У х в а л а

19 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2016 року та ухвал Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Київський районний суд м. Харкова рішенням від 28 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнив частково та визнав за ними право власності на: Ѕ частину спірних квартир та 40/200 частин нежитлових будівель за кожним; у задоволені решти їх позовних вимог відмовив; розподілив судові витрати.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

7 липня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2016 року та ухвал Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах статей 57, 60, 63 Сімейного кодексу України (далі - СК України), статті 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначеної підстави перегляду вказаного судового рішення суду касаційної інстанції заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року (дві постанови) та 05 квітня 2017 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 13 квітня 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спірні об'єкти нерухомості відповідно статті 60 СК України, статей 28-29 КЗпШС (до набрання чинності СК України у 2004 році) є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки з огляду на фактичні обставини справи та надані сторонами докази їх набуто за час шлюбу. Установивши вказані обставини, суди дійшли висновку про наявність правових підстав для визнання за кожним із подружжя права власності на Ѕ частину спірного майна. Відмовляючи у поділі новоствореного майна, суди виходили з того, що в судовому засіданні сторони належним чином не довели, яка саме частка цього новоствореного майна є спільною власністю подружжя, придбаного за час шлюбу, також сторони не заявили клопотань щодо призначення експертиз для визначення часток подружжя у новоствореному нерухомому майні.

Разом з тим у постановах Верховного Суду України, на які посилається заявник, містяться такі висновки:

- належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанови від 7 вересня 2016 року № 6-801цс16 та від 5 квітня 2017 року);

- що правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. (постанова від 7 вересня 2016 року № 6-47цс16).

Таким чином, судове рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не суперечить викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про поділ спільного майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2016 року та ухвал Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк