Провадження № 6/234/301/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Чернобай А.О.,

при секретарі Науменко А.Е.,

розглянувши подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1, погоджене з начальником відділу ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду Донецької області надійшло подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1, погоджене з начальником відділу ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3.

Із подання вбачається, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження ВП № 50854016 з виконання виконавчого листа № 234/2589/15-ц від 15.04.2016 р., виданий Словянським міськрайонним судом Донецької області про солідарне стягнення з ОСОБА_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094,м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299): на р/р 3111 в ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № Е016-08S від 14.03.2008 року у розмірі 266817 доларів США 03 цента США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2015 року складає 7430854 грн. 29 коп.(сім мільйонів чотириста тридцять тисяч вісімсот пятдесят чотири гривні 29 копійок) на р/р 0001 в ПАТ КБ «Приватбанк», понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 грн. 00 коп.(три тисячі шістсот пятдесят чотири грн. 00 коп.).

15.04.2016 року постановою державного виконавця відділу відкрито виконавче провадження АСВП № 50854016, боржником за яким виступає ОСОБА_3, яка народилася 26.01.1980 року, РНОКПП НОМЕР_1, громадянка України. Копія зазначеної постанови була скерована боржнику 18.04.2016 року. Постановою державного виконавця відділу 19.04.2016 року було накладено арешт на все майно боржника. Постановою державного виконавця від 25.04.2016 року було накладено арешт на грошові кошти боржника в банківських установах. 22.06.2016 року боржнику було скеровано вимогу щодо необхідності зявитися в триденний термін до відділу та надати для огляду та складення акту опису та арешту належний боржнику транспортний засіб. Але боржник не зявився, рекомендовану документацію умисно не отримав. 01.08.2016 року постановою державного виконавця транспортний засіб оголошено у розшук. Таким чином, боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження та станом на 30.08.2017 року рішення суду не виконав, заборгованість не сплачував, тобто злісно ухиляється від виконання рішення. Згідно інформації, наданої Головним управлінням в Донецькій області, ОСОБА_3, РНОКПП, паспортом громадянина для виїзду за кордон не документувався. Просить суд винести ухвалу, якою обмежити боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон.

У судове засідання державний виконавець не зявився.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в ч. 1 цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Вивчивши доводи подання, надані докази, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження ВП № 50854016 з виконання виконавчого листа № 234/2589/15-ц від 15.04.2016 р., виданий Словянським міськрайонним судом Донецької області про солідарне стягнення з ОСОБА_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094,м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299): на р/р 3111 в ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № Е016-08S від 14.03.2008 року у розмірі 266817 доларів США 03 цента США, що за курсом НБУ станом на 20.02.2015 року складає 7430854 грн. 29 коп.(сім мільйонів чотириста тридцять тисяч вісімсот пятдесят чотири гривні 29 копійок) на р/р 0001 в ПАТ КБ «Приватбанк» понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 грн. 00 коп.(три тисячі шістсот пятдесят чотири грн. 00 коп.).

15.04.2016 року постановою державного виконавця відділу відкрито виконавче провадження АСВП № 50854016, боржником за яким виступає ОСОБА_3, яка народилася 26.01.1980 року, РНОКПП НОМЕР_1, громадянка України. Копія зазначеної постанови була скерована боржнику 18.04.2016 року. Постановою державного виконавця відділу 19.04.2016 року було накладено арешт на все майно боржника. Постановою державного виконавця від 25.04.2016 року було накладено арешт на грошові кошти боржника в банківських установах. 22.06.2016 року боржнику було скеровано вимогу щодо необхідності зявитися в триденний термін до відділу та надати для огляду та складення акту опису та арешту належний боржнику транспортний засіб. Але боржник не зявився, рекомендовану документацію умисно не отримав. 01.08.2016 року постановою державного виконавця транспортний засіб оголошено у розшук. Таким чином, боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження та станом на 30.08.2017 року рішення суду не виконав, заборгованість не сплачував, тобто злісно ухиляється від виконання рішення.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежене лише законом.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який було ратифіковано Верховною Радою України 17.07.1997 кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, і які передбачені законом.

В Україні, законом який визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України є Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-XII, статтею 6 якого визначені підстави за наявності яких громадянинові, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 6 цього Закону громадянам може бути тимчасово відмовлено в наданні паспорту або громадянину України, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено в виїзді за кордон, в тому числі якщо громадянин ухиляється від виконання зобов'язання, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Право державного виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника громадянина України у праві виїзду за межі України, саме за наявності такої підстави, встановлено ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" , а також п. 1 Розділу XIII "Інструкції з організації примусового виконання рішення", яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» закріплює заходи примусового виконання рішень, згідно цієї статті, заходами примусового виконання рішення є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

З наведеної норми вбачається, що вирішення питання щодо обмеження особи в праві виїзду за межі України може бути останнім етапом примусового виконання судового рішення, якщо державний виконавець застосував усі заходи примусового виконання вимоги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.

Зважаючи на це, саме державний виконавець, який звертається із поданням про тимчасове обмеження боржника - громадянина України, у праві виїзду за межі України, повинен довести не тільки факт не виконання боржником зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, а й факт ухилення боржника від виконання такого зобов'язання.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Надані державним виконавцем документи не свідчать про те, що ним виконано усіх можливих заходів для примусового виконання вимоги.

Оцінюючи доводи державного виконавця, що викладені ним у поданні, та у сукупності із наданими ним доказами суд вважає, що виконавець зміг довести тільки факт того, що боржник і досі має заборгованість.

Однак сам по собі, цей факт свідчить лише про факт невиконання боржником зобов'язання покладеного на нього за рішеннями суду, але не свідчить про те, що боржник ухиляється від виконання такого зобов'язання. Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, доки не буде доведено протилежне.

Що стосується вимог щодо обмеження у праві виїзду за межі України, саме шляхом заборони перетинати державний кордон України, до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням суду чинним законодавством взагалі не передбачена.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України - необґрунтоване, оскільки не надано доказів на підтвердження тих обставин, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання зобов'язання, що боржник має намір виїхати за межі України, також до подання не надано доказів про вчинення державним виконавцем всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду, у зв'язку з чим в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ст.ст. 10, 60, 210, 212, 377-1 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні поданняголовного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1, погоджене з начальником відділу ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_3 Леонідівни- відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: