АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи:766/8356/16-ц Головуючий в суді І інстанції:Котьо І.В.
Номер провадження:22-ц/791/298/17 Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого Склярської І.В.

суддів: Вейтас І.В.

Радченка С.В.

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо пердмету спору - Виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів,-

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу з ОСОБА_3 мають доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає з нею. Вона декілька разів зверталася до батька дитини з проханням надати дозвіл на виїзд доньки у її супроводі за кордон, але він безпідставно не дає згоди на виїзд дитини за межі України.

Позивачка зазначила, що донька має здібності до вивчення іноземних мов, займається у різних розвиваючих гуртках, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню її світогляду, а отже оскільки дитина часто хворіє на застудні захворювання і для її лікування та профілактики є необхідність у періодичному перебуванні дитини у санаторіях.

Враховуючи викладене та те, що відповідач не надає згоди на оформлення документів та дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон з урахуванням збільшених позовних вимог просила:

надати ОСОБА_4 дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_3 на період з 01.11.2016 року по 01.06.2018 року (до досягнення ОСОБА_5 повноліття) до : Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки, Французької Республіки, Об'єднаних Арабських Еміратів (ОАЕ), Автономної Республіки Крим, Російської Федерації, Сполучених Штатів Америки;

дозволити ОСОБА_4, без згоди батька ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України на перод з 01.11.2016 року по 13.03.2018 року (до досягнення ОСОБА_5 повноліття) до : Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки, Французької Республіки, Об'єднаних Арабських Еміратів (ОАЕ), Автономної Республіки Крим, Російської Федерації, Сполучених Штатів Америки;

а також допустити негайне виконання рішення суду (а.с.13).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Надано ОСОБА_4 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 до : Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки, Французької Республіки, Об'днаних Арабських Еміратів (ОАЕ), Автономної Республіки Крим, Російської Федерації, Сполучених Штатів Америки до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надано дозвіл на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, а також всіх необхідних документів для виїзду за межі України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батькаОнищенка О.В., ІНФОРМАЦІЯ_4 до : Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки, Французької Республіки, Об'днаних Арабських Еміратів (ОАЕ), Автономної Республіки Крим, Російської Федерації, Сполучених Штатів Америки до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини та на оформлення документів у період з 14 травня 2018 року по 01 червня 2018 року, а також на допущення негайного виконання рішення суду відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати в частині задоволення позову, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при ухваленні рішення, судом не були дотримані вимоги закону щодо його батьківських прав, не надано оцінку його запереченням на позов, не враховано, що законодавством не передбачено надання дозволу на оформлення документів на неповнолітню дитину в судовому порядку.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» , Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року " Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" та дійшов висновку про те, що відповідач своєю незгодою позбавляє дитину прав, гарантованих їй як нормами національного законодавства так і міжнародного і діє в супереч інтересам дитини.

Проте, з таким висновком погодитися не можна, оскільки він зроблений при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом установлено, що з 30 вересня 2007 року до 29 листопада 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає з матір'ю.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги, посилався на те, що колишня дружина з питанням про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки не зверталася, від вирішення судових спорів щодо того з ким проживатиме дитина залежить право вимоги за такими вимогами, позовна заява не містить вимог щодо надання дозволу на конкретний (одноразовий) виїзд з визначенням його початку і закінчення, країни слідування, та крім того, наданням такого дозволу порушуються його права батька, визначені СК України (а.с.27).

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Отже, за ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише визначено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків.

Проте, як зазначив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_4, ОСОБА_7, отриманням в судовому порядку разового дозволу на виїзд за кордон без згоди батька, вони вже скористалися щодо поїздки в Туреччину в 2016 році, але разовий дозвіл на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном, позивачку не влаштовує, оскільки вирішення питання в судовому порядку займає тривалий період часу, що не завжди узгоджується з планами сім'ї щодо поїздки з дитиною за кордон. В письмових поясненнях зазначив, що вважає, що в Україні неможливо встановити конкретний період у часі чи країну у світі для подорожі та отримання дозволу на виїзд дитини за кордон, так як це залежить від багатьох факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже, суд першої інстанції не врахував визначеної ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить положенням статей 141, 153, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків стосовно виховання дитини, чим фактично позбавив батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Крім того, позовна заява (її предмет та підстави, обґрунтування) не містять наявності спору щодо отримання разового дозволу на виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька в конкретну країну та конкретний період часу, що підтверджується й поясненнями представника позивачки відносно причин заявленя вимог про надання дозволу на виїзд в декілька країн до повноліття дитини .

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон на такий період, як зазначає позивачка, без згоди батька грубо порушуватиме його право на участь у вихованні дитини та фактично позбавить його можливості знати про місцезнаходження доньки, умови проживання та інші обставини стосовно неї, що згідно із вимогами статті 313 ЦК України, статей 141, 157 Сімейного кодексу України, положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, єнеприпустимим.

Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон регламентувався на час звернення до суду з позовом і до 01.10.2016 року статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України, та ч.4 п.4 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затвердженого наказом МВС України від 12.12.2004 року №1603, зареєстровано в Міністерстві юстиції Україні 20 січня 2005 року за №68/10348 ( з наступними змінами), відповідно до яких за наявності заперечень батьків або законних представників неповнолітніх дітей, які залишаються в Україні, паспорт/проїзний документ оформлюється на підставі рішення суду. З внесенням змін в нормативні акти щодо оформлення таких документів, з 1.10.2016 року оформлення документів для виїзду за кордон для осіб, які не досягли 16-ти річного віку, здійснюється на підставі заяви одного з батьків при цьому разом з заявою заявник подає визначений перелік документів та за відсутності згоди одного із законних представників на виїзд за кордон - копію рішення суду, завірену в установленому порядку.

Отже, на час ухвалення рішення суду, закон не передбачав надання дозволу на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, а також всіх необхідних документів для виїзду за межі України на неповнолітню дитину за рішенням суду , оскільки одним із документів для оформлення такого паспорту є копія рішення про надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька.

На думку судової колегії, зазначене залишилося поза увагою суду першої інстанції , а тому призвело до безпідставного задоволення вимог щодо надання дозволу на оформлення документів: паспорту громадянина України для виїзду за кордон, а також всіх необхідних документів для виїзду за межі України неповнолітньої ОСОБА_5

Таким чином, доводи апеляційної скарги є такими, що ґрунтуються на нормах статтей 141, 157 Сімейного кодексу України, положеннях Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", інших нормах матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, ст.ст.141, 153, 157 СК України, Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", керуючись ст. 303, ч1.п.2 ст.307, ч.1 п.4 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: І.В.Вейтас

С.В. Радченко