Справа № 594/858/17
Провадження №2/594/614/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Чир П.В.

з участю секретаря Козій Я.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просить вселити її в житловий будинок розташований в АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 10 травня 1981 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 За час спільного подружнього життя вони разом з відповідачем, а також при допомозі її родини, побудували житловий будинок і господарські будівлі за вищевказаною адресою. Рішенням виконкому Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області від 23 червня 1983 року №99 відповідачу виділено земельну ділянку площею 700 кв.м для будівництва одноповерхового житлового будинку в АДРЕСА_2. Тоді ж, 23 червня 1983 року на ім'я ОСОБА_3 було розроблено генеральний план забудови земельної ділянки. На відведеній земельній ділянці вони побудували житловий будинок з господарськими приміщеннями. Однак подружнє життя в них не склалося і 10 січня 2012 року рішенням Борщівського районного суду їх шлюб було розірвано. Після розлучення вони обоє проживали в спільно збудованому житловому будинку, кожен в окремому приміщенні, готували собі їжу також окремо. Однак, за час спільного користування житлом відповідач погрожував їй розправою, обзивав як і раніше брутальними словами, а в кінці січня 2016 року поміняв замки в дверях житлового будинку та господарських приміщень, чим унеможливив їй проживання в будинку і користування господарськими приміщеннями. На її прохання не чинити їй перешкоди відповідач відповідає брутальною лайкою. На таку поведінку відповідача вона зверталася до Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області. 8 липня 2016 року комісією селищної ради було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно поміняв замки в житловому будинку та господарських приміщеннях і відмовився допускати її до житла. Через вказані обставини вона вимушена тимчасово проживати у своєї дочки. У зв'язку з наведеним просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали, просять позов задовольнити. Позивач пояснила, що відповідач ОСОБА_3 обмежив їй доступ до спільно збудованого під час шлюбу домоволодіння, помінявши замки в дверях будинку та господарських приміщеннях. На її прохання допустити її до будинку відповідає брутальною лайкою. Через таку поведінку відповідача вона вимушена тимчасово проживати у будинку своєї дочки.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Пояснив, що не забороняє позивачці проживати в будинку, а замки у дверях будинку та господарських приміщень поміняв для того, щоб позивачка не виносила з дому до дітей нажите роками майно.

Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові документи по справі, оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Сторони, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, зареєстрованому 10 травня 1981 року Мельнице-Подільською селищною радою Борщівського району Тернопільської області, актовий запис №13, який розірвано рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 січня 2012 року (справа №2-835/11).

За даними рішення №99 «Про виділення земельної ділянки і надання права індивідуального будівництва», виданого виконавчим комітетом Мельнице-Подільської селищної ради 23.06.1983 року, із земель вільного присадибного фонду ОСОБА_3 виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва площею 700 кв.м. по АДРЕСА_3.

Відповідно до дозволу на проведення робіт, виданого Мельнице-Подільською селищною радою 08 вересня 1983 року, ОСОБА_3 надано дозвіл на виконання робіт будівництва житлового будинку на земельній ділянці, виділеній рішенням Мельнице-Подільської селищної ради №99 від 23.06.1983 року по АДРЕСА_3.

Згідно доданого до матеріалів справи акту виносу в натурі плану земельної ділянки, на підставі вищевказаного рішення Мельнице-Подільської селищної ради №99 від 23.06.1983 року проведений в натурі відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовника ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3.

На ім'я ОСОБА_3 розроблений генеральний план, згідно якого на закріпленій земельній ділянці, останньому дозволено будівництво нового житлового будинку, господарського будинку та реконструкцію.

13 вересня 1993 року на будинковолодіння по АДРЕСА_2 виготовлена інвентаризаційна справа, згідно якої дійсна вартість будинководіння становить 18247 крб.

Будинковолодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2, відповідно до зведеного акту, складається з житлового будинку, тамбуру, сараю, гаражу, літньої кухні, підвалу, сараю, огорожі, брами з хвірткою, огорожі та відмостки.

Згідно довідки Мельнице-Подільської селищної ради Борщівського району Тернопільської області ОСОБА_1. проживає в АДРЕСА_1, разом із дочкою ОСОБА_4, внучкою ОСОБА_5, сином ОСОБА_6 та співжителем ОСОБА_3

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебуваючи у шлюбі, побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2.

Частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.4 ст.368 Цивільного кодексу Україну, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя.

Статтею 369 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Позивач неодноразово вчиняла спроби увійти до спірного домоволодіння, однак відповідач її не впускав, вказував, щоб вона зверталася до суду.

За даними протоколу №1 засідання адмінкомісії від 08 липня 2016 року, комісією було розглянуто заяву ОСОБА_1, в якій остання зазначає, що її колишній чоловік ОСОБА_3 поміняв усі замки в будинку, не допускає її користуватися ним. Комісія, виїхавши на місце, зустрілася із ОСОБА_3, який повідомив, що будинок і споруди належать лише йому, оскільки він працював у Португалії 8 років і висилав кошти дружині для будівництва, а вона їх віддавала доньці і він не згідний, щоб вона проживала разом з ним та пропонує їй звертатися до суду.

За даними рішення комісії №1 від 8 липня 2016 року стосовно питання вселення в будинок ОСОБА_1 запропоновано звертатися до суду.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 3 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 317 ч.1 ЦПК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, з огляду на вищенаведені факти, а також визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов слід задовольнити, позивача ОСОБА_1 слід вселити в житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин судові витрати підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

На підставі викладено, ст.9 Житлового кодексу, ст.317, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2640 грн.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через Борщівський районний суд до апеляційного суду Тернопільської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Чир П. В.