Справа № 415/4361/17
Провадження № 2-о/415/509/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю:секретаря судового засідання Данько Л.С.,

заявника ОСОБА_2,

представника заявника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання, заінтересована особа - ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся заявник, ОСОБА_2, із заявою про встановлення факту постійного проживання, заінтересована особа - ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла бабуся заявника ОСОБА_5, яка була зареєстрована та мешкала на день смерті за адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Бабуся заповідала зазначений будинок, а також все належне їй майно ОСОБА_2. Бабуся була похилого віку, хворіла та потребувала постійного догляду. Заявник мешкала разом з бабусею з початку 1999 року в будинку за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті, доглядала за нею та поховала після смерті. Рішенням Лисичанського міського суду було встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5. 26.10.2016 року заявник звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_5, про те нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки заявник не прийняла спадщину та пропустила визначений законом термін прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5. У зв'язку з викладеним, заявник змушений звернутись до суду з відповідною заявою.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримала, та просила задовольнити з підстав викладених в заяві.

Представник заявника ОСОБА_3, в судовому засіданні, також заяву підтримала, та просила задовольнити з підстав викладених в заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заявлених вимог.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що заявник є її племінницею, заінтересована особа ОСОБА_4 - її двоюрідним братом, а померла ОСОБА_5 - її тіткою. Заявник мешкала разом зі своєю бабусею, доглядала за нею по день її смерті.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що він є дядьком заявника, заінтересована особа ОСОБА_4 - його двоюрідний брат, померла ОСОБА_5 - його тітка, на час смерті ОСОБА_5 з нею мешкала її онука ОСОБА_2.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та прибули у судове засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 30 серпня 1979 року, виданого Лисичанським міськ. ЗАГС Ворошиловградської області, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року, батько якої вказано - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_8.

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 22 січня 1958 року, виданого Верхнянським міськ. ЗАГС Ворошиловградської області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року, батьком якого вказано - ОСОБА_9, мати - ОСОБА_5.

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 29.12.2000 року виданого Лисичанським відділом реєстрації актів громадянського стану, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що зроблено відповідний актовий запис №2073.

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 31.10.2006 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, про що зроблено відповідний актовий запис №1676.

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 березня 1996 року, спадкоємицею майна ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року є його мати - ОСОБА_5, майно складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Згідно копії заповіту НОМЕР_5 від 20.07.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_11, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповідає належний їй житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, а також все належне їй майно своїй онуці ОСОБА_2.

Згідно копії Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, заповіт НОМЕР_5 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_11.

Згідно довідки, посвідченої головою вуличного комітету від 18.07.2017 року ОСОБА_2 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 з січня 1999 року разом з ОСОБА_5 по день її смерті.

Згідно копії рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27.06.2016 року, встановлено факт того, що ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_5.

З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що заявник у відповідний строк не подала заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_5.

Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ст. 1270 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України ).

Відповідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Листом від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу судів на те, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Також, суд враховує те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту.

Суд зазначає, що факт постійного проживання заявника з померлою ОСОБА_5 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з січня 1999 року по день смерті її смерті достовірно підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, які не суперечать один одному.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви .

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обов'язковою.

Понесені заявником судові витрати в справі не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 256-259, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання, заінтересована особа - ОСОБА_4 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 11 вересня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко