Справа № 629/2834/17
Номер провадження 2/629/1405/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.09.2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Харабадзе К.Ш., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області про визнання жертвою нацистських переслідувань,-
Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, посилаючись на те, що вона народилася 14 серпня 1940 року в м. Лозова Харківської області. На теперішній час вона намагається встановити статус «жертви нацистських переслідувань» відповідно до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», оскільки на час увязнення її батьків вона була малолітньою. На підтвердження її насильницького вивезення разом з батьками нею було надано до Управління праці та соціального захисту населення архівну довідку Державного архіву Харківської області від 09.03.2006 року за № 1-335. Але в зазначеній довідці не вірно вказано її імя «Цапенко Лора Кузьмівна». Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.07.2016 року було встановлено факт належності їй зазначеної архівної довідки. На її неодноразові звернення до уповноважених органів з заявою про встановлення їй статусу «жертви нацистських переслідувань» відповідно до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», постійно отримувала відмови. На підставі вищевикладеного і просить суд визнати її вязнем, яка була насильно вивезена з території колишнього Союзу РСР на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав в малолітньому віці, яка визнана інвалідом від загального захворювання у розумінні положень абз.2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».
В судовому засіданні позивач , її представник просили позов задовольнити, відповідач заперечував позов, просив в позові відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 було видане посвідчення про те, що вона має право на пільга, передбачені ст. 6-3 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань". Щодо визнання ОСОБА_1 вязнем, яка була насильно вивезена з території колишнього Союзу РСР та територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав у малолітньому віці (якій не виповнилося на момент увязнення 14 років), яка визнана інвалідом від загального захворювання, в управлінні відсутні підстави для надання заявниці даного статусу.
Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд знаходить, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.
Абзац 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», на який посилається позивач, встановлює державні гарантії жертвам нацистських переслідувань та їх громадським організаціям, а саме, те, що держава забезпечує соціальний захист жертв нацистських переслідувань та їх громадських організацій шляхом надання пільг колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, які визнані інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, - відповідно до статті 6-2 цього Закону;
Так, згідно наданого у даному законі визначення концентраційний табір це місце превентивного ув'язнення людей з мотивів політичного, національного та релігійного характеру за рішенням державної таємної поліції - гестапо, без слідства і суду, без встановлення терміну, з особливо жорстоким режимом тримання (ізоляції), і з метою поступового знищення в'язнів непосильною каторжною працею, голодом, екзекуціями, тортурами, вбивствами і стратами, підпорядковане інспекції концентраційних таборів ОСОБА_2 з характерними ознаками: - повна ізоляція в'язнів від зовнішнього світу, що забезпечується комплексом споруд, обнесених системою дротяних огорож під високою електричною напругою, встановленням вогневих точок на охоронних вежах і в наземних дзотах по периметру огорожі, а також системою зовнішніх постів, що виключає можливість проникнення до табору іззовні; - реєстрація ув'язнених та запровадження спеціального одягу і системи розпізнавальних знаків і номерів; - охорона військами СС; - використання праці ув'язнених головною службою господарського управління СС; - незастосування превентивного ув'язнення, що здійснювалося державною таємною поліцією - гестапо як покарання або заміна тюремного ув'язнення;
Гетто визначено в законі як частина території населеного пункту, виділена для примусового тримання осіб єврейської національності з метою їх ізоляції та подальшого знищення.
Інші місця примусового тримання та місця примусових робіт згідно закону це: - виправно-трудовий табір - місце ув'язнення громадян на визначений термін за ухилення від трудової повинності, з подальшим направленням на попереднє місце роботи або до концтабору, підпорядкований комендатурі СД та поліції безпеки, з особливо жорстоким режимом тримання; - табір примусової праці для осіб єврейської національності - місце ув'язнення осіб єврейської національності з метою їх використання на важких роботах, перетворений із гетто або новостворений з вивезенням працездатних євреїв із гетто, підпорядкований керівництву поліції та СС; - табори знищення, створені з метою проведення екзекуцій в стаціонарних приміщеннях, та місця масових страт мирного населення; - гестапівські тюрми - місця ув'язнення і тримання з політичних мотивів із застосуванням до ув'язнених насильницьких дій виняткової жорстокості, включаючи катування і вбивства; - медичні та дитячі заклади, в яких насильно утримувалися особи-донори, особи, над якими проводилися злочинні медичні експерименти, та особи, відібрані для онімечування; - створені в місцях активних антифашистських дій табори для заручників, які підлягали масовому фізичному знищенню; - пересувні загони (команди) з числа мирного населення, які використовувались окупантами для власного захисту під час проведення військових операцій або робіт з розміновування; - карантинні інфекційні табори, створені нацистами на передньому краї оборони для розповсюдження інфекційних хвороб серед мирного населення та військ ОСОБА_3; - табори для членів сімей офіцерів ОСОБА_3.
Згідно з розясненнями Міністерства праці та соціальної політики України робота на фабриках, заводах, шахтах, сільськогосподарських роботах не відноситься до місць примусового тримання та примусових робіт, визначених статтею 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань». Підстав для встановлення статусу жертви нацистських переслідувань відповідно до ст.. 6-1 та 6-2 зазначеного Закону громадянам, насильно вивезеним до Німеччини на примусові роботи на фабриках, заводах, шахтах, у сільському господарстві немає. Зазначеній категорії осіб статус жертви нацистських переслідувань встановлюється відповідно до статті 6-3 зазначеного Закону за наявності підтверджуючих документів щодо факту насильного вивезення до Німеччини на примусові роботи.
Згідно архівної довідки № 1-335 від 09.03.2006 року, ОСОБА_4 (так в документі) Кузьмівна ІНФОРМАЦІЯ_1, примусовоо вивезена до Німеччини 09 вересня 1943 року з с. Георгіївка Лозівського району Харківської області разом з батьками. Батьки працювали в Польщі в районі м. Млави на сільськогосподарських роботах. Звільнена 18 січня 1945 року (а.с.10).
Даних щодо відношення табору, у якому перебувала позивач, до концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання у розумінні абзацу 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» в справі немає.
Відповідно до ст.. 6-3 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» до числа жертв нацистських переслідувань належать особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих Німеччиною інших держав.
ОСОБА_1 видано посвідчення про те, що вона має право на пільги, передбачені ст.. 6-3 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань".
Виходячи з наведеного, правових підстав для визнати позивача вязнем, яка була насильно вивезена з території колишнього Союзу РСР на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав в малолітньому віці, яка визнана інвалідом від загального захворювання у розумінні положень абз.2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» немає.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області про визнання жертвою нацистських переслідувань- відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: К.Ш.Харабадзе