в поданні обставини та додані матеріали справи свідчать про намагання боржника ухилитися від виконання рішення. Отже, враховуючи, що предметом судового розгляду були позовні вимоги немайнового характеру і рішенням суду, в тому числі, відповідачку ОСОБА_1 було зобов'язано не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітнім сином та визначено спосіб участі батька у вихованні дитини шляхом побачень з дитиною за місцем проживання матері, на думку суду першої інстанції, не може бути змінено спосіб і порядок виконання вказаного рішення, оскільки це призведе до зміни самого рішення, а згідно ч.2 ст.218 ЦПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити рішення, тобто у задоволення заяви слід відмовити.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що на виконанні у Іршавському РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області знаходиться виконавче провадження №4-135/16 (ВП №49658253) з примусового виконання виконавчого листа №301/914/15-ц, виданого 10.12.2015 Іршавським райсудом Закарпатської області про: зобов'язання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не чинити перешкоди ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; визначити наступний спосіб участі батька у вихованні сина: ОСОБА_2 має право не менше ніж два рази на тиждень, а саме: кожної середи та кожної неділі з 15.00 години до 16.00 години (за київським часом) спілкуватися з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем фактичного проживання матері дитини - ОСОБА_1, яким на день розгляду справи є АДРЕСА_1, в присутності матері дитити. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судових витрат (а.с.113).

16.12.2015 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа і ОСОБА_1, як боржнику за виконавчим провадженням, надано строк для самостійного виконання до 23.12.2015 року (а.с. 114). Копію постанови про відкриття виконавчого провадженння надіслано ОСОБА_1 для відому та виконання.

24.12.2015 та 13.01.2016 державним виконавцем з виїздом за адресою проживання ОСОБА_1 встановлено, що дане рішення останньою не виконується - стягувача не допущено на ториторію дворогосподарства в АДРЕСА_1, про що складено відповідні акти державного виконавця (а.с. 115, 116).

13.01.2016 винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу в розмірі 170 грн. за невиконання рішення суду (а.с. 117).

20.01.2016 внаслідок виїзду за адресою місця проживання ОСОБА_1 встановлено, що рішення Іршавського райсуду від 30.06.2015 року останньою надалі не виконується, про що також складено акт державного виконавця (а.с.118). 20.01.2016 винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 за повторне невиконання рішення суду у розмірі 340 грн. (а.с. 119).

Таким чином, ОСОБА_1 перешкоджала виконанню рішення суду.

03.02.2016 державний виконавець направив подання в Іршавське відділення поліції (м. Іршава) Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, передбаченої ст.382 КК України, за невиконання рішення суду (а.с. 120-122).

Згідно заяви, що надійшла до Іршавського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області 14.06.2016, ОСОБА_1 повідомила нову адресу місця проживання з малолітнім сином, а саме: АДРЕСА_2 (а.с. 123).

Крім того на адресу РВ ДВС Іршавського РУЮ від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну місця відвідування дитини з адреси: АДРЕСА_1, на адресу: АДРЕСА_2 (а.с.124), та на адресу Іршавського районного суду клопотання такого ж самого змісту (а.с. 135-136).

Звертаючись до суду із заявою про зміну способу виконання рішення суду першої інстанції, головний державний виконавець, посилаючись на те, що боржниця змінила місце фактичного проживання, просив змінити спосіб виконання рішення шляхом заміни адреси спілкування позивача ОСОБА_2 із малолітнім сином за місцем фактичного проживання матері з адреси: АДРЕСА_1, на адресу: АДРЕСА_2, що на думку колегії суддів не є заміною способу виконання рішення.

Як викладено у Постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 у справі N 6-1829цс15, поняття "спосіб і порядок виконання судового рішення" має спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження, і означає визначену судовим рішенням послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого у ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти визначення судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Отже, зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим, а не в заміні адреси місця фактичного проживання боржника.

В даному випадку, коли йдеться про немайновий спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, неможливо змінити спосіб і порядок виконання судового рішення, тобто замінити один захід примусового виконання іншим, оскільки це призведе до зміни рішення, а відтак судом першої інстанції зроблено вірний висновок щодо відмови в задоволенні заяви ДВС.

Посилання апелянтки на те, що зміна місця її фактичного проживання робить неможливим виконання судового рішення правового значення для вирішення питання немає. В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 не надала йому можливості зустрітись із сином, коли він хотів відвідати його у дитячому садочку в м. Ужгороді, що свідчить про її небажання виконувати рішення суду. Зміна місця її фактичного проживання робить не є винятковою обставиною для зміни способу виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і підстав для скасування ухвали та постановлення нової ухвали - немає.

Відповідно до вимог ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 304, п.1 ч.2 ст. 307, п. 1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Іршавського районного суду від 19 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: