Справа № 462/1201/16 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. Провадження № 22-ц/783/670/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

за участі секретаря:Фейір Х.О.

з участю: представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Новосельської М.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9, в інтересах якого діє відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання об'єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернулася із зазначеним позовом у якому просила визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 автомобіль марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3 та квартиру АДРЕСА_1, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину автомобіля марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, №кузова НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3 (а.с.2-6).

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 автомобіль марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3 та квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину автомобіля марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржила відповідач - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет спору та з тих самих підстав уже був вирішений, зокрема рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року у справі №462/1769/15 скасовано заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 вересня 2015 року, додаткове рішення від 28 грудня 2015 року та ухвалу від 28 грудня 2015 року.

Зазначає, що позивач незаконно вимагає у неї та малолітньої дитини 1/2 від усього майна ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль "Ауді". Дане майно було придбане її сином одноосібно за власні кошти, ще до укладення шлюбу. Крім того, позивачем не надано доказів, що вона брала участь у придбанні зазначеного майна.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Новосельської М.О. на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч.1 ст.22 КЗпШС УРСР (який був чинний на момент придбання спірної квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Частиною 1 статті 28 КЗпШС УРСР було передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 60 СК України (чинний на момент придбання спірного автомобіля) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як вірно установлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 лютого 1996 року.

У шлюбі у них народився син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.19/.

За час шлюбу та ведення спільного господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було придбано наступне майно:

двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1, (житлова площа 28,5 м. кв., загальна площа 54,5 м.кв.), за договором купівлі - продажу від 23 січня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. за реєстровим №333. Згідно даних реєстраційного посвідчення, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 17 лютого 1998 року, квартира в цілому зареєстрована за ОСОБА_3 (а.с.91; 92);

транспортний засіб - автомобіль марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 на підставі Угоди купівлі-продажу від 06 листопада 2004 року, який зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.13; 90).

Відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31січня 2014 року шлюб між позивачем та ОСОБА_3 був розірваний (а.с.18 справа №462/5440/13-ц).

30 серпня 2014 року ОСОБА_3 загинув, що підтверджується актом про смерть від 29 грудня2014 року (а.с.11).

Після його смерті відкрилася спадщина на його майно, спадкоємцями якого за законом є його малолітній син ОСОБА_11 та мати покійного - ОСОБА_8, яка 26 січня 2015 року подала заяву про прийняття спадщини за законом в Сьому Львівську державну нотаріальну контору (а.с.106).

03 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до приватного нотаріуса Львівсього міського нотаріального округу Косаняк С.С. про видачу її свідоцтва про право на спадщину після смерті сина ОСОБА_3 у розмірі ? частки від основної частини, іншу ? частку просила залишити своєму онукові та синові померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_9 (а.с.152).

31 грудня 2014 року ОСОБА_5 як законний представник малолітнього сина ОСОБА_9 звернулася із заявою до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. про прийняття всієї спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.81).

Також 03 березня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. було винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті ОСОБА_3 з тих підстав, що ОСОБА_5 на день смерті ОСОБА_3 (станом на 30 серпня 2014 року) не перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим (а.с.8).

Отже, з метою захисту власних інтересів позивач ОСОБА_5 обгрунтовано звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі системного аналізу норм законодавства, які регулюють дані правовідносини дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки спірні квартира та автомобіль придбані у шлюбі за спільні кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 а відтак є їхньою спільною сумісною власністю.

На момент придбання квартири та автомобіля (1998 рік та 2004 рік) ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали як одна сім»я, вели спільне господарство, у лютому 2009 року у подружжя народився син ОСОБА_9

Сімейне життя подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розладилося вже після народження у них дитини ОСОБА_9, в сім»ї почали виникати сварки та скандали, що призвело до розірвання шлюбу у січні 2014 року.

Поза судовим шляхом даний спір сторони вирішити не можуть у зв»язку із передчасною смертю ОСОБА_3, та наявністю інших невирішених спорів між ОСОБА_8 (матір»ю загиблого ОСОБА_3, інтереси якої представляє інший її син ОСОБА_4) та ОСОБА_5 (справа №462/7264/15за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс», ОСОБА_13 про стягнення компенсації, визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії).

Задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтовано визнав за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину автомобіля марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки дане майно придбано у шлюбі за спільні кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Крім того, як пояснила в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 позивачка ОСОБА_5 проживає разом із малолітнім ОСОБА_9 у спірній квартирі, між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 існують особисті неприязні відносини через намагання останніх заволодіти спадковим майном малолітнього ОСОБА_9

Тому доводи апеляційної скарги про те, що спірне майно було придбано за особисті кошти померлого ОСОБА_3 є необґрунтованими та надуманими і не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет спору та з тих самих підстав уже був вирішений, зокрема рішенням Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року у справі №462/1769/15, однак, як убачається із змісту мотивувальної частини рішення суду, заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 вересня 2015 року, додаткове рішення від 28 грудня 2015 року скасовано з процесуальних підстав, оскільки суд першої інстанції вирішив питання про майнові права третьої особи малолітнього ОСОБА_9 та безпідставно не погодився з визначенням його первинного статусу - відповідача у справі.

Даний недолік позивачка ОСОБА_5 усунула пред»явивши 01 березня 2016 року новий позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_9, який обґрунтовано задоволено судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бойко С.М.

Копняк С.М.