АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6353/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1109/К/17 Ваврушак Н.М.
Категорія № 26 (І) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - Коломоєць Ольги Георгіївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди працівника у зв'язку із ушкодженням його здоров'я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах на виробництві відповідача отримав професійне захворювання та часткову втрату професійної працездатності у розмірі 30 %. Через втрату працездатності зазнає фізичних та моральних страждань, які він оцінює у 160020 грн. та просить суд стягнути грошову компенсацію з відповідача на його користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 17000 грн., а також - на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» вважає рішення таким, що порушує норми матеріального та процесуального права, тому ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що факт спричинення моральної шкоди позивачем недоведений. Крім того, зазначив, що позивач при прийомі на роботу був обізнаний із впливом шкідливих факторів виробництва та усвідомлював можливість ушкодження здоров'я. Вважає, що обов'язок з відшкодування шкоди позивачу покладено на Фонд соціального страхування, а не на підприємство.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював в небезпечних та шкідливих умовах дробильно-сортувальної шахти «Гвардійська» ВАТ «КЗРК», зараз - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», більше 11 років ( а.с.8-11).

Згідно акта розслідування хронічного професійного захворювання від 09.04.2013 р., позивачу ОСОБА_2 встановлені хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень та деформуючий артроз в поєднанні з періартрозами, колінних і ліктьових суглобів та плечолопатковий періартроз ( а.с.6-7).

Згідно п. 16 зазначеного акта від 09.04.2013 р., професійне захворювання у позивача виникло в наслідок недосконалості технології збагачення руди, мавших місце порушень систем аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування відпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та незручної робочої пози у період його трудової діяльності на ПАТ «Північний ГЗК». Згідно п.17 акта причинами виникнення професійного захворювання у позивача стало перевищення гранично допустимого рівня аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та вимушена похила робоча поза (а.с.7).

Відповідно до п.19 акту встановлено, що враховуючи роботу позивача впродовж 11 років в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо (а.с. 7).

Висновком МСЕК від 17.06.2013 р. позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності (із яких: 20 % - хронічне обструктивне захворювання легень, 10% - деформуючий артроз) з 20 травня 2013 року по 01 червня 2014 року (а.с. 43).

Висновком МСЕК від 27.05.2014 р. при повторному переогляді 27.05. 2017 року втрата працездатності не змінена та встановлена безстроково з 01 червня 2014 року (а.с.5).

Згідно виписних епікризів, позивач в зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському науково - дослідному інституті промислової медицини (а.с.12-18).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «Кривбасзалізрудком»» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням позивача пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 17.06.2013 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 , оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача та, відповідно, відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині з наступних підстав.

Розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено у відповідності до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини справи, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зокрема тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів, значний відсоток втрати працездатності, які згідно висновку МСЕК 30%, встановлено третю групу інвалідності, загальний стаж роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача складає 11 років 10 міс.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: