Справа №: 671/860/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.

з участю секретаря судового засідання Краснай Л.П.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1. З врахуванням того, що на його утриманні перебуває син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом першої групи, та малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, просив суд виділити йому в користування дві житлові кімнати площею 17,9 кв.м. та 10,2 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 5,1 кв.м., а ОСОБА_3 - одну житлову кімнату площею 28,3 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 2,6 кв.м. Кухню площею 11,1 кв.м, вбиральню площею 4,4 кв.м, коридор площею 10,1 кв.м. залишити у спільному користуванні. В обґрунтування заявленого позову вказує, що він є власником 1/2 частини вказаної квартири, співвласником 1/2 частини квартири є його дочка - відповідачка ОСОБА_3 Зазначив, що між ним та відповідачкою виникають непорозуміння з приводу порядку та способу користування кваритирою, через що він для подальшого безперешкодного користування квартирою спільно із відповідачкою звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримують, просять задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, зокрема позивачу належить 1/2 частки даної квартири, відповідачці також належить 1/2 частки.

Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на спірну квартиру від 22 вересня 1997 року, згідно якого дана квартира на праві сумісної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках (а.с. 2).

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Частиною 1 статті 383 ЦК України установлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Права власника житлового приміщення також визначені ст.ст. 150, 155 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В силу ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 14 Постанови "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства та розміри житлових кімнат, розмір частки кожного із співвласників квартири, а також ті обставини, що разом з позивачем проживають його сини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом 1 групи, та малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що в поданій до суду письмові заяві не заперечувала відповідачка, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а тому необхідно встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування позивача ОСОБА_1 житлові кімнати площею 17,9 кв.м. та 10,2 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 5,1 кв.м., а відповідачці ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 28,3 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 2,6 кв.м. Кухню площею 11,1 кв.м, вбиральню площею 4,4 кв.м, коридор площею 10,1 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 59, 60, 79, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 382, 383, 405, 355, 356, 358 ч.ч.1-3, 382 ч. 1, 383 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 150, 155, 156 ЖК Української РСР, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_1 житлові кімнати площею 17,9 кв.м. та 10,2 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 5,1 кв.м., а ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 28,3 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 2,6 кв.м.

Кухню площею 11,1 кв.м, вбиральню площею 4,4 кв.м, коридор площею 10,1 кв.м. залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 640 грн. 00 коп. судового збору.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: