Справа №490/6177/15-ц 02.02.2017 02.02.2017 02.02.2017
Провадження №22-ц/784/445/17
Справа № 490/6177/15-ц Головуючий першої інстанції: Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/784/445/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача Герцуна В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2016 року, постановлену у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про захист права власності шляхом знесення самовільних будівель,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про зобов'язання знести самовільно побудовані на земельній ділянці загального користування приміщення та споруди, що розташовані по АДРЕСА_1.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 пред'явив до суду зустрічний позов до ОСОБА_6 про зобов'язання знести огорожу та споруду на земельній ділянці за вищевказаною адресою.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_5 роз'єднано в окремі провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 щодо знесення окремих будівель провадження у справі закрито.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2016 року позов ОСОБА_6 про захист права власності шляхом знесення самовільних будівель залишено без розгляду. Роз'яснено позивачу право повторного звернення до суду та стягнуто зі ОСОБА_6на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 275 грн 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив скасувати вищевказану ухвалу в частині стягнення судових витрат та стягнути на його користь 2871грн.60коп. витрат на правову допомогу.

10 серпня 2016 року до Апеляційного суду Миколаївської області від представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 - надішли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що ОСОБА_6 ніяких умисних необґрунтованих дій при розгляді справи не припускався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в судовому засіданні, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом установлено, що у провадженні суду знаходилась справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про захист права власності шляхом знесення самовільних будівель.

За заявою представників позивача на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України позов ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, а положенням ст. 207 ЦПК України визначено право позивача на подання заяви про залишення позову без розгляду. Тому зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Таким чином, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб'єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Отже, як роз'яснено у п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Таким чином, згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред'явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача навмисні та який ступінь його вини та чим це підтверджується.

В апеляційній скарзі не наведено які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи.

Посилання представника відповідача Герцуна В.С. у суді апеляційної інстанції на те, що відповідач навмисно недобросовісно діяв, заявивши у позові частину вимог, які вже були предметом розгляду у інших судових справах, та не надавши при зверненні до суду з позовом чи у попередньому судовому засіданні копій судових рішень, які стосуються спірних правовідносин, - не можна прийняти до уваги, оскільки доказів умислу у даних діях позивача відповідачем не надано. Також не доведена представником відповідача обґрунтованість його доводів про недобросовісність дій позивача у зв'язку із незгодою з проведенням призначеної судом експертизи, оскільки той заперечував проти проведення експертизи експертом Деменніковим А.П., який не мав повноважень на проведення експертиз з питань визначення порядку користування земельними ділянками (а.с. 108-109). Доводи представника відповідача про умисну систематичну неявку позивача до суду, що призвело до тривалого судового розгляду, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що представники ОСОБА_6 не з'явились тільки в судове засідання 07.06.2016 року, до того ж неявка позивача до суду згідно з положеннями ст. 27 ЦПК України є його правом, а не обов'язком, тому не може розцінюватися як необґрунтовані дії позивача.

За такого, відсутні правові підстави для задоволення заяви про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Хоча відмовляючи у стягненні з позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2871грн.60коп. суд першої інстанції виходив з того, що витрати на оплату послуг адвоката Герцуна В.С. пов'язані з його правовою допомогою за зустрічним позовом ОСОБА_5, що був виділений в окреме провадження, проте це не є підставою для скасування ухвали в оскаржуваній частині, оскільки загальний висновок суду - щодо відсутності підстав для їх стягнення - є вірним.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки позивачем ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва в частині залишення позову без розгляду в стягнення зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу у розмірі 275 грн. 60 коп. не була оскаржена, то дане питання не було предметом розгляду у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 11 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

О.О. Ямкова