Справа № 638/4154/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

06 вересня 2017 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Подосокорської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобовязання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3 % річних від простроченої суми, що становить 19845,01 грн., розмір інфляційних витрат в сумі 214968,47 грн. та судовий збір 2348,13 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що за рішенням суду від 21.01.2015 з відповідача на його користь стягнуто суму заборгованості за договором позики та штрафні санкції у вигляді відсотків, 3 % річних та інфляції. У зв'язку із невиконанням вказаного рішення суду позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення 3 % іч низ за порушення (прострочення) виконання грошового зобовязання та суми з урахуванням встановленого індексу інфляції, який рішенням суду від 21.01.2015 було задоволено. На даний час відповідач продовжує не сплачувати борг та проценти за договором позики, а тому позивач змушений знов звернутися до суду з позовом про стягнення 3 % річних та інфляційного збільшення суми боргу.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що проти заочного порядку розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час, місце судового засідання була належним чином повідомлена, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2015 у справі № 638/7553/14 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування боргу за договором позики грошей від 23.10.2012 року суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 406325,76 грн., відсотків за користування позикою у сумі 36610,94грн., 3% річних у розмірі 14060 грн., всього 456996,7 грн. (чотириста п»ятдесят шість тисяч дев»ятсот дев»яносто шість гривень) 7 коп.

Період стягнутих 3 % річних та інфляційних витрат складає з 24.10.2013 року до 19.12.2014 року.

З метою виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2015 у справі № 638/7553/14 судом 08.04.2015 видано виконавчий лист.

В провадженні Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харкків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження за вказаними виконавчими листами.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.01.2015 у справі № 638/7553/14 встановлено, що згідно договору позики від 23.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 4074, ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 кошти готівкою 169184,00 грн., що складали еквівалент 21148,00 доларів США.

Згідно договору позики, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 прийняв на себе зобовязання повернути до 23 жовтня 2013 року суму достатню для придбання 21148,00 доларів США.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з положеннями ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 3 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 23.09.2015 по справі № 6-1206цс15, який відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Таким чином, сума інфляційних витрат за період прострочення виконання грошового зобовязання складає 214968,47 грн., сума 3 % річних дорівнює 19845,01 грн.

Враховуючи те, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, то суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з нього на користь позивача 3 відсотків річних та інфляційного збільшення суми боргу.

За правилами ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 2348,14 грн.

На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобовязання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн., що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, іпн., що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, 3 % річних від простроченої суми, що становить 19845,01 грн., розмір інфляційних витрат у сумі 214968,47 грн., загалом 234813,48 грн. та судовий збір у розмірі 2348,13 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий