Справа № 263/9506/17
Провадження № 2/263/2182/2017
07 вересня 2017 року місто Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Мельник І.О.,
при секретарі Твердохліб Д.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька та виготовлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон,
Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, який згодом уточнила, про надання дозволу на тимчасовий виїзд без згоди батька дитини: до Туреччини та Єгипту з 25.09.2017 року до 31.10.2017 року, до Єгипту, Обєднаних Арабських Еміратів, Польщі з 15.12.2017 року по 31.01.2018 року, до Чехії, Єгипту, Туреччини та Німеччини з 15.04.2018 року по 15.06.2018 року та виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон, зазначивши, що 19.11.2012 року вона від шлюбу з ОСОБА_2 народила дитину ОСОБА_3. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25.08.2014 року шлюб між нею та відповідачем розірваний, стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини. На теперішній час вона разом з дитиною мешкає окремо від відповідача, зареєструвала новий шлюб. Вона разом з новим чоловіком мають можливість вивозити дитину за кордон для відпочинку та оздоровлення, але через відсутність можливості отримати згоду від відповідача вона позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за межі України. Вважає, що зазначене шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, зі згоди позивачки на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доводяться батьками неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 489171, виданим 30.11.2012 року.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідач добровільно згоди на виїзд дитини за кордон не надає.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст.ст.141,153, ч.3 ст.157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі, зокрема, предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон, та вїзд в Україну відповідає інтересам та бажанням дитини, відсутність з боку відповідача нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон порушує права та інтереси неповнолітньої дитини.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 141, 153, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька та виготовлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон - задовольнити.

Надати неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м. Маріуполь, Донецька область, без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон з метою оздоровлення та відпочинку до Туреччини та Єгипту та повернення до України з 25 вересня 2017 року до 31 жовтня 2017 року, до Єгипту, Обєднаних Арабських Еміратів, Польщі та повернення до України з 15 грудня 2017 року по 31 січня 2018 року, до Чехії, Єгипту, Туреччини та Німеччини та повернення до України з 15 квітня 2018 року по 15 червня 2018 року

Надати неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виготовлення проїзного документу для періодичного виїзду за межі України у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в розмірі 1280 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Жовтневого районного суду в перебігу десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.О. Мельник