Справа № 585/5094/16-ц
Номер провадження 2-о/585/37/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2017 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді Яковця О.Ф.,

секретар - Шемчук І.С.,

з участю прокурора - Макаренко А.

особа, що надає правову допомогу - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ромни справу за заявою завідуючого 5 відділенням Комунального закладу «Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни» ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3 про продовження госпіталізації у психіатричному закладі ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2016 року завідуючий 5 відділенням КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни звернувся до суду із заявою про продовження госпіталізації у психіатричному закладі ОСОБА_4.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_4 був визнаний недієздатним рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14.08.2013 року та йому призначено опікуна ОСОБА_3. ОСОБА_4 госпіталізований до КЗ СОР 1 ОСЛ м.Ромни Сумської області 08.06.2015 року за рішенням законного представника. 20.12.2016 року ОСОБА_4 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів. Комісія прийшла до висновку, що на теперішній час ОСОБА_4 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу , який не дає йому змоги розуміти значення своїх дій і не може керувати ними. Не здатен задовольнити життєві потреби на мінімально - достатньому рівні. Є реальна загроза його здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Подальше лікування ОСОБА_4 можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Тому просив продовжити примусову госпіталізацію ОСОБА_4 строком на 6 місяців.

У судовому засіданні завідуючий 5 відділенням КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни, підтримав заяву та прохав її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини.

ОСОБА_4 заперечував проти заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_3 не заперечувала проти заяви.

Особа, що надає правову допомогу - ОСОБА_1 не заперечувала проти заяви.

Прокурор також не заперечувала проти задоволення заяви.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява про продовження госпіталізації ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 14 серпня 2013 року ОСОБА_4 було визнано недієздатним та призначено йому опікуна ОСОБА_5 ( а.с.4-6).

Постановою Глухівського районного суду Сумської області від 28.11.2001 року застосовано до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в Українську психіатричну лікарню з суворим наглядом у місті Дніпропетровські ( а.с.25).

01 серпня 2008 року постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ ОСОБА_4 було змінено примусові заходи медичного характеру і переведено його для подальшого лікування в психіатричну лікарню з посиленим наглядом ( а.с.26).

01 лютого 2012 року постановою Київського районного суду м.Полтави ОСОБА_4 змінено примусові заходи медичного характеру у вигляді лікування у психіатричній лікарні з посиленим наглядом на лікування у психіатричному закладі зі звичайним наглядом ( а.с.27).

Постановами Роменського міськрайонного суду ОСОБА_4 неодноразово продовжували примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування в умовах психіатричного нагляду із звичайним наглядом ( а.с.28-33).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 5 травня 2015 року ОСОБА_4 припинені примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування у спец лікарні зі звичайним наглядом (а.с.34).

19 липня 2016 року рішенням Роменського міськрайонного суду від 19 липня 2016 року ОСОБА_4 було продовжено примусову госпіталізацію на шість місяців ( а.с.35).

Згідно довідки 1 ОСЛ від 03.01.2017 року ОСОБА_4 лікується з 1981 року в умовах Глухівської обласної спеціалізованої лікарні, в 1 ОСЛ з 2012 року ( а.с.24).

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 20.12.2016 року ОСОБА_4 страждає психічним захворюванням у вигляді «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». Виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді розгорнутого параноїчного синдрому, який не дає йому змоги розуміти значення своїх дій і керувати ними. По своєму стану є безпорадним, не може задовільнити життєві потреби на достатньому рівні. Такий стан є постійним ( а.с.3).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» , особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно ч.3 ст.17 Закону України „Про психіатричну допомогу", у разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів належним чином не обґрунтований, і в судовому засіданні вказаний висновок також не був належним чином конкретизований та обґрунтований лікарем психіатром.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вільно орієнтувався в часі та просторі. Пояснював, що в даній лікарні він перебуває з 2012 року, його за цей час не виписали, але він бажає поїхати додому, де в нього є родичі і займатися господарством. Критично відноситься до скоєного злочину.

В ухвалі Роменського міськрайонного суду від 5 травня 2015 року, якою ОСОБА_4 було припинено примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування у спец лікарні зі звичайним наглядом , вказано, що ОСОБА_4 не являє собою небезпеки для оточуючих, у нього значно знизився ступінь його суспільної небезпечності, тому необхідності подальшого утримання і лікування в умовах психіатричного закладу відпала (а.с.34).

В той же час ОСОБА_4 виписаний з лікарні не був , а його госпіталізовано до 1 ОСЛ в примусовому порядку.

Лікар-психіатр ОСОБА_2 в судовому засіданні також підтвердив в судовому засіданні,що ОСОБА_4 небезпеки для себе чи оточуючих не виявляє.

У висновку комісії лікарів-психіатрів від 20.12.2016 року зазначено, що ОСОБА_4 по своєму стану є безпорадним, не може задовольнити життєві потреби на достатньому рівні, але вказане суд розцінює критично.

Лікар-психіатр ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив , що ОСОБА_4 працює на господарських роботах, що спростовує висновок комісії лікарів-психіатрів, що ОСОБА_4 є безпораднім та не може задовільнити свої життєві потреби. Крім того, ОСОБА_4 має опікуна , яка відповідно до чинного Законодавства зобов'язана дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням та вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

В порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником спецлікарні в судовому засіданні не було доведено та не надано доказів , що ОСОБА_4 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або неспроможній самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Не надано доказів на підтвердження того, що розлади , вказані в експертизі, не можна лікувати амбулаторно, а потрібно лише в умовах стаціонару.

Згідно частини першої статті 29 Конституції України,- кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Суд вважає, що примусова госпіталізація ОСОБА_4 при таких обставинах призведе до порушення ст. 29 Конституції України.

Потреби в подальшій примусовій госпіталізації ОСОБА_4 не має. Психіатричну допомогу ОСОБА_4 може отримувати амбулаторно , поза межами психіатричного закладу , та перебувати під наглядом опікуна.

Тому заяву завідуючого 5 відділенням Комунального закладу «Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни» ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3 про продовження госпіталізації у психіатричному закладі ОСОБА_4, суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 279-282 ЦПК України та ст. ст. 13, 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні заяви завідуючого 5 відділенням Комунального закладу «Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни» ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3 про продовження госпіталізації у психіатричному закладі ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особам які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис:

Копія вірна...

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ О. Ф. Яковець