Справа № 751/4379/16-ц Провадження № 22-ц/795/66/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Цибенко І. В. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.,
при секретарі:Покладі Д.В., Халимон Т.Ю.,
за участю:ОСОБА_6, ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування шкоди задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_7 шляхом демонтування бетонних перешкод на глибині 0,77 м - 0,78 м довжиною 10,62 м, що розміщені на межі земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрати за проведення судової експертизи в розмірі 1728 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6 вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що огорожа між їхніми з позивачкою земельними ділянками була встановлена ще її батьками більше 30 років тому, батьки позивачки проти встановлення огорожі не заперечували. Позивачкою земельна ділянка була приватизована 17.12.2006 року і всі дев'ять років огорожа їй не заважала. ОСОБА_6 звертає увагу суду на те, що демонтувати перешкоду дуже складно. Також зазначає, що судом першої інстанції не досліджувалося питання ширини перешкоди і з рішення суду незрозуміло, на яку ширину необхідно демонтувати перешкоду. На думку ОСОБА_6, суд вирішив справу однобоко, з'ясувавши лише ті обставини, на які посилалася ОСОБА_7, ігноруючи її права та інтереси як відповідача у справі.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позову не оскаржується.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10 листопада 2016 року залишити без змін. Зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, не зазначено, які норми матеріального та процесуального права порушив суд першої інстанції, які норми права мав би застосувати. ОСОБА_7 зазначає, що у висновку експертизи чітко зазначено, що зафіксовано бетонні перешкоди на глибині 0,77-0,78 м довжиною 10,62 м і на 0,10-0,11 м заходять на її земельну ділянку від дійсної межі - чітко вказано ширину перешкоди, яку слід усунути. Також ОСОБА_7 зазначає, що бетонна перешкода була створена саме відповідачкою, а не її батьками, коли в 2009-2010 роках вона проводила роботи з укріплення фундаменту свого будинку. Про існування бетонної перешкоди під парканом вона дізналася в 2015 році під час будівництва нового паркану - до цього часу вона вважала, що відповідачка проводить бетонні роботи виключно на своїй території.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_6, ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_7, вважав встановленим той факт, що законні права позивача, як власника земельної ділянки порушені, а тому дійшов висновку про необхідність зобов'язання відповідача усунути такі порушення шляхом демонтування бетонних перешкод на глибині 0,77 м - 0,78 м, довжиною 10,62 м, що розміщені на межі земельних ділянок за адресою : АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,та заходять на земельну ділянку № 33-а від дійсної межі на 0,10 м - 0,11 м, відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи № С-170 від 11.10.2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача засипати ґрунтом всі ямки, які знаходяться на відстані 1 м від паркану позивачки, прибрати сміття та щебінь, суд виходив з того, що на момент розгляду справи в суді сторонами не заперечувалось, що сміття та щебінь були прибрані відповідачкою, а наявність ям на території земельної ділянки ОСОБА_6, та те, яким чином їх наявність порушує права позивачки останньою належними та допустимими доказами не доведено. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов'язання відремонтувати зруйновану частину паркану ОСОБА_7 через відсутність доказів її пошкодження саме відповідачкою. З підстав відсутності належних та допустимих доказів пошкодження відповідачкою ОСОБА_6 частини куту фундаменту будинку ОСОБА_7, судом першої інстанції було відмовлено також в задоволенні позову в частині відшкодування збитків у розмірі 600 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, зважаючи на таке.

Стаття 321 Цивільного кодексу України передбачає, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, але особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.55 Закону України "Про землеустрій", власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Згідно п. "г" ч.1 ст.91, ч.1 ст.103 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок; повинні обирати такі способи використання землі, при яких власникам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Статтею ст.152 Земельного Кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права.

По справі встановлено, що ОСОБА_7 є власником 11/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що підтверджується договорів дарування від 21.05.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.119-122). Відповідно до рішення виконкому Чернігівської міської ради від 16 липня 2007 року земельній ділянці ОСОБА_7 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с.118).

Відповідач ОСОБА_6 є власником суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0600 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 21.12.2006 року (а.с.40).

Згідно з Висновком судової будівельно-технічної експертизи № С-170 від 11.10.2016 р., проведеної експертом Чернігівської РТПП, має місце порушення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_7, з боку ОСОБА_6 під поверхнею земельної ділянки біля паркану та будинку. Внаслідок влаштування бетонних перешкод нижче поверхні землі з боку домоволодіння № 35, огорожа між земельними ділянками встановлена з відхиленням від розмірів меж згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 17.12.2007 року. виданого ОСОБА_7 Відповідно до висновку експерта бетонні перешкоди зафіксовано на глибині 0,77 м - 0,78 м на суміжній межі земельних ділянок № 33-а та № 35 довжиною 10, 62 м і на 0,10 м - 0,11 м заходять на земельну ділянку № 33-а від дійсної межі. Для відновлення межі між суміжними земельними ділянками №33-а та №35 по АДРЕСА_1 необхідно власнику земельної ділянки №35 ОСОБА_6 демонтувати бетонні перешкоди, які заважають встановити межовий знак згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку від 17.12.2007 р. ОСОБА_7 (а.с.143-149).

Отже, висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлено факт порушення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_7, з боку ОСОБА_6

Експертом зазначено, що таке порушення підлягає усуненню шляхом демонтування бетонних перешкод на глибині 0,77 м - 0,78 м, довжиною 10,62 м, що розміщені на межі земельних ділянок за адресою : АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та заходять на земельну ділянку № 33-а від дійсної межі на 0,10 м - 0,11 м.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що експертом не досліджувалось питання про ширину бетонної перешкоди, оскільки у висновку експерта зафіксовано, що бетонні перешкоди на суміжній межі земельних ділянок № 33-а та № 35 на 0,10 м - 0,11 м заходять на земельну ділянку № 33-а від дійсної межі, що і є визначенням ширину бетонної перешкоди.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи є належним та допустимим доказом по справі; цей висновок є чітким, повним та зрозумілим, містить відповіді на всі питання, що поставлені експерту та необхідні для правильного вирішення справи, не суперечить іншим матеріалам справи та не викликає у суду сумнівів у його правильності, тому відсутні передбачені ст.ст. 150, 189 ЦПК України підстави для задоволення клопотання відповідача ОСОБА_6 про виклик експерта в судове засідання для роз'яснення і доповнення висновку та про призначення додаткової або повторної експертизи по справі.

Доводи ОСОБА_6 про те, що бетонну перешкоду влаштувала не вона, а її батьки, яки раніше користувались цією земельною ділянкою, не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються поясненнями відповідачки в засіданні суду першої інстанції; крім того, такі доводи не мають по справі визначального значення, зважаючи на те, що право власності на вказану земельну ділянку належить саме ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21 грудня 2006 року (а.с.40). Давність створення таких перешкод не впливає на суть спору, оскільки порушення прав позивача має триваючий характер.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, правильно встановив обставини справи, дослідив докази у справі та надав їм належну оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: