Справа № 203/282/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2017 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах недієздатного ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що в грудні 2009 року придбала квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.1.2009 року, сплативши грошові кошти в сумі 20000 доларів США, що за курсом НБУ на момент купівлі було еквівалентно 160000 грн. На момент подачі позову 2612.2016 року курс НБУ по відношенню до долару США становить 26,27 грн. за один долар США. Таким чином 20000 доларів США дорівнює 525400 грн. Грошові кошти в сумі 20000 доларів США нею було сплачено власнику квартири ОСОБА_4 Крім придбаної квартири інше житло, де вона могла би проживати разом з малолітньою дитиною, в неї відсутнє. В 2013 році ОСОБА_6 подав віндикаційний позов про витребування вказаної квартири. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 року вказаний позов було задоволено та в неї витребувано квартиру АДРЕСА_1. Однак, рішення про повернення ОСОБА_6 грошових коштів не приймалось. Рішенням суду від 19.06.2014 року у справі №203/6552/13-ц встановлено, що ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 18000 доларів США, в якості оплати за договором купівлі-продажу квартири від 09.10.2009 року та в звязку з визнанням вказаного договору недійсним зобовязаний повернути ОСОБА_4В, кошти в цьому розмірі, що за курсом НБУ (9,9 грн. за один долар США) складало 181304 грн. 80 коп. 16.12.2016 року відповідачкою ОСОБА_4 їй було повернуто кошти в сумі 180000 грн., що за курсом НБУ (26,29 грн. за один долар США) складає 6847 доларів США. Таким чином на сьогоднішній день їй не повернуто 13153 долари США, що в еквіваленті становить 345529 грн. 31 коп. Крім того, рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропет-ровська від 19.01.2016 року встановлено, що нею в квартирі було проведено капітальний ремонт, внаслідок чого вартість квартири значно збільшилась. Після витребування квартири на користь ОСОБА_6, останній за проведенні поліпшення кошти їй не сплатив. Згідно оцінки майна, проведеної 07.12.2016 року ТОВ «Укрспецекспертиза» ринкова вартість квартири на момент оцінки становить 594812 грн., а ринкова вартість невідємних поліпшень 306907 грн. Сума 594812 грн. за курсом НБУ 26,097 грн. за один долар США дорівнює в еквіваленті 22792 доларам США. Таким чином, неповернута відповідачами сума за придбання квартири складає 22792-6847=15945 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ 26,27 грн. за один долар США дорівнює 418875 грн. Також відповідачами не повернута вартість невідємних поліпшень в сумі 306907 грн. Всього не повернуто 725782 грн., що за курсом НБУ 26,27 грн. за один долар США, еквівалентно 27627 доларам США. Посилаючись на це, позивачка просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку кошти в зазначеному розмірі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову в частині заявлених до їх довірителів позовних вимог заперечували.

В призначене на 01.09.2017 року судове засідання відповідачка ОСОБА_4 та треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_8, не зявились. Треті особи про причини своєї неявки не повідомили. Відповідачкою до суд було подано заяву про відкладення розгляду справи, з посиланням на неможливість явки до суду через хворобу дитини, а також неможливістю забезпечення участі представника, в звязку із розірванням з останнім угоди про надання правової допомоги.

Разом з тим, суд враховує, що відповідачкою не надано доказів на підтвердження викладених в заяві обставин. Попереднє судове засідання по справі проводилось 10.08.2017 року та до наступного судового засідання відповідачка мала достатньо часу для того, щоб визначитись з приводу питання представництва її інтересів суді. Крім того, суд враховує. що остання раніше приймала участь в судових засіданнях, надавала усні та письмові заперечення з приводу заявленого позову, будь-яких клопотань, які не були б розглянуті судом не заявляла.

Також суд враховує, що вказана справа тривалий час перебуває на розгляді та неодноразово відкладалась через неявку ОСОБА_4

На думку суду, така поведінка відповідачки, належним чином повідомленої про час та місце судових засідань, свідчить про зловживання нею своїми процесуальними правами та правами позивачки та відповідача ОСОБА_6, призводить до порушення розумних строків розгляду справи та являється волевиявленням відповідачки, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому, з огляду на положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.169 ЦПК України, не може бути перешкодою для подальшого розгляду судом справи по суті.

З огляду на це, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки сторін.

Заслухавши пояснення та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2001 року.

09.10.2009 року ОСОБА_6 продав належну йому квартиру за договором купівлі-продажу ОСОБА_4, яка в свою чергу 11.12.2009 року продала вказану квартиру ОСОБА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2009 року за ОСОБА_1 15.12.2009 року було зареєстровано право власності на квартиру в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Після придбання квартири ОСОБА_1 вселилась до квартири та зареєструвалась в останній. 01.06.2012 року ОСОБА_1 народила дитину сина ОСОБА_9, який також був зареєстрований в спірній квартирі та проживає в останній разом із матірю по теперішній час.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14.06.2010 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_6 було визнано недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуном його сина ОСОБА_5

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.11.2010 року, що набрало законної сили, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 09.10.2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, було визнано недійсним.

Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 року, що набрало законної сили, було задоволено позов, заявлений ОСОБА_5 в інтересах недієздатного ОСОБА_6 та витребувано квартиру АДРЕСА_3 у ОСОБА_1 і повернуто її у власність ОСОБА_6

23.09.2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2001 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 року право власності на квартиру було зареєстроване за ОСОБА_6

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до розяснень, наданих в п.5 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.ст.215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п.10 вказаної Постанови реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Частинами 3,4 ст.390 ЦК України передбачено, що добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Згідно розяснень, наданих судам в п.32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», недобросовісний набувач зобов'язаний повернути або відшкодувати власнику всі доходи, які він одержав або міг одержати за весь час володіння майном. Добросовісний набувач повинен відшкодувати такі доходи лише з моменту, коли він дізнався про незаконність володіння майном, наприклад, з моменту, коли йому вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна (ч.ч.1,2 ст.390 ЦК). Добросовісний набувач (володілець) може залишити за собою здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені без завдання майну шкоди. Під поліпшенням слід розуміти такі витрати на майно, які, з одного боку, не зумовлені необхідністю його збереження, але, з іншого, мають обґрунтований характер, оскільки поліпшують експлуатаційні властивості майна. Якщо відокремлення поліпшень неможливе, добросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна (ч.4 ст.390 ЦК). Недобросовісний набувач (володілець) не має права на залишення поліпшеного майна собі. Крім того, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) майна має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна, або на передання доходів (ч.3 ст.390 ЦК). У цьому разі необхідними є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, унаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 раніше в рамках цивільної справи №203/6552/13-ц вже зверталась до суду з позовом до ОСОБА_6 в особі опікуна ОСОБА_5 з позовними вимогами, серед яких заявляла вимогу про стягнення з ОСОБА_6 сплачених за договором купівлі-продажу від 11.12.2009 року коштів в сумі 20000 доларів США, а також про стягнення з ОСОБА_6 на її користь вартості проведених після придбання квартири ремонтних робіт в сумі 192441 грн.

За наслідками розгляду цієї справи та перегляду судових рішень судами апеляційної та касаційної інстанції в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Звертаючись повторно до суду з позовом, ОСОБА_1 було заявлено вимоги про стягнення на її користь коштів в сумі 725782 грн. в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4, яка фактично складається із вартості придбаної квартири, оціненої на момент звернення до суду з позовом, з урахуванням частково повернутих ОСОБА_4 коштів в сумі 180000 грн., вартості невідємних поліпшень та збитків, повязаних зі зміною курсової різниці гривні до долару США на момент укладання договору купівлі-продажу від 11.12.2009 року та на момент звернення до суду.

На підтвердження заявлених до стягнення сум позивачка надала звіт про незалежну оцінку ринкової вартості квартири та невідємних поліпшень, проведених в процесі ремонту протягом 2013-2016 років, складений ТОВ «Укрспецекспертиза» від 07.12.2016 року.

Згідно вказаного звіту ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на дату оцінки визначена в сумі 594812 грн., а ринкова вартість невідємних поліпшень, проведених в процесі ремонту квартири в 2013-2016 роках в сумі 306907 грн.

Разом з тим, суд враховує, що вказаний звіт та додатки до нього не мстять посилань на те, які саме невідємні поліпшення було здійснено в процесі ремонту квартири, їх виду та вартості, порядку розрахунку останньої, дати здійснення таких поліпшень, їх необхідності.

А тому, вказаний звіт з огляду на положення ст.ст.57,58 ЦПК України суд не визнає належним доказом, що підтверджує заявлені позивачкою до відповідачів вимоги в частині стягнення невідємних поліпшень квартири в сумі 306907 грн.

При цьому, суд враховує також не надання позивачкою відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України доказів, які б свідчили про те, що ці витрати на ремонти роботи були понесені саме нею.

Крім того, у відповідності до положень ст.390 ЦПК України вказані витрати, за умови їх доведеності позивачкою, підлягали б стягненню з відповідача ОСОБА_6, як власника майна, а не з відповідачки ОСОБА_4, та за умови фактично повернення квартири у користування власника. В той час, як під час розгляду справи сторонами не заперечувалось, що на теперішній час квартира АДРЕСА_1 перебуває у фактичному користуванні позивачки ОСОБА_1

В звязку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги останньої в частині стягнення в солідарному порядку з відповідачів невідємних поліпшень в сумі 306907 грн., є безпідставними, такими, що не підтверджені належними доказами.

Що стосується заявлених позивачкою вимог в частині стягнення з відповідачів в солідарному порядку коштів, сплачених за договором купівлі-продажу від 11.12.2009 року в сумі 418875 грн., суд враховує, що відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину, обовязок повернення другій стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання цього правочину, виникає лише для сторін договору.

Оскільки відповідач ОСОБА_6 не був стороною договору купівлі-продажу від 11.12.2009 року, який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, заявлені до нього позивачкою вимоги, як солідарного боржника, про відшкодування сплачених за цим договором коштів, є безпідставними.

В частині стягнення цих коштів з відповідачки ОСОБА_4, суд враховує, що п.2.1 договору купівлі-продажу від 11.12.2009 року сторонами було визначено, що продаж квартири вчиняється за 160000 грн., що є еквівалентом 20000 доларів США, виходячи із офіційного курсу НБУ на день оплати 1 долар США=8,00 грн.

Пунктом 2.2 договору сторонами підтверджено, що при його укладанні покупець передав, а продавець отримав від покупця кошти в розмірі 160000 грн., що є еквівалентом 20000 доларів США.

В п.4.4 договору продавець заявляє, що грошова сума в розмірі 160000 грн., що є еквівалентом 20000 доларів США, яку вона одержала за продану квартиру, є дійсним еквівалентом її вартості та результатом домовленості продавця з покупцем.

Таким чином, виходячи із наведених умов договору купівлі-продажу від 11.12.2009 року та враховуючи положення ч.1 ст.524, ч.1 ст.533 ЦК України, вбачається, що за вказаним договором позивачкою на користь ОСОБА_4 було сплачено кошти в сумі 160000 грн.

Як зазначила позивачка в своєму позові та визнала під час розгляду справи в суді 16.12.2016 року відповідачкою ОСОБА_4 їй було повернуто кошти в сумі 180000 грн. А тому, підстав для стягнення з останньої в порядку ст.216 ЦПК України отриманих від ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу коштів в сумі 160000 грн., в звязку з їх фактичним поверненням в добровільному порядку не має.

В частині заявлених ОСОБА_1 вимог про стягнення збитків в звязку із збільшенням курсової різниці гривні до долару США, з посиланням на те, що внаслідок цього вона позбавлена можливості на теперішній час придбати аналогічне житло за тією ж сумою, суд вважає, що позивачкою не наведено належних обґрунтувань та доказів заподіяння їй в звязку з цим збитків в розумінні ст.22 ЦК України.

Так, кошти в сумі 160000 грн. за договором купівлі-продажу від 11.12.2009 року сплачувались позивачкою та в звязку з визнанням останнього недійсним були повернуті в натурі продавцем.

Посилання на те, що позивачка позбавлена можливості на теперішній час придбати інше житло за ці кошти є припущенням позивачки та належними доказами не підтверджено. Крім того, остання продовжує користуватись квартирою до теперішнього часу.

З огляду на вище наведене суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі за необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог, а також не доведеність їх належними доказами.

У відповідності до ст.88 ЦПК України та в звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачкою судові витрати слід покласти на останню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,216,236,524,533,390 ЦК України, ст.ст.3,10,11,27, 31,57-61,88,169,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах недієздатного ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, про стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак