АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1906/17 Справа № 209/4850/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Байбара Г. А. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Дніпро 05 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

Комерційний Банк «ПриватБанк»,

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 16 лютого 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти с визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов'язання умовами даного договору. Кредитні кошти надалися відповідачу для придбання квартири. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме квартира загальною площею 49,10 кв.м., житловою площею 28,60 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим станом на 07 липня 2014 року утворилася заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору та у зв'язку з чим виникла необхідність захисту свого цивільного права позивач звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення виниклої заборгованості. Звертаючись з даним позовом позивач посилається на те, що відповідачем без згоди банку було зареєстровано інших осіб у спірній квартирі та враховуючи наведені обставини просить суд виселити мешканців з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки /а.с.4-6/.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 заявлені позовні вимоги задоволені частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором № DZL0GК00770027 від 16 лютого 2007 року в розмірі 18 469,83 доларів США, що за курсом НБУ складає 217 574,60 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 28,60 кв.м., яка на праві власності належить відповідачу, розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Зупинено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Також вирішено питання щодо судових витрат /а.с.145-147/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині зупинення його виконання та відмови у виселені, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування в цій частині /а.с.149-152/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 лютого 20007 року між сторонами було укладено кредитний договір № DZL0GK00770027, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 21 565 доларів США на придбання квартири та сплати страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (12 % на рік), винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту щомісячно в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, з кінцевим терміном повернення - 15 лютого 2022 року включно /а.с. 17-18/.

Щомісяця в період сплати позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 268,07 доларів США згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороди. Періодом сплати вважати період з «20» по «25» число кожного місяця.

За кредитним договором відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені кредитним договором (п. 2.2, 3 кредитного договору).

Розділом 4 договору передбачена відповідальність позичальника в разі порушення ним термінів повернення кредитних коштів, встановлених спірним договором.

На забезпечення цього договору 16 лютого 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки квартири №DZL0GK00770027, згідно з яким відповідач передала в іпотеку банку належну їй на праві власності 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.21-22/.

Пунктом 18 договору іпотеки передбачено, що відповідачка зобов'язалася застрахувати предмет іпотеки на користь іпотекодержателя від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування майна, уклавши договір страхування майна і не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії зазначеного договору страхування продовжити строк його дії та надати банку докази оплати страхового платежу.

На виконання зазначених умов, 16 лютого 2007 року між відповідачем, ЗАТ "Страхова компанія "Інгострах" та позивач, як вигодонабувачем укладено договір страхування майна № DZL0GK00019999, за умовами якого об'єкт страхування - квартира за адресою: АДРЕСА_3. Відповідно до умов страховик зобов'язався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або іншій особі визначеній у цьому договорі, а відповідач зобов'язалася своєчасно сплачувати страхові платежі у розмірі 383, 80 грн. та виконувати інші умови. Строк дії договору з 16 лютого 2007 року по 15 лютого 2008 року включно, тобто він діє 12 місяців (один рік) і щорічно лонгується на такий же строк - до повного погашення кредитної заборгованості - у разі сплати страхових платежів /а.с.112/.

Також 16 лютого 2007 року між тими самими сторонами укладено договір особистого страхування № DZL0GK00020000, об'єктом страхування якого є майнові інтереси, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатності ОСОБА_3 Умовами договору визначено розмір страхового платежу у сумі 479, 75 грн., який відповідачка зобов'язалася своєчасно сплачувати відповідно до графіку. Строк дії договору з 16 лютого 2007 року по 15 лютого 2008 року включно, тобто він діє 12 місяців (один рік) і щорічно лонгується на такий же строк - до повного погашення кредитної заборгованості - у разі сплати страхових платежів /а.с.114/.

У порушення умов кредитного договору від 16 лютого 2007 року та договорів страхування від 16 лютого 2007 року, відповідач свої зобов'язання виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 07 липня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 18 469, 83 доларів США, що за курсом НБУ складає 217 574, 60 грн., з яких: 16 912, 72 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 434, 67 доларів США - заборгованість по відсоткам, 90, 06 доларів США - комісія та 32, 38 доларів США - пеня., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.8-12/.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору банк звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виниклої заборгованості та виселення.

Судом першої інстанції встановлено, що в квартирі, яка є предметом іпотеки та розташована за адресою: АДРЕСА_3 проживає відповідач ОСОБА_3, щодо проживання та реєстрації будь-яких інших осіб у спірній квартирі матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не має у власності іншого житла, ніж переданої нею в іпотеку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а квартира за адресою: АДРЕСА_3, в якій зареєстрована відповідачка, належить на праві власності ОСОБА_4, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна /а.с. 83 - 86/.

7 червня 2014 року набув чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Оскільки квартира АДРЕСА_5 є предметом іпотеки і виступає як забезпечення зобов'язань відповідача за споживчим кредитом, наданим їй позивачем в іноземній валюті, і є її місцем постійного проживання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням до даних правовідносин норми ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Проте слід зазначити, що мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, тому ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Таким чином рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню, а не зупиняє його виконання, як було зазначено судом першої інстанції.

За таких обставин, оскаржуване рішення в цій частині підлягає зміні з зазначенням, що що рішення суду не підлягає примусовому виконанню протягом дії Закону України від 03 червня 2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Також відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.

Проте, дійшовши обґрунтованого висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості суд першої інстанції в супереч вищевказаним положенням не визначив складові заборгованості та не зазначив початкову ціну предмета іпотеки, а від так рішення в цій частині підлягає зміні з зазначенням, що заборгованість за кредитним договором № DZL0GК00770027 від 16 лютого 2007 року в розмірі 18 469,83 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 217 574,60 грн. складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 16 912, 72 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 199 231, 84 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 434, 67 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 16 900, 41грн.; заборгованості по комісії за користуванням кредитом - 90, 06 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 1 060, 91 грн. та пені - 381, 44 грн. Початкова ціна реалізації предмета іпотеки визначити у розмірі 95 950 грн., але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його реалізації за оцінкою, проведеною суб'єктом оціночної діяльності.

Щодо позовних вимог банку про виселення з квартири, яка є предметом іпотеки колегія суддів виходить з наступного.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 43 своєї постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Позивачем не надано суду доказів відмови від добровільного виселення ОСОБА_3 із спірної квартири.

Крім того, колегія суддів вважає, що виселення будь-яких інших осіб із спірної квартири задоволенню не підлягає і через неконкретизованість позовних вимог та недоведеності предмету спору, що не позбавляє права позивача звернутись до суду окремо з такою вимогою до конкретних осіб при наявності спірних правовідносин між ними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року змінити, зазначивши, що заборгованість за кредитним договором № DZL0GК00770027 від 16 лютого 2007 року в розмірі 18 469,83 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 217 574,60 грн. складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 16 912, 72 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 199 231, 84 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 434, 67 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 16 900, 41грн.; заборгованості по комісії за користуванням кредитом - 90, 06 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 1 060, 91 грн. та пені - 381, 44 грн.

Зазначити початкову ціну реалізації предмета іпотеки у розмірі 95 950 грн., але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його реалізації за оцінкою, проведеною суб'єктом оціночної діяльності.

Зазначити, що рішення суду не підлягає примусовому виконанню протягом дії Закону України від 03 червня 2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

В іншій частині залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта