04 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 19 травня 2014 року між ним та ОСОБА_5 було досягнуто домовленості щодо укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_4 було передано ОСОБА_5 5 000 дол. США, про що ОСОБА_5 складено відповідну розписку в присутності свідків про факт отримання від ОСОБА_4 вказаної суми грошей та зазначила підтвердження домовленості щодо продажу вказаного будинку, та пообіцяла підготувати всі необхідні документи для продажу та укласти договір купівлі-продажу нотаріально.
Згодом ОСОБА_5 відмовилась від своїх обіцянок та повідомила, що намагається продати будинок іншим особам, а після продажу поверне ОСОБА_4 кошти. Однак протягом тривалого часу відповідачка коштів не повернула.
ОСОБА_4 вважав, що оскільки договір купівлі-продажу будинку укладено не було, сплачена ОСОБА_5 в рахунок виконання договору сума 5 000 дол. США, є авансом, який підлягає поверненню в тому розмірі, в якому надавався.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 129 705 грн 90 коп., а також понесені судові витрати.
Заочним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 21 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі
127 057 грн, що еквівалентно 5 000 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01 лютого
2017 року заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 квітня 2016 року залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із під ставності заявлених позовних вимог.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до розписки від 19 травня 2014 року ОСОБА_5, у присутності свідків, отримала від ОСОБА_4 5 000 дол. США в рахунок передоплати за будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. В момент отримання кадастрового номеру зобов'язується укласти договір купівлі-продажу з розстрочкою.
В подальшому договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було.
22 січня 2016 року ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_5 вимогу, про повернення наданих їй коштів в розмірі 5 000 дол. США.
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.
Суди попередніх інстанцій встановили, що договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передані ОСОБА_4
ОСОБА_5 грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачу, а тому висновок судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог про стягнення авансу є правильним та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 13 лютого
2013 року у справі № 6-176цс12, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 квітня
2016 року та ухвали апеляційного суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.
Заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від
01 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко