Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2921/17 Головуючий у 1 інстанції: Вірченко О.М.
Є.У.№ 310/1872/17-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа Бердянська міська державна нотаріальна контора, про захист права власності на майно прийняту спадщину,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що предметом позовних вимог є визнання права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, прийняту ним у спадщину після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_4 та його дружина, рідна тітка позивача, ОСОБА_5, яка померла 29 листопада 2005 року, набули право спільної сумісної власності на вказану квартиру на умовах приватизації. Одноособове право власності на квартиру № 46 ОСОБА_4 набув після смерті дружини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. На прохання ОСОБА_4 з 2007 року ОСОБА_3 проживав з ним однією родиною та після смерті ОСОБА_4 прийняв залишену ним спадщину квартиру АДРЕСА_2. 07 вересня 2013 року позивач відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України звернувся до Бердянської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 як спадкоємець четвертої черги. В цей же день було відкрито спадкову справу № 456/2013. Під час оформлення документів в КУ БТІ ОСОБА_3 стало відомо, що власником спадкового майна є ОСОБА_6, а зареєстрованою у вказаній квартирі є ОСОБА_7 Право власності на майно ОСОБА_6 набув внаслідок шахрайських дій шляхом укладення договорів купівлі-продажу, укладених 24 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та 13 грудня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 Рішенням Бердянського міськрайсуду від 25 березня 2015 року вказані договори були визнані недійсними. В грудні 2015 року ОСОБА_3 отримав постанову державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори від 26 листопада 2015 року про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, мотивовану тим, що право власності на спадкове майно зареєстроване за ОСОБА_6 В квітні 2016 року до суду зверталась Бердянська міська рада із заявою про визнання спадщини, а саме квартири АДРЕСА_1, відумерлою. Після залучення ОСОБА_9 до участі у вказаній справі в якості зацікавленої особи ухвалою суду від 20 травня 2016 року заяву Бердянської міської ради було залишено без розгляду. ОСОБА_9 зазначеного, в Бердянському міськрайонному суді розглядалась справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи Бердянська міська рада, Бердянський міський відділ Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Бердянської міської ради, про визнання права користування квартирою № 46. Рішенням по вказаній справі від 27 жовтня 2016 року позивачу було відмовлено у задоволенні його позовних вимог. Зазначене рішення 02 лютого 2017 року апеляційним судом Запорізької області було змінено та в мотивувальній частині рішення апеляційного суду вказано, що з висновками суду погодитися не можна, оскільки позивач доводе, що він був членом сімї померлого, з яким проживав більше пяти років до відкриття спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, прийняту ним спадщину після померлого родича ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом; зобовязати третю особу видати йому свідоцтво про право на спадщину померлого ОСОБА_4

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2017 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції відповів у задоволенні позову з посиланням не недоведеність позовних вимог.

Так, судом встановлено, що згідно з відомостями з реєстру прав власності не нерухоме майно, реєстраційний номер 14572151, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, який 13 квітня 2013 року помер (свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 262319, видане 15 квітня 2013 року відділом ДРАЦС по м. Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області).

Після смерті ОСОБА_4 право власності на квартиру було зареєстроване за були ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2013 року та ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 13 грудня 2013 року. Вказані договори купівлі-продажу за позовом прокурора в інтересах Бердянської міської ради рішенням Бердянського міськрайонного суду від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року, були визнані недійсними.

Позивач звертався 07 вересня 2013 року до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4І, а 15 жовтня 2015 року ОСОБА_9 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом на підставі ст. 1264 ЦК України як такий, що мешкав із спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років до відкриття спадщини.

При доведенні своїх прав на спадщину, ОСОБА_9 посилався на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року про встановлення факту його проживання однією сімєю зі спадкодавцем ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року скасовано, заяву ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю з померлим 14 квітня 2013 року ОСОБА_4 з 2007 року по день його смерті залишено без розгляду. Вказана ухвала мотивована тим, що в даній справі є спір про право, позивачу було рекомендовано звернутись з позовом в загальному порядку.

Разом з тим, перешкодою для оформлення спадщини була наявність на час звернення до нотаріальної контори зареєстрованого права на спадщину інших осіб, після оспорення прав яких він знову звернувся до нотаріальної контори. Але на той час право ОСОБА_3 оспорювалося та не визнавалося не лише особами, які незаконно заволоділи спадщиною, а й Бердянською міською радою.

Відмовляючи у позові у даній справі, суд першої інстанції правильно послався на положення ст. 1264 ЦК України, за якою у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Одночасно суд вважав недостатніми докази, надані позивачем про те, що він мешкав зі спадкодавцем однією сімєю протягом 5 років безпосередньо перед його смертю.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, позивач був зареєстрований за іншою адресою де проживає його дружина. Він перебував у шлюбі, і хоча зазначав, що не підтримував з дружиною шлюбні сосунки, разом з тим режим окремого проживання подружжя відповідно до ст. 119 СК не встановлювався.

Позивач хоча і зазначає, що за час проживання зі спадкодавцем сплачував комунальні та інші послуги, але оплата проводилася з за одну особу (тобто за спадкодавця), сам він не ніс витрат на користування квартирою спадкодавця, не вживав заходів щодо зміни реєстрації тощо.

Натомість за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодними доказами у даній справі не доведений фат проживання позивача зі спадкодавцем.

Посилання позивача на те, що в порядку ч. 3 ст. 61 ЦПК України позивачу немає необхідності доказувати ті факти, які встановлені судовим рішенням, а саме факт його проживання із спадкодавцем не менше пяти років до його смерті, не ґрунтуються на законі.

В мотивувальній частині рішення апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року, на яку посилається позивач як на преюдицію, суд лише зазначив про можливість доведення позивачем факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем, а не встановив факт такого проживання.

Надані позивачем договори на користування електричною енергією газом, оплату комунальних послуг тощо укладені після смерті спадкодавця та не є доказами предмету доведення у даній справі.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: