Справа № 569/1562/15-ц
20 січня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар Левчук Д.О.,
за участі: представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаними кредитними договорами було укладено договір поруки №145031 від 26 вересня 2007 року та договір поруки №214107 від 26.06.2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 відповідно до яких він зобов'язався перед позивачем відповідати солідарно за виконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань в повному обсязі, що виникли з кредитних договорів.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Проти розгляду справи без участі відповідачів з постановленням заочного рішення не заперечував, вказував, що справа неодноразово відкладалася в звязку з неявкою відповідачів, в дане судове засідання причини неявки відповідача ОСОБА_3 є неповажними, оскільки жоден із відповідачів до позивача із пропозицією вирішити спір в добровільному порядку не звертався, а доказів сімейних обставин, які б перешкодили йому взяти участь в судовому засіданні він не надав, а інший відповідач ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_5 про причини неявки суд не повідомили взагалі, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.
Відповідачі та їх представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення відправлення та телефонограмою від 19 грудня 2016 року. Відповідач ОСОБА_2 та представник ОСОБА_5 про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали. 20 січня 2017 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву в якій просив відкласти розгляд справи в зв'язку з можливістю вирішення спору в добровільному порядку та сімейними обставинами, однак жодних доказів на підтвердження обставин вказаних в заяві не подав, а представник позивача заперечив факт звернення відповідачів до позивача із пропозиціями вирішити спір в добровільному порядку. За таких обставин суд визнав повідомлені причини неявки відповідача ОСОБА_3 в судове засіданні неповажними та враховуючи згоду представника позивача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитними договорами, укладеними з відповідачем ОСОБА_2 та надав останній передбачені договорами кредитні кошти.
Відповідно до п.1.2.2. кредитного договору 1 Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 22 вересня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін.
Додатком №1 до кредитного договору 1 визначено графік погашення кредиту, відповідно до якого відповідач зобовязаний здійснювати платежі на виконання умов договору у період з 26 вересня 2007 року до 22 вересня 2017 року щомісячно у відповідному розмірі (а.с.19-21).
Відповідно до п.1.2.2. кредитного договору 2 Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 20 червня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін.
Додатком №1 до кредитного договору 2 визначено графік погашення кредиту, відповідно до якого відповідач зобовязаний здійснювати платежі на виконання умов договору у період з 26 червня 2008 року до 20 червня 2017 року щомісячно у відповідному розмірі (а.с.28-29).
Відповідно до п.3.4.1 кредитного договору 1 та 2 Позичальник зобовязується використовувати кредит на зазначені у цих Договорах цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок Банку в порядку та на умовах, передбачених цими договорами.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно п.4.1. кредитного договору 1 за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню.
Аналогічні умови передбачені в п.4.1 кредитного договору 2.
Також для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитними договорами 1 та 2 було укладено договір поруки №145031 від 26 вересня 2007 року та договір поруки №214107 від 26 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, відповідно до яких останній зобов'язувався перед позивачем відповідати солідарно за виконання ОСОБА_2, усіх її зобов'язань в повному обсязі, що виникли з кредитних договорів 1 та 2 (а.с.30-33).
Частинами першою та другою статті 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
21 листопада 2014 року позивачем на адресу відповідачів було направлено вимоги від 19 листопада 2014 року про сплату протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення простроченої заборгованості і простроченої заборгованості за процентами (а.с.34-43).
Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, положення якої застосовуються до відносин за кредитним договором, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Оскільки в судовому засіданні зясовано, що відповідачем ОСОБА_2 допущено порушення термінів оплати за кредитними договорами 1 та 2, тому у позивача виникло право вимагати від відповідачів повернення в повному обсязі кредитів, процентів за користування ним та пені.
При цьому вирішуючи питання щодо права позивача вимагати повернення кредитів, процентів за користування ними, в іноземній валюті, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
Статями 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.
Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України- гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки вони є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.
Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України №6-145цс15 від 24 вересня 2014 року та №6-190цс15 від 16 вересня 2015 року, що відповідно до частини першої статті 360-7 мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.
Як вбачається з матеріалів справи Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» з 24 грудня 2001 року мав банківську ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.115-117).
Частиною першою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Оскільки позов підлягає задоволенню, на підставі статті 88 ЦПК України з кожного з відповідачів необхідно стягнути половину від 2 124 грн. 54 коп. на користь позивача в якості відшкодування понесених ним у справі судових витрат, що становить 1 062 грн. 27 коп. з кожного.
Керуючись статтями 5, 192, 526, 530, 533, 554, 610, 611, 625, 634, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити повністю.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення, відповідачем - в цей же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення (крім відповідача), можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 січня 2017 року.

Суддя О.О. Першко