Справа № 236/2534/17
Номер провадження 2-о/236/296/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2017 м. Лиман

Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.

за участю секретаря Білоус Д.А.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України.

В С Т А Н О В И В :

05.09.2017 заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її матері на тимчасово окупованій території України. Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 внаслідок захворювання гострої серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного коронарокардіосклерозу померла її матір ОСОБА_2. 17.05.2017 вона отримала довідку про причину смерті, яка була видана Горлівським відділенням Республіканського бюро судово-медичної експертизи Донецької Народної Республіки. Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області їй було відмовлено в у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, який є недійсним на території України. Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014р. №246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської області, що знаходяться на тимчасово не контрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію. Видані на цій території після 01.12.2014р. документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Отже, отримане нею свідоцтво про смерть не буде вважатись належним чином оформленим документом. Іншим чином довести факт смерті вона не може. Просила суд встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Павлівка, Білопільського району Сумської області, громадянка України, яка проживала: АДРЕСА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Горлівка Донецька область, смерть настала внаслідок захворювання гострої серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного коронарокардіосклерозу.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заяву, в обґрунтування вимог навела доводи аналогічні викладеним в заяві та просила її задовольнити.

Заінтересована особа : Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи в судове засідання представника не направив просив розглянути справу без участі представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно фотокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 16.10.1953 Горлівським Центрально-міським відділом реєстрації актів цивільного стану Сталінської області батьками ОСОБА_2 (заявник у справі) зазначені - ОСОБА_4 та ОСОБА_2.(а.с. 8).

Відповідно до фотокопії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 6 від 30.08.2017 заявник у справі мав дошлюбне прізвище "ОСОБА_2", яке було змінине у зв'язку з укладенням шлюбу 25.12.1983 року, зареєстрованого Виконавчим комітетом Шандриголівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області на "ОСОБА_2"(а.с.9). Вказаний шлюб було розірвано 16.11.1994 року, що підтверджується фотокопією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданого 16.11.1994 Краснолиманським відділом реєстрації актів громадянського стану.

Згідно фотокопії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3, виданого 21.02.1998 Виконкомом Шандриголівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області 21.02.1998 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року в с. Шугарово Ступинського району Московської області та ОСОБА_6, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 року в м. Горлівка Донецької області після укладання шлюбу дружині присвоєне прізвище «ОСОБА_1» (а.с. 11).

Відповідно фотокопії паспорта серії НОМЕР_4 виданого в липні місяці 1998 року Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 року в с. Павлівка, Білопільського району, Сумської області, з 13.03.2009 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Відповідно до фотокопії довідки про причини смерті, виданої 17.05.2017 ОСОБА_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 85 років, причина смерті: гостра серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний коронарокардіосклероз (а.с 15).

Згідно фотокопії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 17.05.2017 року Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року у віці 85 років в Донецькій Народній Республіці м. Горлівка.

Відповідно до договору - замовлення на організацію та проведення поховання № 21 ОСОБА_2 була похована на Цвинтарі "Байрак" м. Горлівка Донецької Народної Республіки (а.с. 17,18).

На наданих заявником фотокартках, які були досліджені в судовому засіданні, відображене місце поховання ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с.19-21).

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила факт смерті ОСОБА_2.

Із відмови у проведенні державної реєстрації смерті від 23.08.2017 року № 15.37-5-1722 наданого на ім'я ОСОБА_1 начальником Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вбачається, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 отримане на території, не підконтрольній Уряду України є недійсним і не створює правових наслідків, його неможливо прийняти як документ, що підтверджує факт смерті (а.с.22).

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з п. 1 ст. 234 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В основу порядку розгляду справ окремого провадження закладені загальні правила позовного провадження. Оскільки справи окремого провадження мають суттєву специфіку, то провадження у цих справах становлять певний синтез загальних правил цивільного судочинства, правил, які властиві окремому провадженню в цілому, а також правил, які властиві виключно певній категорії справ. Тобто специфіка провадження у кожній категорії справ окремо регулюється шляхом встановлення до загального порядку розгляду справ окремих процесуальних винятків та доповнень.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Законом України від 04.02.2016 р. № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», що набув чинності 21.02.2016 року, Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

ОСОБА_1 звернулась із даною заявою 05.09.2017 року, отже стаття 257-1 ЦПК України підлягає застосуванню при розгляді заяви.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією України є Автономна Республіка Крим та м. Севастополь.

Натомість постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. Місто Горлівка Донецької області віднесено до населених пунктів, у яких тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а, відтак, і до тих, які визнано тимчасово окупованими територіями.

Враховуючи те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення фактів народження або смерті.

Згідно статей 3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Переміщені всередині країни особи є громадянами своєї держави і мають широке коло громадських, політичних, екологічних, соціальних і культурних прав.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що внутрішньо переміщена особа має права, визначені Конституцією України та законами України. Зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Відповідно до принципу 20 Керівних принципів з питання про переміщення осіб всередині країни, які були розроблені та прийняті в 1998 році за дорученням Генеральної Асамблеї ООН та Комісії з прав людини, кожна людина, де б вона не знаходилась має право на визнання її правосуб'єктності. Для забезпечення цього права особам, які переміщені всередині країни відповідні органи влади надають всі документи, які необхідні для поваги і здійснення їхніх законних прав, як-то паспорти, посвідчення особи, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб і свідоцтва про смерть.Органи влади сприяють, зокрема, у видачі нових документів або заміні документів, втрачених під час переміщень, без будь-яких необґрунтованих умов, як-то вимога повернення на місце звичайного проживання для отримання цих та інших необхідних документів.

Згідно із ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

У заяві ОСОБА_1 зазначає, що встановлення у судовому порядку факту смерті її матері має юридичне значення, оскільки орган державної реєстрації актів цивільного стану на підконтрольній території України проведе відповідний запис про її смерть на підставі рішення суду.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58,59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 59 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1, як дочка померлої особи має право звернутись із даною заявою. Факт смерті ОСОБА_2 підтверджений свідоцтвом про смерть, фотокартками з місця поховання та поясненнями свідка ОСОБА_8. Встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявниця не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті матері, що має юридичне значення, отже є всі підстави для задоволення заяви та встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України.

Керуючись ст. 212- 215, 218, 256, 257-1, 259, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка с. Павлівка, Білопільського району Сумської області, громадянка України, яка проживала: АДРЕСА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року у м. Горлівка Донецької області, смерть настала внаслідок захворювання гострої серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного коронарокардіосклерозу.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію невідкладно направити до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд шляхом подачі в Апеляційний суд Донецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений у нарадчій кімнаті та підписаний суддею 08.09.2017.

Суддя -