АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивач звернувся із позовом до відповідача на обґрунтування якого зазначив, що 20 травня 2016 року на вул. Антоновича, 38А в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti» р/н НОМЕР_3 допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Genesis» р/н НОМЕР_4 під керуванням позивача, внаслідок пригоди автомобілі отримали пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія ОСОБА_1 була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Скайд», проте остання не направила аварійного комісара для огляду пошкодженого автомобіля.

Позивач замовив проведення незалежної автотоварознавчої експертизи і відповідно до звіту № 22/08-ТЗ від 26 серпня 2016 року вартість матеріального збитку завданого пошкодженням належного позивачу автомобіля визначена в розмірі 17995,03 грн.

Враховуючи викладене позивач просив стягнути на свою користь із відповідача ОСОБА_1 матеріальний збиток в сумі 17995,03 грн. та судовий збір в розмірі 551,21 грн. (а.с.2-5)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ПАТ «Страхова компанія «Скайд» про відшкодування майнової шкоди задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 17995,03 грн. та судовий збір в розмірі 551,21 грн.(а.с.66-69)

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необ'єктивність та упередженість суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення районного суду та направити справу на новий розгляд. На обґрунтування скарги зазначив, що транспортний засіб позивача був у використанні 4 роки і при визначенні розміру матеріального збитку експертом встановлено вартість транспортного засобу позивача на момент ДТП в розмірі 598 481,50 грн., однак не зазначено вартість нового транспортного засобу в Україні. Крім того, відповідач вказує, що суд безпідставно обмежив його в можливості реалізувати свої права передбачені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема позбавив права на захист, права на справедливий суд, неупередженість та об'єктивність судового розгляду. (а.с.72-74)

Особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без його присутності. Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав заперечення проти скарги та письмову заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності. (а.с.89-100)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ст. 77, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що винність ОСОБА_1 в тому, що він 20 травня 2016 року керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti» р/н НОМЕР_3 в м. Києві по вул. Антоновича, буд. 38А в порушення п. 10.3 Правил дорожнього руху, при перестроюванні не дав дорогу автомобілю «Hyundai Genesis» р/н НОМЕР_4, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів, підтверджується матеріалами справи, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2016 року та сторонами не оспорюється. (а.с.11-12)

Колегія суддів на виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України забезпечила право заявити в суді апеляційної інстанції клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, у т.ч. шляхом направлення відповідної письмової заяви по пошті на адресу суду, проте такого клопотання сторонами заявлено не було.

З власної ініціативи суд не вправі призначати таку експертизу. Тому, колегія суддів взяла до уваги звіт № 22/08-ТЗ від 26 серпня 2016 року про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, складений суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_4, за яким вартість матеріального збитку завданого пошкодженням належного позивачу автомобіля визначена в розмірі 17995,03 грн. (а.с.17-32)

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі 6-2808цс15 та від 14 вересня 2016 року у справі N 6-725цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

У позовній заяві ОСОБА_2 заявив вимоги про відшкодування матеріальної шкоди саме до відповідача ОСОБА_1, наполягав на відповідальності останнього з посиланням на вищевказану правову позицію Верховного Суду України і не заявляв таких вимог до страхової компанії.

Об'єктивних доказів наявності передбачених положеннями пп. «а», «б», «г», «д» п. 8.5.2 Методики у редакції, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року, підстав, коли втрата товарної вартості не нараховується, до суду не надано і судом таких не встановлено.

Враховуючи вищевказані вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідач не заявляв і районний суд не обговорював питання щодо зобов'язання після відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, повернути відповідачу, пропорційно відшкодованій шкоді, пошкоджені автомобільні деталі, що не можуть використовуватись за призначенням але мають певну цінність, проте таке може бути вирішено районним судом в порядку ст. 220 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом прав відповідача передбачених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів визнала неспроможними та відхилила зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 був присутній та приймав участь в судових засіданнях під час розгляду справи районним судом, крім того в судовому засіданні 20 лютого 2017 року судом було задоволено клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи з метою забезпечення його права скористатись правовою допомогою.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для скасування судового рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.Борисова

В.М.Ратнікова

Справа № 22-ц/796/8211/2017

Унікальний номер 752/18855/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Новак А.В.

Доповідач Левенець Б.Б.