АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2659/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/689/К/17 Биканов І.Р.
Категорія № 27 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар : Гладиш К.І.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2- ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення процентів,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування безпідставно набутими коштами. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.12.2015 р. стягнуто з ОСОБА_4 на його користь безпідставно набуті кошти у розмірі 235 103,35 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США. Станом на 26.08.2016 р. відповідач повністю виконав рішення суду. Посилаючись, що об'єктом безпідставного збереження ОСОБА_4 були грошові кошти, просив суд стягнути з нього за весь період безпідставного використання проценти за період з 01.04.2012 р. по 26.08.2016 р. виходячи з облікової ставки НБУ у розмірі складає 146416,04 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2017 рокуОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі, позивач ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені заявленого позову, не врахував положення ст.ст.536, 1214 ЦК України, яка передбачає його право на отримання процентів за користування коштами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Судом першої інстанції встановлено, та не заперечується сторонами що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.12.2015 р., скасовано рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19.06.2015 р., задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 235 103,35 грн., що еквівалентно 10000 доларів США , які отримав ОСОБА_4 згідно розписки 29.12.2008 р. від ОСОБА_2 ( а.с.7-11).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.03.2016 р. рішення апеляційної інстанції залишено без змін, судами встановлено, що правовідносини повинні регулюватися нормами ст.1212 ЦК України ( а.с.12,13).

Згідно відповіді начальника відділу Ценрально-Міського відділу державної виконавчої служби м.Кривого Рогу 26.08.2016 року рішення суду виконано у повному обсязі. 03.10.2016 року виконавче провадження закінчено ( а.с.67).

Згідно до ч. 1 с. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст.1048, 1214 ЦК України та дійшов висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин аналогію закону та стягнути з відповідача відсотки на користь позивача за безпідставно отримані грошові кошти.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.8 ЦК України у разі неможливості використати аналогію для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Аналогія закону чи аналогія права застосовується у тому випадку, якщо є прогалини в правовому регулюванні відповідних відносин; при аналогії закону застосовується норма, що регулює подібні правовідносини; аналогія права передбачає застосування загальних засад законодавства; при цьому необхідно довести, що саме на підставі цього принципу повинні бути врегульовані відповідні відносини (п.4 листа Вищого господарського суду від 07.04.2008 №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України»).

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст.60 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Згідно вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З тексту попереднього договору про укладення сторонами суборенди нежитлового приміщення від 29.12.2008 р., не встановлено процентів за користування грошовими коштами. Також законом або іншим актом цивільного законодавства не встановлений розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у разі визнання договору суборенди неукладеним. Не укладений договір не породжує для сторін жодних правових наслідків та у сторін не виникає прав та обов'язків за ним.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами позивач посилався на положення ст.ст.536, 1048, 1214 ЦК України, які регулюють загальні умови стягнення процентів за неналежне виконання зобов'язання, стягнення процентів за договором позики та відшкодування доходів від безпідставно набутого майна. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Чинним законодавством не передбачено можливості застосування до правовідносин, що виникли із договору суборенди нежитлового приміщення, який визнаний неукладеним та не тягне правових наслідків, положень про позику, оскільки є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види правовідносин, тому застосування положень ст..1048 ЦК України є безпідставним.

В судовому засіданні колегії суддів представник позивача зазначив, що він погоджується, стосовного того, що спірні правовідносини не подібні до прововідносин з договроу позики, проте просив застосувати положення ст.1048 ЦК України.

Між сторонами відсутні будь-які правовідносини у тому числі договірні, що виключає можливості визначення розміру відсотків на стягнуті кошти. що безпідставно отримані.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не доведені, а тому не підлягають задоволенню.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 16 січня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: