Провадження №2/200/5067/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСББ «Діамант 2011» про зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за 1414, укладеного між ВАТ «Дніпрошина» та ОСОБА_1, продавець передав покупцю майно адміністративну будівлю літ.А-5, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул..Краснопільська 11.

На вказаній земельній ділянці Позивачем за власний рахунок, на місці адміністративної будівлі А-5, побудовано громадський будинок літ А-9 та нежитлову будівлю виробничий будинок літ.Б-1, загальною площею 150,5 кв.м.

09 вересня 2011 року власники квартир у багатоповерховому будинку літ.А-9 по вул.Краснопільська 11 у м.Дніпро створили обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Діамант 2011».

Виробничий будинок літ.Б-1 протягом 2015 року був побудований позивачем на місці теплової камери, яка не використовувалась за призначенням і складалась з бетонних блоків по периметру приміщення. Даний виробничий будинок придатний до використання.

03.03.2016 року між позивачем та відповідачем укладено попередній договір оренди нерухомого майна, за умовами якого Сторони домовились про укладання основного договору не пізніше 31.08.2016 року.

На виконання умов Попереднього договору з моменту укладання Попереднього договору і до кінця липня 2016 року були проведені перемовини на предмет узгодження тексту та умов основного договору. Однак відповідач відмовився від підписання основного договору в звязку з невизнанням ним права власності позивача на обєкт оренди.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно порушує вимоги Попереднього договору.

В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Суд, вивчивши позовні вимоги, дослідивши у сукупності надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за 1414, укладеного між ВАТ «Дніпрошина» та ОСОБА_1, продавець передав покупцю майно адміністративну будівлю літ.А-5, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул..Краснопільська 11.

Факт передачі майна 15 червня 2007 року підтверджено Актом прийому-передачі нерухомого майна до договору купівлі-продажу від 14 червня 2007 року.

Додатком до Акту сторони підтвердили передачу напівпідвальне приміщення теплової камери, загальною площею 150,5 кв.м.

На вказаній земельній ділянці Позивачем за власний рахунок, на місці адміністративної будівлі А-5, побудовано громадський будинок літ А-9 та на місці теплової камери - нежитлову будівлю виробничий будинок літ.Б-1, загальною площею 150,5 кв.м.

09 вересня 2011 року власники квартир у багатоповерховому будинку літ.А-9 по вул.Краснопільська 11 у м.Дніпро створили обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Діамант 2011».

Виробничий будинок літ.Б-1 протягом 2015 року був побудований позивачем на місці теплової камери, яка не використовувалась за призначенням і складалась з бетонних блоків по периметру приміщення. Даний виробничий будинок придатний до використання.

Згідно технічного паспорту на офісну будівлю по вул..Краснопільська 11 в м.Дніпропетровську, виконаному ФОП ОСОБА_4 /кваліфікаційний сертифікат Серія АЕ №003475/ нежитлове приміщення загальною площею 150,5 кв.м складається з: літ.Б-1, загальною площею 150,5 кв.м, розташованого за адресою: м.Дніпро, вул..Краснопільська 11, яке в цілому складається з: прим.№1 загальною площею 96 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 48,5 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,9 кв.м, прим.І підвад площею 44,6 кв.м; прим.№2 загальною площею 21,7 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 19,4 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,3 кв.м; прим.№3 загальною площею 32,8 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 30,5 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,3 кв.м.; під Б-1 підвал; Б1 -1 прибудова; б сходи, б1 сходи, б2 сходи.

03.03.2016 року між позивачем та відповідачем укладено попередній договір оренди нерухомого майна, за умовами якого Сторони домовились про укладання основного договору не пізніше 31.08.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, до способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ/майно/, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положенням ст..392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст.376 Цивільного кодексу України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самовільним будівництвом, якщо вони побудовані або будуються на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу, або належним чином затвердженого проекту, або з суттєвими порушеннями будівельних норм та правил.

Частиною 5 ст.376 Цивільного кодексу України встановлено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В даному випадку права інших осіб не порушені.

Нормами ст..627-629 ЦК України визначені положення про свободу договору та обовязковість його умов для сторін. Відповідно до змісту ст..635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Попереднім договором встановлено право в судовому порядку зобовязати сторону, що ухиляється, укласти Основний договір.

Ч.1 ст.793 ЦК України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Положення ч.2 ст.331 ЦК України слід розуміти у системному звязку із положенням ст..182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, вся обєкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій офісної будівлі, прибудови та сходів по вул..Краснопільська 11 в м.Дніпропетровську від 19.08.2015р., виконаному експертом ОСОБА_5 /кваліфікаційний сертифікат серія АЕ №000542/, несучі, огороджувальні конструкції та вироби знаходяться в нормальному і задовільному стані, згідно нормативної класифікації відносяться до категорії К1 та К2, можлива експлуатація офісної будівлі за функціональним призначенням.

Згідно із ст.386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Згідно ст.ст. 317,319 Цивільного кодексу України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Позивачем переобладнання теплової камери здійснювались у відповідності до ст. 41 Конституції України, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Слід зазначити, що будь-які претензії, звернення, скарги з приводу самовільного переобладнання теплової камери, позивачем з боку третіх осіб не надходили. Здійснення самовільного переобладнання не порушувало та не порушує права жодних третіх осіб та не завдає шкоди чужим інтересам.

У відповідності до ст.ст.331, 332 ЦК України власник речі, переробивши річ не втрачає право власності на перероблену річ, а навпаки є власником речі, яка створена у результаті переробки. Таким чином, чинне законодавство не передбачає заборони на переобладнання приміщень, що знаходяться в приватній власності.

Відповідно до статті 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Рішення суду про визнання права власності є правовстановлюючим документом, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, відповідно до підпункту 10 пункту 37 Порядку Державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №868 від 17.10.13р. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952-IV, що регулює відносини, повязані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, до правовстановлюючих документів на нерухоме майно відносяться судові рішення, що набрали законної сили.

На підставі наведеного вище, можливо зробити висновок, що чинним законодавством України передбачений обов'язок власника нерухомого майна здійснити державну реєстрацію свого права власності на це майно, а також обов'язок відповідного державного органу, який уповноважений здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснити таку реєстрацію.

Зважаючи на те, що будівельні норми при будівництві не були порушені та не має претензій з боку третіх осіб, суд вважає можливим позовні вимоги про визнання права власності визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, позовні вимоги в частині зобовязання вчинити певні дії задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що саме з боку позивача були порушені домовленості.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3,10,11,57-60, 169,197, 209, 212-215 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення літ.Б-1, загальною площею 150,5 кв.м, розташованого за адресою: м.Дніпро, вул..Краснопільська 11, яке в цілому складається з: прим.№1 загальною площею 96 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 48,5 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,9 кв.м, прим.І підвад площею 44,6 кв.м; прим.№2 загальною площею 21,7 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 19,4 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,3 кв.м; прим.№3 загальною площею 32,8 кв.м, в якому прим.1 офіс площею 30,5 кв.м, прим.2 вбиральня площею 2,3 кв.м; під Б-1 підвал; Б1 -1 прибудова; б сходи, б1 сходи, б2 сходи.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова