Провадження № 4-с/344/118/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернувся з вказаною скаргою, в обґрунтування якої посилався на те, що 14.06.2017 року Івано-Франківським міським судом видано два виконавчі листи у справі № 344/15895/2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Фінансового управління 1141,24грн. боргу та 1378грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору. З метою примусового виконання виконавчих листів від 14.06.2017 року, представником скаржника було предявлено дані виконавчі листи до виконання у Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. Однак 16.08.2017 року поштовим звязком на адресу скаржника надійшло повідомлення державного виконавця від 09.08.2017 року про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання. Підставою відмови стало невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутність у виконавчому документі дати ідентифікаційного коду боржника фізичної особи. Скаржник вважає, що не зазначення у виконавчих листах від 14.06.2017 року ідентифікаційного коду боржника не може бути підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки державний виконавець своїм правом отримання конфіденційної інформації не скористався, а зіслався на відсутність у виконавчому документі такої інформації, виніс повідомлення про повернення виконавчого документу без виконання, тим самим допустив у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів стягувача в звязку з чим дії по винесенню повідомлення є безпідставними, незаконними, прийнятими з порушенням вимог чинного законодавства та норм матеріального права.

Просив визнати дії державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 09.08.2017 року неправомірними та зобовязати державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 прийняти до виконання два виконавчі листи від 14.06.2017 року №344/15895/2016 виданих Івано-Франківським міським судом та вирішити питання про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представник Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ОСОБА_3 Не зявився, подав заяву в якій скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду скарги.

Враховуючи положення ст. 386 ЦПК України щодо строку розгляду скарги суд вважає, що скаргу слід розглянути за відсутності державного виконавця, надіславши йому копію ухвали для забезпечення можливості оскарження з моменту отримання, що не позбавить його права на справедливий розгляд справи.

Згідно з ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як вбачається з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Судом встановлено, що 14.06.2017р. Івано-Франківським міським судом було видано два виконавчі листи №344/15895/2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради кошти в розмірі 1141,24грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378грн. (а.с.3,4), які пред'явлено у ВДВС Івано-Франківського МУЮ до виконання (а.с.5).

09.08.2017 року державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам до виконавчого документа а саме не вказано ідентифікаційний код боржника (а.с.6,7).

В силу вимог п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Як слідує з норм ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За нормами п. 3 ч. 3 ст.18 цього ж закону виконавець зобов'язаний з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Скаржник зазначив, що державний виконавець своїм правом отримання конфіденційної інформації не скористався, а зіслався на відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного коду боржника, виніс повідомлення про повернення виконавчого документу без виконання, тим самим допустив у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів стягувача в звязку з чим дії по винесенню повідомлення є безпідставними, незаконними, прийнятими з порушенням вимог чинного законодавства та норм матеріального права

Згідно з ч. 2 ст. 14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно вимог 383, 384 ЦПК та зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, за ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу ДВС задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 18 роз'яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд прийшов до переконання про обґрунтованість вимог скарги, а дії державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавчий документ не відповідає вимогам до виконавчого документа а саме не вказано ідентифікаційний код боржника) не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст. 60, 209-210, 383-387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 09.08.2017 року неправомірними.

Зобовязати державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 прийняти до виконання два виконавчі листи від 14.06.2017 року №344/15895/2016, видані Івано-Франківським міським судом та вирішити питання про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.А. Татарінова