У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання незаконними і скасування рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, розпорядження виконавчого комітету Полтавської міської ради, відділу обліку, розподілу та приватизації житла щодо приватизації житла, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за позовом ОСОБА_6 до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа: комунальне підприємство «ЖЕО-2», про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями та діями органів місцевого самоврядування, за касаційною скаргою ОСОБА_7, касаційною скаргою Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради та касаційною скаргою виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради на рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року,

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила визнати незаконним рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №44 від 11 лютого 2013 року про переведення особового рахунку на спірну квартиру з ОСОБА_9 на ОСОБА_7, визнати протиправним та скасувати розпорядження виконкому Полтавської міської ради відділу обліку, розподілу та приватизації житла № 96 від 20 березня 2013 року про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_7, визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_7

Позов мотивовано тим, що позивач проживала та була квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1. У грудні 1984 року, після закінчення учбового закладу, на підставі строкової трудової угодиїї направлено на роботу у Сахалінську область, яка прирівняна до районів Крайньої Півночі. Право користування житловою площею у спірній квартирі ОСОБА_6 забронювала і отримала охоронне свідоцтво. З того часу, за характером її роботи, дія броні та охоронного свідоцтва продовжувалися. Останнє охоронне свідоцтво нею отримано на період з 25 вересня 2009 року по 6 листопада 2012 року.

У спірній квартирі зареєстрований і проживає син позивача - ОСОБА_7, який до квартири її не допускає та чинить перешкоди у користуванні житлом.

ОСОБА_7 приватизував квартиру без участі та згоди позивача лише на своє ім'я, чим порушив її право на участь у приватизації житла.

Позивач посилається на те, що строк охоронного свідоцтва закінчився 6 листопада 2012 року, тому за нею зберігалося право користування квартирою до 6 травня 2013 року. Разом з тим, 11 лютого 2013 року виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради без її згоди прийняв рішення про переоформлення особового рахунку з ОСОБА_9 на ОСОБА_7

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2016 року зазначену справу об'єднано зі справою за позовом ОСОБА_6 до виконкому Київської районної у м. Полтаві ради, Управління майном міста виконкому Полтавської міської ради про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів місцевого самоврядування.

У цій справі позивач посилалася на те, що незаконними діями відповідачів під час приватизації спірної квартири вона позбавлена права на житло та змушена була проживати у знайомих або на вулиці, чим їй заподіяно матеріальну і моральну шкоду.

ОСОБА_6 неодноразово уточнювала позовні вимоги за цим позовом та остаточно просила стягнути з відповідачів 124 145 грн в рахунок відшкодування упущеної вигоди від позбавлення участі у приватизації спірної квартири, 300 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 5 вересня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2014 року, рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним та скасування розпорядження Виконавчого комітету Полтавської міської ради, відділу обліку, розподілу та приватизації житла; визнання незаконним рішення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради; визнання права на користування квартирою та зобов'язання відповідача передати позивачці ключі від квартири скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним та скасовано розпорядження Виконавчого комітету Полтавської міської ради, відділу обліку, розподілу та приватизації житла № 96 від 25 березня 2013 року. Визнано незаконним рішення Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 44 від 11 лютого 2013 року про переоформлення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_6 право на користування квартирою № АДРЕСА_2. Зобов'язано ОСОБА_7 передати ОСОБА_6 ключі від квартири АДРЕСА_2. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково. Рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано з передачею справи до місцевого суду на новий розгляд.

За результатами нового розгляду справи рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №44 від 11 лютого 2013 року про переведення особового рахунку на спірну квартиру із ОСОБА_10 на ОСОБА_7

Визнано недійсними розпорядження виконкому Полтавської міської ради відділу обліку, розподілу та приватизації житла № 96 від 20 березня 2013 року про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_7 і свідоцтво про право власності на зазначену квартиру від 25 березня 2013 року, видане відділом обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Полтавської міської ради на ім'я ОСОБА_7

Стягнуто з виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_6 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №44 від 11 лютого 2013 року про переведення особового рахунку на АДРЕСА_3 на ОСОБА_7 без її особистої на те згоди, як особи тимчасово відсутньої, за якою зберігалося право користування квартирою.

Стягнуто з Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_6 1 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй розпорядженням відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконкому Полтавської міської ради № 96 від 20 березня 2013 року про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_7 без її на те згоди, як особи, тимчасово відсутньої, за якою зберігається право користування квартирою, і видачею свідоцтва про право власності на зазначену квартиру від 25 березня 2013 року, видане відділом обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Полтавської міської ради на ім'я ОСОБА_7

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат

ОСОБА_7, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради та виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подали касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просять його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги слід відхилити, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що після закінчення дії охоронного свідоцтва протягом 6 місяців позивач своє право на повернення в квартиру не використала, не визначилася щодо громадянства, повернення в Україну і реєстрації свого місця перебування в установленому законом порядку.

Крім того, на захист свого порушеного права позивач звернулася до суду лише 29 березня 2014 року після закінчення 6-місячного строку, встановленого ст.76 ЖК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову апеляційний суд виходив з того, що позивач з 1994 року обґрунтовано побоювалася за свої житлові права та активно намагалася їх захистити, а вселитися до квартири не мала можливості внаслідок створення перешкод з боку свого сина - відповідача ОСОБА_7

На час виникнення спірних правовідносин Сахалінська область, як і райони Крайньої Півночі з 1991 року перебували за державними кордонами України, а тому порушення питання щодо збереження за позивачем права користування спірною квартирою понад шість місяців на підставі п.2 ч.3 ст.71 ЖК України не суперечить чинному законодавству.

Строк дії броні позивача закінчився 6 листопада 2012 року, отже за нею зберігалося право на повернення до спірної квартири до 6 травня 2013 року.

Таким чином, як на час ухвалення рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №44 від 11 лютого 2013 року про переведення особового рахунку на спірну квартиру, з ОСОБА_9 на ОСОБА_7, так і на час приватизації житла позивач мала статус тимчасово відсутнього члена сім'ї наймача, за яким зберігається право на житло та згода якого є необхідною для вчинення зазначених дій.

Сам факт приватизації квартири на ОСОБА_7 не позбавляв ОСОБА_6 права користування зазначеною квартирою на правах члена (колишнього члена) сім'ї власника.

Згідно висновків апеляційного суду рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №44 від 11 лютого 2013 року про переведення особового рахунку на спірну квартиру з ОСОБА_9 на ОСОБА_7 без згоди тимчасово відсутньої ОСОБА_6, за якою зберігалося право користування квартирою та за відсутності судового рішення про визнання її такою, що втратила право користування житлом є порушенням приписів ст. 106 ЖК України.

ОСОБА_6 у 1991 році отримала громадянство Російської Федерації, у зв'язку із чим втратила право на участь у приватизації квартири на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 25 березня 2013 року

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої позбавленням участі у приватизації житла є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_2 та у зв`язку з направленням на роботу в Сахалінську область, що прирівнюється до районів Крайньої Півночі, за нею була заброньована житлова площа в двокімнатній квартирі АДРЕСА_4, що підтверджується охоронним свідоцтвом від 8 грудня 1984 року.

В період з 8 грудня 1984 року по 6 листопада 2012 року, за ОСОБА_6 вказана житлова площа зберігалась на підставі її бронювання.

За час бронювання спірної квартири квартиронаймачем цієї квартири був батько позивача - ОСОБА_11

6 квітня 1994 року квартиронаймачем квартири стала позивач.

За заявою позивача та рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №138 від 20 квітня 1999 року квартиронаймачем спірної квартири стала її мати - ОСОБА_10

Рішенням № 577 від 13 листопада 2012 року виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради відмовив ОСОБА_6 в продовженні охоронного свідоцтва.

На підставі рішення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради № 44 від 12 лютого 2013 року квартиронаймачем спірної квартири став відповідач ОСОБА_7, син позивача.

22 лютого 2013 року ОСОБА_7 звернувся до органу приватизації із заявою про оформлення у приватну власність квартири. До заяви було додано довідку від 22 лютого 2013 року про склад сім»ї, згідно якої ОСОБА_7 зареєстрований у спірній квартирі один.

25 березня 2013 року ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на підставі розпорядження виконавчого комітету Полтавської міської ради відділу обліку, розподілу та приватизації житла № 96 від 25 березня 2013 року.

За договором купівлі-продажу від 24 січня 2014 року спірна квартира відчужена ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 за 248 290 грн.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 9 березня 2016 року визнано недійсною довідку № 1/559 від 15 лютого 2013 року та довідку № 1/643 від 22 лютого 2013 року, видані комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради.

Статтею 76 ЖК України передбачено, якщо наймач та члени його сім'ї не повернулись у заброньоване жиле приміщення протягом шести місяців після закінчення строку дії броні, договір найму жилого приміщення за позовом наймодавця може бути розірвано в судовому порядку.

Дія охоронного свідоцтва на житлову площу у спірній квартирі на ім»я позивача закінчилась 6 листопада 2012 року.

Рішенням № 577 від 13 листопада 2012 року виконкому Київської районної у м. Полтаві ради відмовлено ОСОБА_6 у продовженні дії охоронного свідоцтва.

Після відмови у продовженні бронювання спірного житла ОСОБА_6 11 січня 2013 року оформила пенсію (т.1 а.с.68) та повернулася в Україну 29 березня 2013 року, тобто до закінчення 6-місячного строку з моменту припинення дії охоронного свідоцтва (т.1 а.с. 13).

У квітні 2013 року позивач звернулася до УГІРФО УМВС України в Полтавській області за дозволом на імміграцію в Україну (т.3 а.с.116,118,122) (т.1 а.с.43).

У квітні 2013 року ОСОБА_6 подано заяву про реєстрацію місця проживання у спірній квартирі (т.3 а.с.44).

У квітні 2013 року позивач зверталася до місцевого суду з позовом про вселення у спірну квартиру (т.3 а.с.47-49).

У квітні 2013 року позивачем подано до суду першої інстанції позов про скасування рішення виконкому, яким їй відмовлено у продовженні дії охоронного свідоцтва на спірну квартиру (т.3 а.с.73-75).

З огляду на ст.106 ЖК України, зміна договору найму жилого приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сім'ї провадиться лише за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом із ним.

На підставі ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача, зокрема квартир, здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Згідно до ст. 73 ЖК України, жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направлені на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном, при виїзді на роботу в райони Крайньої Півночі і в прирівняні до них місцевості - на весь час дії трудового договору, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, - на весь час перебування в районах Крайньої Півночі в прирівняних до них місцевостях.

На підставі ст.76 ЖК України, якщо наймач та члени його сім'ї не повернулись у заброньоване жиле приміщення протягом шести місяців після закінчення строку дії броні, договір найму жилого приміщення за позовом наймодавця може бути розірвано в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Крім того, з огляду на п.2 ч.3 ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї і понад шість місяців у випадках, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

На час виникнення спірних правовідносин Сахалінська область, як і райони Крайньої Півночі із 1991 року перебували за державними кордонами України, тому порушення питання щодо збереження за позивачем права користування спірною квартирою понад шість місяців на підставі п.2 ч.3 ст.71 ЖК України не суперечить чинному законодавству.

На підставі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться лише в судовому порядку.

Cтрок дії броні позивача закінчився 6 листопада 2012 року, отже за нею зберігалося право на повернення до спірної квартири до 6 травня 2013 року.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що на час ухвалення рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №44 від 11 лютого 2013 року про переведення особового рахунку на спірну квартиру, з ОСОБА_9 на ОСОБА_7, так і на час приватизації житла позивач мала статус тимчасово відсутнього члена сім'ї наймача, за яким зберігається право на житло та згода якого є необхідною для вчинення зазначених дій.

З урахуванням наведеного апеляційний суд правильно виходив з того, що вимоги ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №44 від 11 лютого 2013 року про переведення особового рахунку на спірну квартиру з ОСОБА_9 на ОСОБА_7 відповідають чинному законодавству та підлягають задоволенню.

Також, з огляду на ст.228 ЦК України, відповідають чинному законодавству вимоги позивача про визнання недійсним розпорядження виконкому Полтавської міської ради відділу обліку, розподілу та приватизації житла № 96 від 20 березня 2013 року про передачу АДРЕСА_3 у власність ОСОБА_7 та наступне визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_7

Рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №44 від 11 лютого 2013 року про переведення особового рахунку на спірну квартиру із ОСОБА_9 на ОСОБА_7 без згоди тимчасово відсутньої ОСОБА_6, за якою зберігалося право користування квартирою та за відсутності судового рішення про визнання її такою, що втратила право користування житлом є порушенням приписів ст. 106 ЖК України.

З огляду на принцип розумності, добросовісності і справедливості, викладений у ст.3 ЦК України, апеляційний суд обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №44 від 11 лютого 2013 року про переведення особового рахунку на спірну квартиру з ОСОБА_10 на ОСОБА_7 без згоди тимчасово відсутньої ОСОБА_6, за якою зберігалося право користування квартирою та за відсутності судового рішення про визнання її такою, що втратила право користування житлом у розмірі 5 000 грн.

Також апеляційним судом обґрунтовано визначено розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу розпорядженням виконавчого комітету Полтавської міської ради відділу обліку та приватизації житла №96 від 20 березня 2013 року про передачу квартири АДРЕСА_5 у власність ОСОБА_7, без її на те згоди і видачею свідоцтва про право власності на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_7 у розмірі 1000 грн.

Апеляційний суд правильно виходив з того, що ОСОБА_6 у 1991 році отримала громадянство Російської Федерації, у зв'язку із чим втратила право на участь у приватизації квартири на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної позбавленням участі у приватизації житла є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд апеляційної інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для встановлення неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційні скарги слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, касаційну скаргу Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради та касаційну скаргу виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська