Справа № 191/4535/16-ц
Провадження № 2/191/736/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гречко Ю.В.

при секретарі Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а також за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 21 червня 2004 року належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач є зареєстрованим у зазначеній квартирі, однак з 2007 року в ній не проживає, участі у витратах на утримання квартири не приймає, чим створює порушення прав власника квартири. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою та зняти його з реєстраційного обліку.

Відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, де зазначив, що у належній матері вищезазначеній квартирі він проживав до липня 2016 року, постійно приймав участь у витратах на утримання квартири, регулярно давав матері гроші на оплату комунальних послуг. У липні 2016 року він, повернувши з відрядження, не зміг своїм ключем відчинити двері квартири і мати, перебуваючи за дверима, у присутності свідка повідомила, що більше у вказаній квартирі відповідач не мешкає. Після цього він змушений знімати квартиру, оскільки позивач перешкоджає йому користуватися житлом, в якому відповідач має право приживати як член сімї позивача. Просить суд постановити рішення, яким вселити його у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, стягнувши з відповідача на його користь судові витрати по справі.

Позивач у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила ї задовольнити. Також зазначила, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у вищезазначеній квартирі, оскільки має свою сімю. Жодного разу з того часу відповідач у належній їй квартирі не ночував. Замок в двері квартири не мінявся, а лише ремонтувався.

Представник позивача ОСОБА_3 Позивач у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила ї задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував.

Відповідач у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти задоволенні первісних позовних вимог заперечував. Також зазначив, що він має сімю, однак з 2015 року з дружиною не мешкає і на даний час є позовна заява про розірвання шлюбу. На даний час він знімає половину будинку по вул.Толстого в м.Синельникове. Він давав матері гроші на оплату комунальних послуг, до червня 2016 року проживав у вищезазначеній квартирі, у 2015 році помер його брат і він самостійно поховав брата. Причини його недопущення до квартири позивачем йому невідомі.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти задоволенні первісних позовних вимог заперечував.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачем ОСОБА_1, практично кожного дня її бачить і неодноразово була у неї вдома. Ніколи відповідача ОСОБА_2 вона не бачила, з 2007 року він разом з матірю не проживає. Причини його не проживання їй невідомі. До 2015 року позивач проживала з іншим сином, який у 2015 році помер. Хто брав участь у похованні їй невідомо. Замок в дверях квартири позивач поміняла приблизно два роки тому, з яких причин їй невідомо.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що його син займається з позивачем як вчителем і він часто буває у позивача вдома, робить їй поточні ремонти. Відповідач разом з матірю не проживає, останній раз він бачив відповідача за адресою матері приблизно три роки тому. З позивачем періодично проживав старший її син, він помер. На похоронах свідок не був. Чи міняла позивач замок в дверях квартири йому невідомо. Позивач йому казала, що відповідач не мешкає разом з нею з 2007 року, які у них були стосунки йому невідомо.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він працює разом з відповідачем, знає його з 2006 року. Він часто бував в належній позивачу квартирі разом з відповідачем, він казав, що із заробітної плати йому потрібно дати матері кошти на оплату комунальних послуг та на придбання продуктів харчування. Відповідач проживав разом з матірю як до смерті, так і після смерті брата. Потім казав, що прийшов до матері, а вона його не впустила в квартиру і повідомила, що він з нею більше не живе, замок в дверях квартири вона поміняла. На даний час відповідач орендує житло. Памятає, як одного разу він разом з відповідачем шукали могилу рідного брата відповідача, оскільки останній не знав, де брат похований. Участі у похованні відповідач не приймав. Чому відповідач не знав місце поховання брата йому невідомо.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він працює разом з відповідачем і спілкується з ним з 2011 року. Він часто бував в належній позивачу квартирі разом з відповідачем, брата відповідача не бачив. Свідок працював водієм, тому часто забирав відповідача на роботу за місцем проживання його матері. Потім казав, що прийшов до матері, а вона його не впустила в квартиру і повідомила, що він з нею більше не живе. На даний час відповідач орендує житло. У минулому році він допомагав відповідачу відтаскати автомобіль від будинку, де мешкає його мати.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що він працював разом з відповідачем до 2015 року і інколи добиралися на роботу разом. Бувало, що він забирав відповідача з квартири його матері. З вересня 2016 року і по даний час відповідач проживає у свідка в будинку безоплатно, лише оплачує комунальні послуги. Казав, що прийшов до матері, а вона його не впустила в квартиру і повідомила, що він з нею більше не живе, замок в дверях квартири поміняла. Усього за весь час він був в квартирі матері відповідача приблизно 20 разів. У відповідача є жінка, але він мешкає окремо від неї.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною відповідача, однак разом вони не проживають і на даний час в суді знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу між ними. У 2013 році вони уклали шлюб і приблизно місяць орендували житло, в подальшому недовгий період часу прожили у мешканні її батьків і потім відповідач змінив місце проживання та повернувся жити до своєї матері, оскільки постійно сварився з її матірю. Протягом декількох років відповідач просто до неї приходив, іноді ночував, але постійно не проживав.

Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія договору дарування квартири від 21 червня 2004 року; довідка про склад сімї від 14 вересня 2016 року; акти від 07 вересня 2016 року; копії паспортів сторін; виписка із рахунку позивача; копія позовної заяви про розірвання шлюбу; письмові пояснення свідка; інші докази.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Факт належності позивачу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується копією договору дарування квартири від 21 червня 2004 року.

Факт реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі з 11 вересня 2009 року вбачається з довідки підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області, а також з копії акту начальника ЖЕК-2 від 07 вересня 2016 року.

Факт не проживання відповідача у належній позивачу квартирі з 2007 року випливає з акту від 07 вересня 2016 року.

Також в ОСОБА_8 обстеження матеріально-побутових умов сімї від 14 вересня 2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживає в квартирі одна, відповідач ОСОБА_2 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначений факт також підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні зі сторони позивача свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які часто бувають у позивача вдома і бачили, що відповідач з нею не проживає.

У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, судом встановлено, що позивач є власником вищезазначеної квартири, в якому по сьогоднішній день зареєстрований відповідач, який фактично в квартирі не проживає тривалий час, що свідчить про те, що він не бажає проживати в ній, має інше постійне місце проживання. Бездіяльністю відповідача дійсно порушується право позивача у повному обсязі здійснювати своє право власності, оскільки змушує її у підвищеному розмірі нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, а також обмежує в можливості розпорядження належним йому майном. Крім того, відповідачем порушуються вимоги закону щодо необхідності зміни реєстрації місця проживання у десятиденний термін з моменту зміни місця проживання.

У звязку з вищевикладеним, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою, встановленою.

Позовні вимоги в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, оскільки сам по собі факт визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою зобовязує належні органи його зняти з реєстрації.

Зустрічні позовні вимоги відповідача про вселення не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На показаннях допитаних з боку відповідача свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 рішення суду на користь відповідача ґрунтуватися не може.

Так, свідки ОСОБА_7, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 були співробітниками відповідача, часто спілкувалися, у звязку з чим суд має сумніви в достовірності і правдивості їх показань.

Свідок ОСОБА_10 є на даний час дружиною відповідача, має з ним спільну малолітню дитину, тому і щодо даного свідка суд має сумніви в правдивості показань.

Крім того, в показаннях відповідача та допитаного свідка ОСОБА_7 маються розбіжності.

Так, відповідач у судовому засіданні пояснив, що у 2015 році помер його брат і він самостійно поховав брата, проживав на той час разом з матірю.

Свідок ОСОБА_7 зазначив, що після смерті брата відповідач ще проживав разом з матірю, однак, як зазначив свідок, участі у похованні брата відповідач не приймав і навіть не знав де саме брат похований, свідок допомагав йому шукати могилу брата.

Отже, незрозуміло яким чином відповідач, який самостійно поховав брата, не знав його місце поховання, а також що змісило відповідача, у разі його проживання разом з матірю, шукати могилу брата разом з товаришем, замість того, щоб дізнатися про це у матері.

Правдивість показань свідка ОСОБА_10 також викликає сумніви у звязку з їх розходженням з обставинами, які були нею зазначені у позовній заяві про розірвання шлюбу з відповідачем, де вона зазначала, що з 2013 року вона разом з відповідачем проживала у помешканні її матері. Часто сварилися, однак не жили разом лише три місяці з березня до травня 2016 року, потім знову зійшлися. Останню сварку відповідач влаштував 20 травня 2017 року, зібрав свої речі та пішов з будинку, сказавши, що він знімає квартиру і буде там мешкати, а також подасть документи на розірвання шлюбу.

Отже, зі змісту позовної заяви вбачається, що насправді відповідач мав сімю, проживав разом з нею до 20 травня 2017 року і свідок відразу 24 травня 2017 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Зазначені у позовній заяві обставини також суперечать обставинам, вказаним свідком ОСОБА_9 про те, що відповідач проживав з матірю, а з вересня 2016 року проживає в належному свідкові будинку.

Суд зазначає, що створення позивачем перешкод для проживання відповідача у вищезазначеній квартирі дійсно є поважною причиною відсутності відповідача протягом тривалого часу у квартирі. Але зазначені факти відповідач повинен довести суду, оскільки на припущеннях рішення суду ґрунтуватися не може. Жодного письмового доказу неможливості його проживання в належній матері квартирі відповідачем суду не надано, як не надано і доказів створення йому перешкод для проживання у квартирі з боку позивачки.

Єдиний письмовий доказ, на який посилається відповідач, це письмові пояснення свідка ОСОБА_12, надані нею 28 лютого 2017 року в органах поліції, про те, що до позивача періодично приїжджає її син ОСОБА_2 та інколи ночує у матері і чому на даний час позивач не пускає сина не знає.

Однак зі змісту цих пояснень не вбачається, що відповідач проживає разом з матірю, а лише іноді ночує. Також зазначені пояснення не містять чіткої та повної інформації з приводу тривалості не проживання відповідача у належній матері квартирі та інших обставин, що мають значення для даної справи, у звязку з чим цей письмовий доказ не є належним.

Жодних доказів того, що відповідач робив спроби поселитися в належній матері квартирі, якими можуть бути звернення відповідача до правоохоронних органів, органів прокуратури та суду про усунення перешкод у користуванні квартирою та інші докази суду не надано.

Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими відповідач обґрунтовує свої зустрічні позовні вимоги, встановленою.

Оскільки первісні позовні вимоги задоволені, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 551,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на її користь у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 209, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою №16, розташованою по вул.Павла Тичини,118 у м.Синельникове Дніпропетровської області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, судові витрати по справі в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_13