АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/8218/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Дука В.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

третьої особи: ОСОБА_4

представника відповідача та третьої особи: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_8, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 1/4 частину отриманого доходу від використання спільного майна - квартири АДРЕСА_1: за Договором оренди №13/11/14 від 13 листопада 2014 року за період з 13 листопада 2014 року по 15 березня 2016 року в розмірі 115 732 грн 69 к. з яких: 107161 грн 79 к. - 1/4 доходу від використання спільного майна, 6 537 грн 29 к. інфляційних втрат та 2 033 грн 61 к. - 3% річних; за Договором оренди від 19 липня 2016 року за період з 22 липня 2016 року по 22 жовтня 2016 року в розмірі 36 104 грн 84 к., що становить еквівалент 1 412,00 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 суму 105360 грн 77 к., 14 947 грн 07 к. - інфляційних втрат, 2093 грн 57 к. - три відсотки річних, а всього 122401 грн 41 к. та 1220 грн 50 к. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що висновки суду не відповідають наявним в матеріалах справи доказам та показам свідка. Також зазначає, що твердження позивача про те, що йому не було відомо про надання в оренду квартири Місії міжнародного Комітету Червоного Хреста в України спростовуються показами свідка ОСОБА_4

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Третя особа підтримала апеляційну скаргу.

Позивач та його представник в суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення переглядається в частині задоволених позовних вимог, тому у в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення сум за договором оренди від 19 липня 2016 року укладеного між ОСОБА_9, ОСОБА_2 та компанією Глобал Комьюнитиз в апеляційному порядку не переглядаються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 квітня 1993 року та Договору дарування від 10 вересня 2015 року, квартира АДРЕСА_1, 1/4 частина квартири належить ОСОБА_2) та 3/4 частини вказаної квартири належить ОСОБА_6 (а.с.7-10 том 1).

13 листопада 2014 року між фізичною особою ОСОБА_6 та Місією Міжнародного комітету Червоного Хреста в Україні укладено договір оренди №13/11/14, умовами якого визначено, що орендодавець здає в оренду орендарю мебльоване житлове приміщення квартири АДРЕСА_1 для проживання співробітників Місії Міжнародного комітету Червоного Хреста в Україні терміном з13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року зі сплатою 1 400,00 Євро, які виплачуються в українських гривнях за курсом встановленим НБУ на день виплати щомісячного платежу. Та цього ж дня між сторонами підписано акт прийому-передачі приміщення (а.с. 11-18 том 1).

Та як вбачається з матеріалів справи 15 березня 2016 року орендар передав вищезазначену квартиру орендодавцю, що підтверджується актом прийому-передачі приміщення від 15 березня 2016 року (а.с. 97-98 том 1).

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Судом встановлено, що умовами договору оренди №13/11/14від 13 листопада 2014 року не визначено порядку сплати орендних платежів. Сторони в судовому засіданні пояснили, що орендні платежі сплачувались на банківський рахунок ОСОБА_6 НОМЕР_1 відкритий в ПАТ «Універсал банк».

Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податку станом на 07 квітня 2017 року ОСОБА_6 отримала від Місії Міжнародного комітету Червоного Хреста в Україні дохід на загальну суму 523 145 грн 44 к. та утримано податку 94 424 грн. 24 к. (а.с. 130 том 1).

Як вбачається із виписки по рахунку ОСОБА_6 за період з 17 листопада 2014 року по 28 січня 2016 року на рахунок ОСОБА_6 надійшло коштів із призначенням платежу - орендна плата за договором оренди №13/11/14 на загальну суму 421443,09 грн (а.с 171 - 232 том 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про те, що на картковий рахунок ОСОБА_6 надходили кошти за оренду квартири, 1/4 частина якої належить позивачу. У судовому засіданні не надано доказів, що між сторонами була домовленість щодо розподілу доходу від оренди квартири, яка належить сторонам на праві часткової власності, ОСОБА_6 в період дії договорів оренди перебувала в шлюбі та не проживала однією сім'єю з батьками, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1/4 частину доходів, отриманих за договором оренди від 13 листопада 2014 року.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.

Як вбачається з виписки по рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_6 відкритого у ПАТ «Універсал банк» відповідачем на рахунок ОСОБА_2 перераховувались кошти, що не заперечується самим позивачем.

Суд критично ставиться до пояснень позивача щодо того, що грошові кошти, які він отримував від позивача не були коштами за орендну плату, оскільки позивач не пояснив підстави переказу даних коштів.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що ОСОБА_6 проводила у себе в квартирі ремонт, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вказану обставину.

Необхідно зазначити, що ОСОБА_6 також, було зроблено перекази на рахунок своєї матері ОСОБА_4, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року (а.с. 97 том 2). А тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 переказувались кошти на сім'ю її батьків.

ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що нею отримувались у готівковій формі кошти у розмірі 168 000 грн за оренду квартири від ОСОБА_6, які в подальшому передавались ОСОБА_2, який як голова родини розпоряджався ними. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_4малидоступ до банківського рахунку ОСОБА_6 та використовували дану платіжну картку.

Стороною позивача не надано доказів, які б спростовували вищевказані обставини.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання на те, що ОСОБА_6 в період дії договорів оренди перебувала в шлюбі та не проживала однією сім'єю з батьками, оскільки дана обставина не може бути підставою для задоволення позову.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не надав належної оцінки всім наявним в матеріалах справи доказам, зокрема виписці по рахунках ОСОБА_6 та поясненням сторін.

А тому оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обставини на які посилається позивач, що в свою чергу спростовуються наявної в матеріалах справи виписки по рахунку ОСОБА_6 та поясненнями сторін, а тому колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення коштів - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: