У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 312/311/17

провадження № 6/312/9/2017

06 вересня 2017 року селище ОСОБА_1

Великобілозерський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

при секретарі Юхник С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Велика Білозерка Запорізької області подання старшого державного виконавця Великобілозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2017 року старший державний виконавець Великобілозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 звернулася до суду з поданням про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, до виконання ним своїх зобовязань, покладених на нього рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та постановою Великобілозерського районного суду Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 адміністративного штрафу та суми судового збору. В поданні державний виконавець зазначив, що у Великобілозерському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист Великобілозерського районного суду Запорізької області № 2-75, виданий 03.08.2017 року Великобілозерським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі ? усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також на виконанні знаходиться постанова Великобілозерського районного суду Запорізької області від 07.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 штрафу в розмірі 3400 грн. та судового збору в сумі 36 грн. 54 коп. На даний час боржник має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 4091 грн. 97 коп. та заборгованість по сплаті штрафу в сумі 3400 грн. і судового збору в сумі 36 грн. 54 коп. Боржник неодноразово повідомлявся про необхідність сплати заборгованості по виконавчим документа, на виклик державного виконавця 04.09.2017 року не зявився, що свідчить про його ухилення від виконання зобовязань покладених на нього судовими рішеннями.

Посилаючись на зазначені обставини, державний виконавець просить суд обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межи України без вилучення паспортного документу, до виконання ним своїх зобовязань за виконавчими документами.

В судове засідання старший державний виконавець Великобілозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про день та час судового засідання, не зявилася, про причину не явки до суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що предявлене до суду подання старшого державного виконавця Великобілозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

За правилами статті 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Пунктом 8) ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється вїзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах вїзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

За змістом пункту 4) частини 1 статті 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України», органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обовязків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право шляхом опитування осіб зясовувати підстави перетинання державного кордону України, вїзду на тимчасово окуповану території або виїзду з неї, не пропускати через державний кордон України, на тимчасово окуповану територію або з неї, осіб без дійсних документів на право перетинання кордону або для вїзду на тимчасово окуповану території та виїзду з неї, осіб які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється вїзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України; робити в документах зазначених осіб відповідні відмітки.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішенням про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.1 розділу ХIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень», що набрала чинності з 17 квітня 2012 року та затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

03.08.2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Великобілозерського районного управління юстиції, на підставі виконавчого листа № 2-75, виданого 03.08.2011 року Великобілозерським районним судом Запорізької області відкрито виконавче провадження № 27960713 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

23.08.2017 року старшим державним виконавцем Великобілозерського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, на підставі Постанови Великобілозерського районного суду Запорізької області, відкрито виконавчі провадження № 54572361 та № 54572228 про стягнення з ОСОБА_3 штрафу в розмірі 3400 грн. та судового збору в сумі 36 грн. 54 коп.

За змістом ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла під час відкриття виконавчого провадження № 27960713, копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається не пізніше наступного робочого дня стягувану та боржникові.

За правилами копія постанови про відкриття виконавчого провадження доводиться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження на надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте, в матеріалах подання відсутні докази на підтвердження того, що боржнику було дійсно направлено копії постанов про відкриття виконавчих проваджень та вони були ним отриманні. Будь яких інших доказів з приводу повідомлення Боржника про початок примусового виконання судових рішень суду не надано.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, наданого виконавцем, боржник ОСОБА_3 за судовим рішення про стягнення аліментів, станом на 01.09.2017 року має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 4021 грн. 97 коп. Підтвердження заборгованості боржника по сплаті штрафу та судового збору, на підставі постанови суду, в матеріалах подання відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, а також у разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Частина 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік обовязків боржника, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла ті іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішенням майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомляти виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

В матеріалах подання містяться виклики державного виконавця від 23.08.2017 року № 1789 та № 1787, якими ОСОБА_3 було зобовязано зявитися до виконавця з приводу сплати боргу за виконавчими документами. Докази на підтвердження того, що вказані виклики були направлені боржнику та були ним отримані, суду не надано. Отже, не має підстав вважати, що боржник ухилився від виконання свого обовязку щодо своєчасної явки на виклик державного виконавця.

Крім того, виходячи із системного аналізу вище перелічених положень нормативних актів, необхідно зробити висновок, що єдиною підставою, яку передбачив законодавець для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням.

Проте, державний виконавець, обґрунтовуючи свої вимоги про обмеження ОСОБА_3 у праві тимчасового виїзду за межі України, не надав суду доказів, які б підтверджували порушення боржником обовязків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», та доказів того, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї судовим рішенням.

Також державним виконавцем не надано суду доказів того, що ОСОБА_3 має намір виїхати за межі України на тимчасове чи постійне проживання, та тим самим ухилитися від виконання боргових зобовязань.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем не доведено належним чином факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду. Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, зазначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржником від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків.

Суд вважає, що особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні від виконання зобовязань доки не буде доведено протилежне, оскільки на думку суду ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків.

Отже, оскільки в наданих суду матеріалах відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 дійсно ухиляється від виконання зобовязання, покладеного на нього рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області суду про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, та постановою Великобілозерського районного суду Запорізької області про стягнення з нього адміністративного штрафу та суми судового збору, а також враховуючи, що суду не надано доказів про те, що державним виконавцем вжито всіх, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень, суд вважає, що в задоволенні подання необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129-1 Конституції України, Законом України «Про державну прикордонну службу України», Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», «Інструкції з організації примусового виконання рішень», ст.ст. 208-210, 293, 377-1 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Великобілозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України при виконанні судового рішення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.О. Яцун