Провадження № 2/219/305/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 лютого 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб таким,що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -
в с т а н о в и в:
Відповідачі будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідачів.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 7.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області, ОСОБА_1 купив жилий будинок № 44 з господарськими спорудами та побудовами, знаходиться в м. Часів Яр Донецької області по вул.. Свободи (а.с.4-5).
Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 31.10.2016 року, виданої головою квартального комітету № 7, за адресою: м. Часів Яр, вул. Свободи,44 зареєстровані ОСОБА_1 власник, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.11).
Відповідно до довідки від 31.10.2016 року, виданої головою квартального комітету № 7, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: м. Часів Яр, вул. Свободи,44 не проживають з 2015 року (а.с.12).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Відповідно до листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_6 від 17.01.2017 року № 802/201/01-2017, за автоматизованими даними обліку Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області відсутні будь-які дані щодо звернень громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з приводу чинення їй перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення її до будинку № 44 по вул. Свободи в м. Часів Яр Донецької області (а.с.81).
Згідно листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_6 від 17.01.2017 року № 803/201/01-2017, за автоматизованими даними обліку Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області відсутні будь-які дані щодо звернень громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з приводу чинення йому перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення його до будинку № 44 по вул. Свободи в м. Часів Яр Донецької області (а.с.82).
Відповідно до листа головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 від 18.01.2017 року № 336, громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період 2014 2016 року на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебувала, за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Бахмутської ЦРЛ не зверталася, медична допомога вдома не надавалась (а.с.83).
Відповідно до листа головного лікаря КЗОЗ «Бахмутська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 від 18.01.2017 року № 337, громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період 2014 2016 року на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебував, за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Бахмутської ЦРЛ не звертався, медична допомога вдома не надавалась (а.с.84).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірному будинку з 2015 року, ним не користуються, витрати, пов'язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком № 44 по вул. Свободи в м. Часів Яр Донецької області.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224, ЦПК України, ст.ст. 319, 321,405 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком № 44 по вул. Свободи в м. Часів Яр Донецької області.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю - будинком № 44 по вул. Свободи в м. Часів Яр Донецької області шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

Суддя О.М.Павленко