Справа № 303/4377/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

з участю секретаря - Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільнй справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович Оксана Василівна, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 жовтня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 15.09.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та скасувати державну реєстрацію на зазначену квартиру за власникром ОСОБА_2.

Позов обґрунтовано тим, що позивач разом з дружиною та дітьми постійно проживав в квартирі АДРЕСА_1, хоча його дружина ОСОБА_5 зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2. Крім них в даній квартирі проживає ще його брат ОСОБА_3 з дружиною та донькою.

У 2015 році між позивачем та його дружиною склались напружені стосунки, у зв'язку з чим його брат ОСОБА_2 - відповідач по даній справі - умовив його переписати квартиру на нього, щоб дружина не могла претендувати на частку в спірній квартирі. ОСОБА_1 на цю пропозицію погодився, тому 15.09.2015 уклав із братом ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що в нотаріальній конторі він договір купівлі-продажу не читав, а лише підписав, довірившись своєму братові, оскільки як був впевнений, що цей договір носить тільки фіктивний та тимчасовий характер. Згодом відповідач ОСОБА_2, отримавши правовстановлюючі документи на квартиру, звернувся в суд із позовом про позбавлення його права користування житлом. Позивач вважає, що спірний договір є фіктивним, ніяких коштів він не отримував, тому що реального продажу квартири не було. Також позивач вважає, що про фіктивність правочину свідчить оцінка квартири в сумі 104000,00 грн., тоді як її ринкова вартість становить 506158,00 грн.

Уточнивши в процесі розгляду справи підстави позову, посилаючись на викладені вище обставини, положення ст. 230, ч. 6 ст. 203 ЦК України, зазначаючи також, що договір купівлі-продажу вчинений з порушенням прав й інтересів малолітніх дітей - без дозволу органу опіки та піклування - просив задовольнити позов.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись та ті ж обставини, що і у позовній заяві, положення ст. ст. 229, 230, 224 ЦК України, вважаючи, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване ним рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 а також ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу. Їх клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника ОСОБА_7 судова колегія відхилила як необґрунтоване - відповідних доказів тимчасової непрацездатності ОСОБА_7 апеляційному суду надано не було. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ствердили, що позовну заяву та апеляційну скаргу складав ОСОБА_7, відтак його правова позиція була викладена у цих документах. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як передбачено статтею ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 15 вересня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В., відповідно до умов якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13-15, 73-74). Квартира належала позивачеві на праві власності внаслідок реалізації права на безоплатну приватизацію, на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09.09.2009 та свідоцтва про право на спадщину (а.с. 112-119,124).

Позивач зазначав, що цей договір він уклав, щоб його дружина не претендувала на частину квартири, оскільки у 2015 році між ними склались напружені стосунки. Зважаючи на зазначені вище підстави набуття позивачем права власності на квартиру, така квартира була особистою власністю позивача та не підлягала би поділу як спільна сумісна власність подружжя у разі розірвання шлюбу між позивачем та його дружиною. Проте в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач визнав, що за юридичною консультацією з цього приводу він не звертався, а шлюб із дружиною не розірвано, вони подовжують проживати разом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що оспорюваний договір купівлі-продажу вчинено під впливом обману, внаслідок помилки і з порушенням прав неповнолітніх дітей, а відтак відсутні правові підстави для визнання такого договору недійсним.

З даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду, оскільки такі висновки відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

І у позовній заяві, і у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що оспорюваний договір було укладено під впливом помилки, а із змістом договору він не був ознайомлений.

Частиною 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у Постанові від 13.04.2016 у справі за N 6-2953цс15, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з підстав, визначених статтею 229 ЦК України, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

На час підписання оспорюваного договору позивач був дієздатною повнолітньою особою, яка, вчиняючи юридично значимі дії, мала діяти розсудливо, розумно і обачно, оцінюючи всі істотні для укладення договору обставини, усвідомлюючи можливі ризики. Встановлено, а позивачем не заперечується той факт, що він самостійно підписав оспорюваний правочин, при укладенні договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири він усвідомлював, що йдеться саме про договір купівлі-продажу, а не про якийсь інший правочин. У самому договорі купівлі-продажу зазначено, що сторони уклали його, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений правочин (зокрема, з вимогами недійсності правочину). Також сторони ствердили, що зміст правочину, зокрема, в частині правових наслідків приховування дійсної вартості квартири, та зміст зазначених в п. 8.2 договору статей Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України їм зрозумілий, питань, які залишилися б нез'ясованими для них, немає (п.8.3.Договору).

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що відсутні підстави вважати, що купівлю-продаж здійснено внаслідок помилки.

Позивач також посилався на положення ст. 230 ЦК України зазначаючи, що оспорюваний правочин було укладено під впливом обману зі сторони ОСОБА_2

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Матеріалами справи встановлено та знайшло своє підтвердження в судових засіданнях те, що дійсна воля ОСОБА_1 була спрямована на продаж квартири, при цьому будь-якого умислу ОСОБА_2 у введенні позивача в оману щодо істотних умов вчиненого договору, якими скористався ОСОБА_2, та які зумовили укладення позивачем оспорюваного договору, позивачем не доведено, що виключає в свою чергу наявність підстав для визнання договору недійсним відповідно до ст. 230 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов з цих підстав задоволенню також не підлягає.

Твердження ОСОБА_1, що фіктивність договору купівлі-продажу підтверджується ще й тим, що жодних коштів за продаж квартири він від відповідача не отримав, оскільки відсутня розписка про їх отримання, не заслуговують на увагу. Так, у пунктах 2.3 та 4.4. оспорюваного договору зазначено, що покупець повністю сплатив 104000,00 гривень готівкою, а продавець особисто отримав грошові кошти до підписання договору, і підписання цього договору буде свідчити про одержання продавцем повного розрахунку за передану у власність нерухомість та відсутність будь-яких матеріальних претензій до покупця. Ні оспорюваним договором, ні законодавством наявність розписки про отримання чи передачу грошей при укладанні договору купівлі-продажу не передбачена.

Щодо посилання позивача на занижену вартість продажу квартири, то дана обставина спростовується тим, що продаж квартири було вчинено за 104000,00 грн. 15 вересня 2015 року (Звіт про оцінку - а.с. 122-123, виконаний за замовленням позивача), а наданий суду для порівняння звіт про оцінку квартири зроблений станом на 14 липня 2016 року (а.с. 16-19), а відтак не може служити доказом для спростування оцінки вартості майна за попередній період. Крім того, як зазначалось вище, у п. 8. 3 договору зазначено, що зміст правочину, зокрема, в частині правових наслідків приховування дійсної вартості квартири, сторонам зрозумілий.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що оспорюваним договором купівлі-продажу було порушено права його неповнолітніх дітей, оскільки судом встановлено та не заперечувалося позивачем, що на момент посвідчення договору купівлі-продажу його неповнолітні діти в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані не були, а зареєстровані за іншою адресою разом з матір'ю.

Це підтверджується рапортом старшого інспектора Мукачівського віділу поліції від 26.09.2016 та листом Мукачівського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 16941/106/26/1-20/16 від 27.09.2016, із яких вбачається, що діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 протягом 2015 року та по сьогоднішній день проживають за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 107, 108); довідкою Мукачівського міського відділу ГУ ДМС України в Закарпатській області № 4327 від 15.09.2015 про те, що за адресою в АДРЕСА_1 зареєстровані тільки: позивач ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_10(а.с. 125); заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 червня 2016 року про визнання ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 особами, що втратили право користування житловим приміщення, а саме: квартирою № АДРЕСА_1 (а.с. 20-25).

На момент посвідчення договору в квартирі, яка була предметом продажу, неповнолітні і малолітні діти не проживали, а відтак оспорюваний договір правомірно посвідчено нотаріусом без згоди органу опіки та піклування, оскільки така для укладення оспорюваного договору не вимагалася. Реєстрація місця проживання дітей на момент розгляду даної справи не змінилася, що свідчить про те, що такі мають право на житлове приміщення разом з матір'ю, а відтак житлові права дітей не порушені. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нотаріусом при посвідченні спірного договору купівлі-продажу було дотримано норми закону, і підстав для визнання договору недійсним через порушення прав неповнолітніх дітей - немає.

Зважаючи на викледене, колегія суддів вважає, що вказаний оспорюваний правочин відповідає вимогам ст.ст. 626, 627, 638 ЦК України, оскільки такий укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства, при його укладенні сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін, а тому такий є законним.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що спірний договір купівлі-продажу квартири є фіктивним, тимчасовим, укладеним внаслідок обману і помилки, з порушенням прав неповнолітніх дітей не підтверджені належними та допустимими доказами, а отже висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними оспорюваного договору купівлю-продажу відповідно до положень ст.ст. 203, 224, 229, 230 ЦК України. Рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, і підстав для його скасування чи зміни - немає. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити та залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.1, ст. 308, ст. 314 ч. 1 п. 1, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржен протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: