Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2954/17 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
Є.У.№ 333/1843/17-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання права та стягнення одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:
У лютому 2017 року звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він є інвалідом війни ІІ групи внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби. 01.11.2016 р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги. Як зазначає позивач у позові, протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначення і виплати одноразової грошової допомоги МОУ від 11.11.2016 р. позивачу було відмовлено у виплаті одноразової допомоги та повернуті документи. Підставою для такої відмови було те, що первинно інвалідність було встановлено 12.09.2000 р., тобто до набрання чинності Закону України від 04.04.2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу». Така відмова відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги, на думку позивача, є протиправною оскільки 27.09.2016 р. позивачу повторно встановлено ІІ групу інвалідності довічно (безстроково), а тому, як зазначає позивач, саме з 27.09.2016 р. останній набув права на отримання одноразової грошової допомоги в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975.
Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати право та стягнути одноразову грошову допомогу в розмірі 290000,00 грн..

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 16 листопада 1968 р. до 07 травня 1994 р. проходив військову службу в Збройних силах та згідно з записом у військовому квитку серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 при проходженні військової служби отримав вогнепальне поранення.
Постановою 15 військово-лікарської комісії Одеського військового округу від 18 лютого 1999 р. вказане поранення визнано пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
Згідно з виписки з акту огляду МСЕК від 27.09.2016 р., ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, безстроково.
01 листопада 2016 р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової допомоги в зв`язку із отриманням інвалідності другої групи.
Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 листопада 2016 р. № 108 позивачу відмовлено у призначені одноразової допомоги в зв`язку з тим, що інвалідність йому встановлено до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, оскільки згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки, правомірно послався на чинне законодавство.
Так, відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 4 липня 2012 р., яка діяла на час встановлення позивачеві вперше інвалідності 2 групи), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України від 3 листопада 2006 р., яка діяла на час встановлення позивачеві вперше інвалідності 2 групи), встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з п. б ч.1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України від 4 липня 2012 р.), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Відповідно до ч.2 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 зазначеного вище Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно п. 6 п.п. 1 зазначеного вище Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до ст. 16-3 ч.6 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно п. 12-14 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975:
Позивач просив про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст.ст. 16-16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З матеріалів справи вбачається, що вперше інвалідність позивачеві була встановлена в 2000 році. Це підтверджує і сам позивач в апеляційній скарзі.
З посиланням на ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (ЦК України), суд першої інстанції дійшов висновку, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, визначеним зазначеними нормами та іншим способом, що встановлений договором або законом.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» передбачено право відповідних військовослужбовців, військовозобов`язаних або ж резервістів на отримання одноразової грошової допомоги у випадках встановлених Законом. Таке право регламентується Законом та не потребує додаткового визнання в судовому порядку.
Відтак право, про визнання якого зазначає позивач, встановлене законом, а також передбачений порядок реалізації такого права.
У випадку незгоди позивача із прийнятим Міністерством Оборони України рішенням, яке оформлено у формі протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 листопада 2016 р. № 108, позивач має право звернутись з позовом до суду в порядку, визначеному КАС України, з вимогою про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, його дії чи бездіяльності.
Наведене вище право позивача на оскарження прийнятого Міністерством Оборони України рішення передбачено і в п. 15 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», за змістом якого рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Виходячи з того, що позивачем не оскаржувалося рішення про відмову у призначенні одноразової допомоги, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обраний інший ніж передбачено законом спосіб захисту порушеного права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду та надання розрахунку розміру одноразової грошової допомоги.
Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: