АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4681/17 Справа № 175/3149/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвій Л.О.,Пидищи М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за поданням державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області Ващинської Марини Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2015 року подання державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області Ващинської Марини Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 - задоволено (том 1 а.с.223-224).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування вказаної ухвали та постановлення нової, якою відмовити в задоволенні подання (том 2 а.с.75-76).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області перебуває виконавче провадження № 47888795 з виконання виконавчого листа № 175/5032/14-ц щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь TOB «УніКредит Лізинг» у розмірі 54253,24 грн. На підставі ст. 17, 18, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було відкрито виконавчі провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання до 24.06.2015 року.

Однак, боржником борг у повному обсязі не погашено.

Державним виконавцем було направлено запити щодо наявності зареєстрованих за боржником розрахункових рахунків до Дніпропетровської міжрайонної ДПІ, до ВРЕВ № 2 ГУ МВС України в Дніпропетровській області, відділу Держтехнагляду та реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції, до Держземагентства у Дніпропетровській області.

Згідно відповіді з ДПІ України у боржника маються відкриті розрахункові рахунки в установах банку, але кошти на них відсутні, згідно відповіді з ДАІ за боржником зареєстровано право власності на рухоме майно, автотранспортний засіб який 05.12.2014 року оголошено в розшук, станом на 03.08.2015 року не розшукано, згідно відповіді з реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції - нерухоме майно у боржника мається, але на сьогоднішній день в судовому порядку вирішується питання про його розподіл між подружжям, відповідно до норм Сімейного кодексу України.

Задовольняючи подання державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, суд першої інстанції посилався на ст. 377-1 ЦПК України та виходив із того, що боржник знає про невиконане зобов'язання по рішенню Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року, однак не виконує його та поважності причин невиконання не вказує, що є ознаками ухилення від виконання обов'язків, покладених на боржника судовим рішенням.

Однак, з зазначеними висновками суду 1 інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження " та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України: в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження " спрямовані на погашення боргу. Також не надано доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до неможливості вчинення певних виконавчих дій, або боржник безпідставно та неодноразово не з'являвся на виклики державного виконавця.

Таким чином, посилання суду, як на підставу задоволення подання, на те, що боржник знає про невиконане зобов'язання по рішенню суду, неодноразово викликався до відділу ДВС для сплати заборгованості, але заходи щодо погашення заборгованості не вживає, що на сумку суду 1 інстанції й свідчило про ухилення від виконання обов'язків, покладених на боржника судовим рішенням, є передчасним, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду 1 інстанції і передає питання на новий розгляд до суду 1 інстанції, якщо воно було вирішено з порушенням норм процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, передчасно та без належного з'ясування і оцінки фактичних обставин справи, а тому вона підлягає скасуванню з передачею питання щодо розгляду подання на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 377-1 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2015 року - скасувати та передати питання щодо розгляду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: