АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/2147/16-ц Головуючий І інстанції Шевченко С.В.
Провадження: 22-ц/790/605/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Коваленко І.П.,Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» про стягнення коштів, -

встановила:

У березні 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 01.07.2010 року по 03.02.2014 року вона працювала в ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на посаді контролера КПП. 03.02.2014 року вона була звільнена з роботи за ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Відповідно до судового наказу Оржонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 червня 2014 року з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» було стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі за період з серпня по листопад 2013 року у розмірі 5 764,14 грн. Стягнуті кошти у повному обсязі були отриманні нею 03.12.2015 року. На день звільнення, в порушення вимог ст.115-116 КЗпП України, відповідач не виплатив належну їй заробітну плату. Середньоденна заробітна плата складає 67,60 грн. виходячи з наступного розрахунку (1487,42+1419,66) / 43 = 67,60 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає період з 04.02.2014 року по 02.12.2015 (дата погашення заборгованості по заробітній плати), а саме 665 робочих днів складає 44 954 (67,60 * 665). Компенсація за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 05.01.2015 року з урахуванням індексу інфляції становить 34 774,45 грн.

Просила стягнути з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2013 року по 02.12.2015 року в розмірі 44 954 грн. та компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 05.01.2015 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 34 774 грн. 45 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 4 458,89 грн. в якості компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. В решті вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати та у стягненні середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.10.2013 року по 02.12.2015 року в сумі 34 774,45 грн. відмовлено. Стягнуто з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 378 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвали нове яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про відсутність у неї права на отримання відшкодування за затримку виплати заробітної плати на підставі ст.117 КЗпП України. Не врахував правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс14, де зазначено, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 працювала на ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на посаді контролера КПП з 01.07.2010 р. по 03.02.2014 р.

03.02.2014 р. ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом м.Харкова від 12.06.2014 року, з відповідача на користь позивача була стягнена заборгованість по заробітній платі у розмірі 5 764,14 грн.

.

Заборгованість позивачу була фактично виплачена у повному обсязі лише 03.12.2015 року, що не заперечувалось відповідачем.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2014 року №13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя» виходив з положень наведених в Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Меншакова проти України» та прийшов до висновку, що у позивача відсутнє право на отримання відшкодування за затримку виплати заробітної плати на підставі статті 117 Кодексу законів про працю після видачі Орджонікідзевським районним судом міста Харкова від 12.06.2014 року у справі про стягнення з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 суми заборгованості із заробітної плати. Задовольняючи частково вимогу ОСОБА_1 про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати суд першої інстанції виходи з положень ст.233 КЗпП України прийнявши до уваги розрахунок вказаної суми наданої відповідачем.

Згідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За змістом ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Як вбачається із матеріалів справи заборгованість позивачу була фактично виплачена у повному обсязі лише 03.12. 2015 року.

Застосування до спірних правовідносин рішення Європейського суду з прав людини від 28.04.2010 р. у справі «Меньшакова проти України» судом першої інстанції судова колегія вважає помилковим, оскільки з змісту пункту 58 вказаного рішення, вбачається, що обґрунтуванню наведеному судами щодо оскаржуваних рішень не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію статті 117 Кодексу законів про працю; Європейський суд з прав людини не є апеляційним судом для оскарження рішень національних судів та, як правило, саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України за весь період невиплати цієї заробітної плати.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року по справі 6-144цс14.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

З форми ОК-5 УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Харкова, сформованої 02.02.2016 року, вбачається, що повними відпрацьованими місяцями ОСОБА_1 є листопад та грудень 2013 року, заробітна плата за які складала 1487, 52 грн. та 1419, 66 грн. відповідно. Виходячи з вказаного розміру заробітної плати, середньоденна заробітна плата позивача становила 67,60 грн. (1419,66 + 1487,52 / 43 робочий день) ( а.с.5).

Відповідач прострочив виплату позивачці заробітної плати на 476 робочих днів, тому середній заробіток за час затримки розрахунку становить 32 177,60 грн. ( 67,60 грн. х 476 днів).

Оскільки позивачем доведено факт порушення терміну проведення остаточного розрахунку призначених позивачеві сум, встановлених судовим рішенням, то компенсація позивачу втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати підлягає стягненню з відповідача.

Позивачем ОСОБА_1 надано до суду першої інстанції розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку згідно з якого на думку позивача сума заборгованості складає 44 954 грн.

Однак, судова колегія не погоджується з вказаною суму, оскільки при розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачем не вірно була визначена та застосована кількість робочих днів за період з 04.02.2014 року по 02.12.2015 рік.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до вимог пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159, визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу з 03 лютого 2014 року по листопад 2015року складає: 1,006 * 1,022 * 1,033 *1,038 *1,01 *1,004 *1,008 *1,029 *1,024 *1,019 *1,03 *1,053 *1,108 *1,14 *1,022 *1,004 *0,99 *0,992 *1,023 *0,987 *1,02 *1,031 *1,053 *1,108 *1,140 *1,022 *1,004 *0,990 *0,992 *1,023 *0,987 *1,020 *100) складає 1,774 %. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід (грудень 2015 року), до розрахунку не включається(згідно абз.2 п. 4 Порядку).

Відповідно до формули, наведеної у додатку до порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159, величина приросту індексу споживчих цін з грудня 2013р. по листопад 2015р. складає: 177,71 %.-100% = 77,40 %.

Сума компенсації втрати частини доходів, у звязку з порушенням строків нарахованої, але не виплаченої у встановлений термін заробітної плати за серпень - листопад 2013 року з суми 5 764,14 грн. складає (5764,14 грн. * 77,40 %) /100% = 4 458,89 грн.

На підставі викладеного судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 4 458,89 грн.

За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе задовольнити частково апеляційну скаргу, рішення суду в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 32 177,60 грн. В частині стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати рішення суду залити без змін.

Виходячи з положень ст.5 ЗУ « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 551,20 грн. підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 32 177,60 грн.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішеннянабирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді