Справа № 361/275/17
Провадження № 2-з/361/12/17
У Х В А Л А

31 січня 2017 року Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Селезньова Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, -

встановив:

Позивачем пред'явлено позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою суду від 31.01.2017р. відкрито провадження у справі.

Позивачем подано заяву про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно квартиру АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що з 01.11.2014 р. відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, 07.11.2016 р. він пообіцяв, що сплатить їй борг за рахунок коштів від продажу зазначеної квартири, про що склав їй відповідну розписку. Після того, як відповідач дізнався, що вона звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів, у грубій формі він сказав їй, що коштів від продажу зазначеної квартири вона не отримає. Вважає, що відчуження відповідачем вказаної квартири ускладнить або взагалі зробить неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види заходів забезпечення передбачені в ч.1 та ч.2 ст.151 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Даний спір не стосується зазначеного позивачем нерухомого майна. Жодних підстав вважати, що рішення суду про стягнення аліментів не зможе бути виконане без накладення арешту на майно відповідача, або що виконання такого рішення буде утруднене у разі відчуження відповідачем вказаного нерухомого майна, - нема, і позивач не обґрунтував, в чому виникає загроза виконанню рішення за даними позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини. При цьому суд порівнює вартість вказаного позивачем нерухомого майна і розмір позовних вимог, що є неспівмірним розміру тих грошових зобовязань, які можуть виникнути у відповідача на підставі рішення суду у разі задоволення позову про стягнення аліментів. Таким чином, дотримуючись принципу співмірності та доцільності вжиття заходу забезпечення позову, і враховуючи, що забезпеченим має бути лише заявлений позов, суд вважає клопотання позивача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.151, 152 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, належну відповідачу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.В. Селезньова