_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5854/16-ц
Провадження № 2/520/5813/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Васильків О.В.

секретар судового засідання Дідур Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Комунальне підприємство "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" про поділ квартири, усунення перешкод у користуванні та вселення, суд, - -

в с т а н о в и в :

23.05.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів, до якого 18.04.2017 року у порядку ст. 31 ЦПК України надав уточнену позовну заяву, в якій просить здійснити примусовий поділ квартири АДРЕСА_1 у відповідності до ідеальних часток: позивачу з виділенням у його власність кімнати площею 11,9 кв.м., а відповідачам: житлову кімнату площею 17,4 кв.м. з урахуванням робіт по переплануванню та переобладнанню; інші нежитлові приміщення залишити у загальному користуванню; зобовязати відповідачів усунути перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, заборонивши відповідачам чинити будь-які перешкоди у здійсненні його права користування, володіння та розпорядження його власністю житловою кімнатою площею 11,9 кв.м. та нежитловими приміщеннями загального користування. При цьому позивач посилається на те, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Однак, через перешкоди, які чинять відповідачі позивачу у користуванні власністю, позивач змушений звернутися до суду із позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4 уточнену позовну заяву підтримали та просять її задовольнити. При цьому представник вказала, що відповідно до висновку № 109/2017 від 26.06.2017 року, проведенного за заявою сторони позивача, можливий поділ квартири з відступом від ідеальних часток з проведенням робіт по переплануванню.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення та просить відмовити у задоволенні позову. Представник вказав, що висновком судової експертизи № 022/2016 року від 24.02.2017 року встановлено неможливість поділу квартири. Представник вважає некоректними вимоги позивача про усунення йому перешкод у користуванні квартирою, так як між сторонами відсутній спір щодо цього. Оскільки позивач безперешкодно користується квартирою, про що крім іншого свідчить і гостювання знайомих та родичів позивача у спірній квартирі.

Представник третьої особи КП "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву розгляд справи за відсутності представника підприємства.

Вислухавши позивача, його представника та представника відповідачів, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, сторонам ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 у рівних частках на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності № 19-8613, належить квартира АДРЕСА_1 /а.с. 9/.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2016 року у справі № 520/1466/16-ц розірвано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстрований 07.09.1976 року. Рішення набрало чинності 01.04.2016 року /а.с. 13/.

Таким чином, судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_2 є колишнім подружжям, а відповідач ОСОБА_3 є їхнім сином.

Згідно довідки /з місця проживання про склад сімї та реєстрації/ № 1062 від 28.04.2016 року, наданої позивачем до позову, у квартирі АДРЕСА_1 проживають: з 19.09.1984 року ОСОБА_1, з 19.09.1984 року ОСОБА_2, з 22.09.1993 року ОСОБА_3 /а.с. 11/.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом досліджено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, з якого слідує, що дана квартира є двохкімнатною, загальна площа 50,7 кв.м., житлова площа 29,3 кв.м., у тому числі, кімнати 11,9 кв.м., 17,4 кв.м., кухня 7,2 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., коридор 7,2 кв.м., вбудована шафа 0,4 кв.м. /а.с.172-173/.

У ході розгляду справи ухвалою суду від 24.01.2017 року за клопотанням сторони позивача було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Так, висновком № 022-2016 від 24.02.2017 року /а.с. 188-197/ встановлено, що поділити квартиру АДРЕСА_1 між співвласниками, з виділенням ОСОБА_1 1/3 частки, до складу якої міг би увійти необхідний склад приміщень із забезпеченням самостійного входу/виходу з запропонованої до виділу частини квартири, з дотриманням технічних і протипожежних норм, норм з реконструкції та капітального ремонту квартир, технічно не надається можливим. Розмір грошової компенсації 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 становить 293 283 грн., що еквівалентно 10 900 дол. США. Експерт прийшов до висновку, що визначити порядок користування приміщеннями вище вказаної квартири, у відповідності до ідеальних часток трьох співвласників, технічно не надається можливим.

В подальшому ухвалою суду від 18.05.2017 року судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи, так як суд не вбачає підстав вважати висновок № 022/2016 від 24.02.2017 року неповним або неясним у розумінні ч. 1 ст. 150 ЦПК України, по пред'явленним вимогам позивача.

У судовому засіданні 11.09.2017 року в стадії судового розгляду по суті вимог представник позивача підтримала наданий 18.08.2017 року до матеріалів справи висновок № 109/2017 від 26.06.2017 року, проведений по заяві сторони позивача, яким встановлено можливість поділу квартири АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток з проведенням робіт по переплануванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 ЦПК України, докази, подані з порушенням вимог, встановлених ч. 1 цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Суд критично оцінює наданий представником позивача висновок № 109/2017 від 26.06.2017 року, оскільки погоджуючись із запереченнями представника відповідача, суд зазначає, що висновок поданий всупереч положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України.

Положеннями абз. 1 п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

Отже, враховуючи встановлення висновком № 022-2016 від 24.02.2017 року технічної неможливості поділу квартиру АДРЕСА_1 між співвласниками, з виділенням ОСОБА_1 1/3 частки, до складу якої міг би увійти необхідний склад приміщень із забезпеченням самостійного входу/виходу з запропонованої до виділу частини квартири, з дотриманням технічних і протипожежних норм, норм з реконструкції та капітального ремонту квартир, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що з часу звернення до суду, ще при розгляді клопотання про призначення експертизи від 24.01.2017 року, та з часу складання експертного висновку № 022-2016 від 24.02.2017 року, судом у порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України розяснювалося позивачу право заявити вимоги щодо визначення порядку користування приміщеннями квартири. Однак, позивачем на виконання положень абз. 1 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, не було заявлено вимог про визначення порядку користування приміщеннями квартири. Проте позивач не позбавлений права предявити відповідні вимоги в іншому судовому провадженні.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання відповідачів усунути перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, заборонивши відповідачам чинити будь-які перешкоди у здійсненні його права користування, володіння та розпорядження його власністю, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ході розгляду справи сторона позивача ОСОБА_1 пояснювала, що відповідачі постійно чинять позивачу перешкоди у здійсненні його права користування, володіння та розпорядження його власністю, на підтвердження чого позивач надав докази письмового звернення до правоохоронних органів /а.с. 36-40/.

Окрім того, судом на виконання ухвали суду від 01.08.2016 року отримано з Київського відділу поліції м. Одеси ГУ НП в Одеській області належним чином посвідчені матеріали перевірок за заявами ОСОБА_1 /а.с. 145-150/.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи звернення до правоохоронних органів та відповідні відповіді на ці звернення, судом встановлено, що до правоохоронних органів звертався як позивач ОСОБА_1, так і відповідач ОСОБА_3 щодо неадекватної поведінки внаслідок нетверезого стану як позивача, так і відповідача.

У судовому засіданні 19.06.2017 року судом допитано свідків зі сторони позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Так, свідок ОСОБА_6 вказав, що він був дільничним інспектором та проводив профілактичні роботи за відповідними зверненнями. Свідок не міг пояснити та згадати з ким спілкувався та щодо чого.

Свідок ОСОБА_7 вказала, що вона знайома із позивачем з 2014 року, являється кумою його нової жінки ОСОБА_8. Свідок пояснила, що декілька разів була у квартирі ОСОБА_1, бачила його колишню дружину, яка висловлювала бажання поділити квартиру. На теперішній час знає, що ОСОБА_1 проживає у квартирі ОСОБА_8.

У судовому засіданні 11.09.2017 року свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що співмешкає із позивачем ОСОБА_1 з 2011 року. Вказала, що саме з 2011 року по 2015 року вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1. В подальшому вони орендували житло, однак з метою економії коштів свідок з ОСОБА_1 переїхали проживати у її кімнату комунальної квартири.

Проаналізувавши надані свідками поясненнями, суд зазначає, що вказані пояснення достеменно не свідчать про наявність перешкод з боку відповідачів у користуванні позивачем своїм майном. Та напроти пояснення старшого дільничного інспектора Кіссе І.Ф. та співмешканки позивача ОСОБА_8 свідчать про проживання позивача у спірній квартирі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені, зокрема, позивачем не доведено наявності спору в даній частині та вчинення реальних перешкод з боку відповідачів у користування позивачем належною йому часткою квартири.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 355, 358, 360 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Комунальне підприємство "Житлово-комунальний сервіс "Вузівський" про поділ квартири, усунення перешкод у користуванні та вселення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.