Справа № 525/9/17
Провадження № 2/525/112/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2017 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_4, останнім постійним місцем проживання якої було АДРЕСА_2 та яка на момент смерті проживала одна. Після смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу спадкового майна, поряд з іншим, увійшли земельні ділянки: для ведення особистого підсобного господарства площею 0,18 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та була надана на праві приватної власності на землю за життя ОСОБА_5 (чоловіку ОСОБА_4 - батькові позивача), а також земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,19 га за адресою АДРЕСА_2 Полтавської області. На підставі рішення 18 сесії 21 скликання від 31.03.1994 року на земельну ділянку був виготовлений Державний акт Серії НОМЕР_1 від 20.05.1997 року на загальну площу 0,62 га. У власність ОСОБА_5 була передана земельна ділянка для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,25 га, на цю земельну ділянку позивач виготовив правовстановлюючі документи в судовому порядку.

Батько позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, спадщину після смерті батька прийняла мати позивача ОСОБА_4 та отримала свідоцтво про право на спадщину, але Державного акту на своє ім'я не виготовила, тобто була не проведена державна реєстрація земельної ділянки, а Державний акт Серії НОМЕР_1 від 20.05.1997 року на ім'я батька позивача - ОСОБА_5 втрачений.

Позивач вказує, що спадкоємцем за заповітом після смерті матері є позивач ОСОБА_1, який прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса Великобагачанського нотаріального округу в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. Також, спадкоємцем першої черги за законом після померлої є брат позивача - ОСОБА_3, який проживає в Російській Федерації та від прийняття спадщини відмовився. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спадкові земельні ділянки, але позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Оскільки в позасудовому порядку отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно (земельні ділянки) не можливо, так як на померлого документи не видаються, позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом (а.с.а.с.2-3).

В судове засідання представник позивача ОСОБА_8 подала письмову заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність на підставі наявних у справі доказів (а.с.46).

Представник відповідача Білоцерківська сільська рада в судове засідання не з'явився, від Білоцерківської сільської ради надійшов лист про визнання позову та про розгляд справи у відсутність представника Білоцерківської сільської ради (а.с.43).

В судове засідання не з'явилися представник третьої особи у справі Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі та ОСОБА_3.

У зв'язку з неявкою сторін у справі та третіх осіб, суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін та третіх осіб у справі, на підставі наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову».

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що мати позивача у справі ОСОБА_1 - ОСОБА_4, останнім місцем проживання якої було с. Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області було видано свідоцтво про смерть (а.с.а.с.9,12,44).

З рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.04.2016 року №525/233/16-ц вбачається, що за ОСОБА_1 як за спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері ОСОБА_4 за заповітом, посвідченим головою виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_6 від 27.09.2002 року зареєстрованим в реєстрі за № 408, визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлям, що знаходиться в АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована в АДРЕСА_2 призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.а.с.4-6). Дане рішення суду набрало законної сили 29.04.2016 року.

З довідки від 23.08.2016 року №2016, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,19 га за адресою АДРЕСА_3 (а.с.13).

З довідки від 23.08.2016 №2702 року, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,18 га за адресою АДРЕСА_4 (а.с.14).

З копії Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 20.05.1997 року вбачається, що ОСОБА_5 (батьку позивача у справі) на праві приватної власності належали земельні ділянки площею 0,62 га (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га, а також для ведення особистого підсобного господарства - 0,18 га та 0,19 га) (а.с.10).

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 травня 2006 року, реєстровий номер 895, виданого Великобагачанською державною нотаріальною конторою вбачається, що ОСОБА_9 було видане відповідне свідоцтво на спадщину, що складається з: права власності на приватизовану земельну ділянку площею 0,62 гектари, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в АДРЕСА_2 та належала на праві приватної власності померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Білоцерківською сільською радою Великобагачанського району 20 травня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 62, кадастровий НОМЕР_2) (а.с.7). Отже, спадщину у встановленому законом порядку після смерті чоловіка ОСОБА_5 прийняла його дружина (мати позивача у справі) ОСОБА_4.

З копію заповіту ОСОБА_4 від 27.09.2002 року, реєстровий номер 408, що посвідчений сільським головою Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району, ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в рівних частках (а.с.36).

З листа від 04.10.2016 року №01-04-56/292, виданого відділом Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області вбачається, що згідно нормативної грошової оцінки земельних ділянок станом на 04.10.2016 року, які передавалися рішенням 18 сесії 21 скликання Білоцерківської сільської ради від 31.03.1994 року гр. ОСОБА_5 та на підставі виданого Державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3 (зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №62) від 20.05.1997 року загальною площею 0,62 га, з них для ведення особистого селянського господарства площею 0,18 га за адресою АДРЕСА_4 становить 6477,56 грн. та для ведення особистого селянського господарства площею 0,19 га за адресою АДРЕСА_3 становить 6837,42 грн. (а.с.11).

З експертного висновку №056/878-d від 26 жовтня 2015 року Українського бюро лінгвістичних експертиз вбачається, що записи прізвища ОСОБА_5 і ОСОБА_1 є ідентичними (а.с.44).

Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Л.І. постановою від 27.01.2017 року відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на приватизовані земельні ділянки площею 0,19 га та площею 0,18 га у зв'язку з тим, що у заявника відсутні правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки (а.с.47).

З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. від 12.01.2017 року №32/01-16, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи №47-2015 вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, 1926 р.н, останнє місце проживання якої було: АДРЕСА_2, заяву про прийняття спадщини по заповіту, посвідченого Білоцерківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 27.09.2002 року (реєстровий номер 408) подав ОСОБА_1, заяву про відмову від прийняття спадщини подав ОСОБА_3. Інших заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини не надходило, та відсутні претензії кредиторів; свідоцтво про право на спадщину 01.02.2016 року видано на ім'я ОСОБА_1 (а.с.а.с.30-41).

Отже, з урахуванням підстав, вказаних у постанові нотаріусом, в даний час спадкоємець майна померлої ОСОБА_4 - син ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, не може отримати на своє ім'я в органі нотаріату свідоцтво про право на спадщину за заповітом на приватизовані земельні ділянки, що вбачається з мотивів, які викладені нотаріусом в постанові про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті).

Також, зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач у позасудовому порядку не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадкове майно (на спадкові земельні ділянки) з мотивів, які викладені у постанові нотаріуса, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом в межах заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,186,328,1216-1218,1220,1267,1268,1270 ЦК України, ст.ст.3,10,11,60,174,179,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

В порядку спадкування, визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,18 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 Великобагачанського району Полтавської області та яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_5, виданим Великобагачанською державною нотаріальною конторою 30.05.2006 року за №895.

В порядку спадкування, визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,19 га за адресою: АДРЕСА_3 Великобагачанського району Полтавської області та яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_5, виданим Великобагачанською державною нотаріальною конторою 30.05.2006 року за №895.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя