Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради, виконавчий комітет Харківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення, за касаційною скаргою Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева» звернулося до суду із позовом, у якому просило виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, а також зняти відповідачів з реєстраційного обліку.

На обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що ОСОБА_7 працював на ДП «Завод ім. В.О. Малишева» та 01 червня 1994 року звільнився з роботи за власним бажанням. Під час трудових відносин ОСОБА_7 було надано службове приміщення за адресою АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_5 На адресу відповідачів була направлена вимога про виселення у зв'язку з припиненням трудових відносин ОСОБА_7, однак відповідачі в добровільному порядку не виселились.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «Завод ім. В.О. Малишева» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_7 працював на ДП «Заводі ім. Малишева» у періоди з 06 лютого 1985 року по 09 лютого 1994 року та з 04 березня 1994 року по 01 червня 1994 року, звільнившись з роботи за власним бажанням.

Під час перебування у трудових відносин ОСОБА_7 у 1988 році було надано службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Листом Управління обліку та розподілу жилої площі Департаменту житлового господарства Виконавчого комітету Харківської міської Ради № 844/4 від 02 червня 2014 року підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 має статус службової.

Відповідно до довідки відділу кадрів ДП «Завод ім. В.О. Малишева» № 1661/17 від 13 серпня 2015 року ОСОБА_7 звільнився за власним бажанням відповідно до розпорядження № 99 від 09 червня 1994 року.

У 1994 році ОСОБА_7 звільнився з роботи за власним бажанням і продовжував проживати у спірному житлі, до дня смерті тобто до 2006 року, разом з дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5

На час звернення позивача з позовом до суду, а саме 11 лютого 2015 року, у спірному приміщенні проживають відповідачі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що звернувшись із позовом у лютому 2015 року, ДП «Завод ім. В.О. Малишева» пропустило визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, так як з липня 1994 року позивачу було відомо, що ОСОБА_7 звільнився з роботи і повинен звільнити службове приміщення, але протягом більш ніж 20 років позивач не звертався до суду з позовом про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, тому касаційна скарга ДП «Завод ім. В.О. Малишева», в інтересах якого діє ОСОБА_6, підлягає відхиленню, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Є.П. Євграфова
О.В. Кадєтова