АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8094/2017 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представник позивача Олійник Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 рокуПАТ КБ «Приватбанк»звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»заборгованість у розмірі 14 118,73 грн. за кредитним договором № б/н від 30.11.2010, яка складається з: 3 195,75 грн. - заборгованість за кредитом, 7 624,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. 2 150,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 648,51 грн. - штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.11.2010 ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 6 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредиту у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2016 має заборгованість - 14 118,73 грн.,

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.05.2017 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 78-80).

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що є доведеним як факт укладення договору, так і факт отримання грошових коштів.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргуз викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Колегія суддів, визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 30.11.2010 ОСОБА_4складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк».

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_4, остання підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона неможе запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем приєднано до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», де визначено за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги, довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду».

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК Українивизначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Позивачем вказано, що Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також «Тарифами Банку» становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Однак, долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, не містить підпису позичальника, а отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

У правовій позиції Верховного Суду України, сформованій у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 року зазначено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом у справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Таким чином, позивач не надав жодного доказу того, що надані ним Умови і Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» та довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду» дійсно являються складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору у вигляді Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», враховуючи, що вони не підписувались ОСОБА_4, не мають терміну складення, строку їх дії, а пам'ятка клієнта, що за позицією позивача є складовою договору, взагалі відсутня.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, оскільки він ґрунтується на правовій позиції, викладеній ВСУ у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Також слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей на підтвердження факту наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 14 118,73 грн., враховуючи що згідно анкети-заяви, розмір кредитного ліміту визначено на рівні 5 000 грн., а відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 6 000 грн.

Крім цього, звертаючись до суду з даним позовом позивач також не надав суду доказів видачі і одержання картки відповідачем, строку дії картки, тощо, що правомірно встановлено судом першої інстанції.

Оскаржуючи рішення суду позивач подав до суду апеляційної інстанції нові докази, які ним без поважних причин не були подані суду першої інстанції, а тому, з урахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку тим доказам, які не були предметом дослідження судом першої інстанції, з огляду на їх ненадання позивачем.

Отже, розглянувши справу суд першої інстанції дотримався принципів змагальності і диспозитивності та розглянув справу в межах заявлених вимог і поданих доказів.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачем не надано належних і допустимих доказів, на підставі яких суд першої інстанції міг би дійти однозначного висновку про доведеність позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва