06 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Мостової Г.І,,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представниками ОСОБА_6, ОСОБА_7, на рішення Шевченківського районного суду
м. Чернівці від 15 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 в Садовому товаристві «Трембіта» (далі - СТ «Трембіта») по вул. Димківській в м. Чернівці загальною площею 0,1087 га кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 2004 року, зареєстрованого
16 вересня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 7025242.
26 вересня 2014 року був складений акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі вказаної земельної ділянки закріплені в натурі межовими знаками встановленого зразка у кількості 6 штук. Додатком до акту є схема прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості, на якій відображено, що земельна ділянка площею 0,0154 га самовільно зайнята власницею сусідньої земельної ділянки № НОМЕР_3 ОСОБА_5
ОСОБА_5 самовільно зайняла частину належної йому земельної ділянки, на якій розпочала будівництво будинку, побудувала сарай, вбиральню та встановила огорожу з металевої сітки. На його неодноразові вимоги щодо звільнення цієї частини земельної ділянки відповідач не реагує та категорично відмовляється звільнити спірну земельну ділянку.
Факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеним
21 листопада 2014 року державним інспектором сільського господарства Чернівецької області.
Висновком судової земельно-технічної експертизи було встановлено, що частина садового будинку, сарай та вбиральня ОСОБА_5 знаходяться на його земельній ділянці. При цьому експерт дійшов висновку, що земельна ділянка відповідача, яку вона фактично зайняла, накладається на його земельну ділянку площею 0,0159 га.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив зобовʼязати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою
№ НОМЕР_1 в СТ «Трембіта» по вул. Димківській в м. Чернівці загальною площею 0,1087 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня
2004 року, зареєстрованого 16 вересня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 7025242 шляхом знесення садового будинку, сараю, вбиральні та огорожі, які встановлені нею на цій земельній ділянці.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено. Зобовʼязано ОСОБА_5 усунути ОСОБА_4 перешкоди в користуванні ділянкою № НОМЕР_1 в СТ «Трембіта» по вул. Димківській в м. Чернівці, площею 0,1087 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня 2004 року, зареєстрованого 16 вересня 2014 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 7025242, шляхом знесення садового будинку, сараю, вбиральні та огорожі, які встановлені нею на цій земельній ділянці. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня

2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від

15 лютого 2016 року в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою змінено. Зобовʼязано ОСОБА_5 усунути

ОСОБА_4 перешкоди в користуванні земельною ділянкою № НОМЕР_1 в

СТ «Трембіта» по вул. Димківській в м. Чернівці загальною площею

0,1087 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 грудня

2004 року, зареєстрованого 16 вересня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 7025242, шляхом знесення частини її садівничого будинку площею 0,0015 га (15 кв. м.), частини сараю площею 0,0012 га (12 кв. м.) та огорожі довжиною 44,26 м, що розташовані на цій земельній ділянці. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представники ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого частково погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що право позивача, як власника майна, порушене внаслідок побудови відповідачем садового будинку, сараю, вбиральні та огорожі на земельній ділянці, яка їй не належить, що перешкоджає позивачеві користуватися належним йому майном, а відтак підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на частині земельної ділянки, яка належить позивачу, розташовані: частина садівничого будинку, частина сараю та частина огорожі, які і підлягають знесенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 31 грудня

2004 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 вересня 2014 року під № 7025242, належить земельна ділянка № НОМЕР_1 в СТ «Трембіта» по вул. Димківській в м. Чернівці загальною площею 0,1087 га, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для ведення садівництва.

ОСОБА_5 згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого 23 серпня 2004 року, є власником суміжної земельної ділянки № НОМЕР_3 в СТ «Трембіта» по

вул. Димківській в м. Чернівці загальною площею 0,1200 га з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Згідно ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»самовільне зайняття земельних

ділянок - це будь-які дії особи, що свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо користування такою земельною ділянкою, за винятком дій, які є правомірними відповідно до діючого законодавства

26 вересня 2014 року був складений акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого межі земельної ділянки № НОМЕР_1, яка належить позивачу, закріплені в натурі межовими знаками встановленого зразка у кількості 6 штук, які передані ОСОБА_4 та додатком до даного акту є схема прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості, на якій відображено, що земельна ділянка площею 0,0154 га самовільно зайнята власницею сусідньої земельної ділянки ОСОБА_5

Факт самовільного зайняття відповідачкою частини земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності, підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 листопада 2014 року, складеним державним інспектором сільського господарства Чернівецької області, з якого вбачається самовільне використання ОСОБА_5 частини земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0154 га, яка належить на праві власності ОСОБА_4

Висновком судової земельно-технічної експертизи № 712 від 16 жовтня 2015 року встановлено, що відповідно до ситуаційного плану земельних ділянок по фактичному користуванню та даних кадастрового плану і державного акта ОСОБА_4 фактично користується земельною ділянкою

№ НОМЕР_1 площею 0,0928 га, а ОСОБА_5 - земельною ділянкою № НОМЕР_3 площею 0,1044 га.

На ситуаційному плані показана невідповідність площі 0,0315 га фактичного користування земельної ділянки відповідачки земельній ділянці, яка знаходиться у її власності відповідно до Державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_4 від 29 серпня 2004 року.

Фактичне користування земельними ділянками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 не відповідають даним правовстановлюючих документів та Державного земельного кадастру. Різниця в площі, зазначеної в кадастровому плані ОСОБА_4, і фактичної площі, якою він користується, становить 0,0159 га, різниця в площі, зазначеної в Державному акті на право власності на землю, і фактичної площі, якою користується ОСОБА_5, становить 0,0156 га, при цьому земельна ділянка відповідачки накладається на земельну ділянку позивача площею 0,0159 га внаслідок порушення меж.

При дослідженні земельних ділянок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 встановлено, що на них збудовані садові будинки з господарськими будівлями, зі спорудженою до травня 2012 року (конкретну дату її спорудження неможливо визначити) огорожею з металевої сітки по металевим стовпчикам між ними, садовий будинок відповідачки добудований до садового будинку позивача, при цьому частина садового будинку, сарай та вбиральня ОСОБА_5 знаходяться на земельній ділянці, яка належить на праві власності

ОСОБА_4 Відстань від садового будинку на земельній ділянці № НОМЕР_1, яка належить позивачу, до межі земельної ділянки № НОМЕР_3, яку фактично використовує відповідач, не відповідає п. 3.25 ДБН 360-92, чим порушує експлуатацію садового будинку позивача.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого частково погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що право позивача, як власника майна, порушене внаслідок побудови відповідачем садового будинку, сараю, вбиральні та огорожі на земельній ділянці, яка їй не належить, що перешкоджає позивачеві користуватися належним йому майном, а відтак підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції вірно виходив із того, що на частині земельної ділянки, яка належить позивачу, розташовані: частина садівничого будинку, частина сараю та частина огорожі, які і підлягають знесенню, а не садівничий будинок, сараю та огорожа в цілому.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2016 року, в незміненій його частині, та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представниками ОСОБА_6, ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2016 року, в незміненій його частині, та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 22 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова