Справа № 363/1516/16-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/847/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 6 02.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

1 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря : Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним рішення сільської ради, свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації,

у с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він та його сестра ОСОБА_4 є власниками житлового будинку № 19 по вул. Набережна в с. Лісовичі Вишгородського району Київської області у рівних частинах кожний на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 1999 року, укладеного між його матірю ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_3 За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,39 га, яка виділялася прадіду ОСОБА_6 Позивач вказав, що після укладання договору купівлі-продажу відбувся автоматичний перехід права користування даної земельної ділянки, проте після звернення до Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області йому стало відомо, що рішенням від 2 липня 2014 року ОСОБА_3 було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Набережна в с. Лісовичі Вишгородського району Київської області. 20 серпня 2014 року відповідач отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :08:236:0150. Посилаючись на те, що рішенням сільської ради у власність відповідача передано частину земельної ділянки, яка перейшла у його користування у звязку з купівлею житлового будинку, позивач просив визнати його недійсним, а також визнати недійними свідоцтво про право власності на земельну ділянку та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Литвинівської сільської ради народних депутатів Вишгородського району Київської області від 9 серпня 1985 року № 383 було погоджено наказ адміністрації радгоспу «Димерський» від 10 липня 1985 року № 278 про виділення присадибної земельної ділянки ОСОБА_6 для будівництва індивідуального житлового будинку.

22 вересня 1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка діяла від імені своїх неповнолітніх дітей позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4, укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останні набули у власність житловий будинок з надвірними будівлями № 19 по вул. Набережна в с. Лісовичі Вишгородського району Київської області в рівних частинах кожний.

Зі змісту цього договору вбачається, що обєкт відчуження належав відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 жовтня 1995 року № 469, виданого після смерті батька ОСОБА_6

Відповідно до рішення виконкому Вишгородської районної ради народних депутатів від 25 листопада 1985 року № 294, ОСОБА_6 було надано свідоцтво на перебудову індивідуального житлового будинку по вул. Набережна в с. Лісовичі Вишгородського району Київської області на земельній ділянці площею 0,39 га.

Встановлено, що за заявою ОСОБА_2 рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 5 вересня 2012 року № 158-17-VI йому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою для приватизації та виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0, 25 га для обслуговування житлового будинку, яка розташована по вул. Набережна, 19 в с. Лісовичі Вишгородського району Київської області.

У цей же день, ОСОБА_3 рішенням сільської ради № 157-17-VI було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 15 га для ведення особистого селянського господарства на умовах власності, яка розташовується за вищевказаною адресою.

Рішенням Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 2 липня 2014 року № 281-33-VI відповідачу затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0, 1500 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул. Набережна с. Лісовичі Вишгородського району Київської області, розроблену ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг», та передано її у власність.

20 серпня 2014 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності № 25838929 на земельну ділянку площею 0, 15 га кадастровий номер :08:236:0150.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання земельної ділянки у визначеному законом порядку не порушено. При цьому належних доказів на підтвердження закріпленого у встановленому законом порядку права користування померлого ОСОБА_6 земельною ділянкою площею 0,39 га не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положенням ч. 1 ст. 30 ЗК України (1990 року), який діяв на час набуття позивачем права спільної часткової власності на житловий будинок, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Пункт 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року передбачав, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до відведення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

За змістом ст. 67 ЗК України громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Розмір земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва не повинен перевищувати 0,1 гектара, будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Таким чином право особи, до якої переходить право власності на будівлю та відповідне право на земельну ділянку, є похідним від права особи, від якої перейшли такі права. До набувача переходить право власності чи право користування в тому числі й на ту частину земельної ділянки, яка зайнята жилим будинком (будівлею або спорудою), та на частину земельної ділянки, яка необхідна для його (її) обслуговування.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, встановивши, що при переході права власності на будинок разом з ним до позивача перейшло й право користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржене позивачем рішення сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та видане на підставі цього рішення на її імя свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку не порушує право позивача.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що прадіду позивача ОСОБА_6 у встановленому на той час порядку була виділена у користування присадибна земельна ділянка саме площею 0,39 га, а надані позивачем документи свідчать лише про наявність дозволів сільської ради на будівництво (перебудову) житлового будинку, що знаходиться на спірній земельній ділянці.

У рішенні виконавчого комітету Литвинівської сільської ради народних депутатів Вишгородського району Київської області від 9 серпня 1985 року № 383, яким було погоджено наказ адміністрації радгоспу «Димерський» від 10 липня 1985 року № 278 про виділення присадибної земельної ділянки ОСОБА_6 для будівництва індивідуального житлового будинку відсутні розміри виділеної земельної ділянки, також у матеріалах справи відсутній вищезгаданий наказ.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні та допустимі докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Враховуючи, що судом встановлено відсутність порушень під час прийняття рішення Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 2 липня 2014 року № 281-33-VI, а інших належних та допустимих доказів позивачем не надано, тому не має підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_7, та скасування його державної реєстрації,

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. ОСОБА_8 Фінагєєв