Дата документу 16.01.2017
Справа № 334/4759/16-ц
Провадження № 2-о/334/10/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Ісакова Д.О.

при секретарі Гопка Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Друга державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю спадкоємця зі спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту його постійного проживання однією сім`єю з матерю ОСОБА_4, яка померла 03.05.2014 року, на день її смерті. В заяві зазначено, що після смерті матері відкрилася спадщина 61/100 частина квартири АДРЕСА_1/Ладозька в м.Запоріжжя. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері є він, його брат ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2, заяву про відмову від спадщини він не подавав. Батько та брат з заявами про прийняття спадщини не зверталися, на спадщину не претендують. На момент смерті мати мешкала разом з ним за адресою: АДРЕСА_2. Зазначена квартира складається з трьох жилих кімнат, що дозволяло їм жити однією сімєю, оскільки мати була людиною похилого віку, мешкати у квартирі з сусідом чужою людиною, їй було не зручно. Вважає, що прийняв спадщину. Встановлення факту проживання матері на час смерті спільно із ним має для нього юридичне значення, оскільки від цього залежить його право на спадкування після смерті матері, визначення місця відкриття спадщини, заведення спадкової справи. Звернутися з заявою про прийняття спадщини до Другої державної нотаріальної контори без судового рішення про встановлення зазначеного факту він не має можливості, оскільки відсутня реєстрація місця проживання матері на час її смерті за адресою: АДРЕСА_2.

У судовому засіданні заявник, наполягаючи на фактах, викладених у заяві, просив суд задовольнити вимоги заявника у повному обсязі.

Друга державна нотаріальна контора проти задоволення заяви судом не заперечувала, просила прийняти рішення на розсуд суду відповідно до закону.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти задоволеня заяви не заперечували, підтвердили факти, викладені у заяві.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню за таких підстав.

Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 та п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановленні факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; проживання однією сім'єю спадкоємця із спадкодавцем на час смерті останнього, тощо.У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 і ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1220 та ч. І ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, та згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Нормами ст.1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 03 травня 2014 року померла ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть видане міським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 2863).

Після її смерті матері відкрилася спадщина 61/100 частина квартири АДРЕСА_1/Ладозька в м.Запоріжжя, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло №1227, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради 12 квітня 2007року, зареєстрованого ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 07 червня 2007 року в книзі 3247 за реєстраційним №36833. Заповіт відсутній. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 стали її діти: ОСОБА_1 (заявник), ОСОБА_3 (рідний брат заявника) та її чоловік (батько заявника) ОСОБА_2 Заінтересовані особи ОСОБА_3

та ОСОБА_2 заяв про прийняття спадщини не подавали, на прийняття спадщини не претендують.

Померла ОСОБА_4 дійсно була матірю заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (серія ІІ-ЖС № 411038), виданим Ленінським відділом ЗАГС м.Запоріжжя 09.06.1981 р., актовий запис № 1336.

На день смерті ОСОБА_5 дійсно проживала однією сім`єю з сином, заявником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, вела з ним спільне господарство, він здійснював догляд за нею. Зазаначена квартира складається з трьох жилих кімнат, що дозволяло їм жити однією сімєю, оскільки мати була людиною похилого віку, мешкати у квартирі з сусідом чужою людиною, їй було не зручно. Вказані обставини підтверджуються зібраними у справі доказами: поясненнями заявника, ОСОБА_1 та його представника, поясненнями заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3, поясненнями свідка, які підтвердили зазначений факта.

Отже, заявник дійсно має право на спадкування як спадкоємиця першої черги за законом після смерті ОСОБА_1, оскільки інші спадкоємців 1 черги за законом на прийняття спадщини не претендують, а заявник проживав постійно однією сім`єю з померлою по день її смерті і спадщину прийняв. Судом встановлено, що спір про право на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 відсутній, але без встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю заявника та спадкодавця ОСОБА_4, заявник не має можливості успадкувати вищевказане майно, яке залишилось після смерті його матері. Встановити факт, про який просить заявник у позасудовому порядку неможливо, тому з урахуванням наданих заявником доказів факт підлягає встановленню у судовому порядку.

Керуючись ст.ст.212-214,234,256 ЦПК України, ст.ст. 1264, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Друга державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю спадкоємця зі спадкодавцем- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4, померлої 03 травня 2014 року, на час відкриття спадщини, разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ісаков Д. О.