АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/9408/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/992/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Гаражного кооперативу "Текстильник", ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування права забудовника та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Гаражний кооператив "Текстильник" про визнання в порядку спадкування права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи,

ВСТАНОВИЛА:

29.08.2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом про визнання в порядку спадкування права забудовника.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_4, інших осіб, котрі мають обов'язкову частку у спадщині немає.

ОСОБА_4 залишила їй у спадщину гараж НОМЕР_1 у гаражному кооперативі "Текстильник", однак гараж за життя ОСОБА_4 не ввела в експлуатацію і не оформила на нього право власності у зв'язку з чим нотаріусом відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вказує, що у разі смерті забудовника до завершення будівництва, до спадкоємця переходять усі його права та обов'язки, а тому просить суд визнати за нею права забудовника на гараж.

19.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом, який мотивував тим, що спірний гараж було збудовано в тому числі його силами та за його рахунок, гараж перебуває у його фактичному володінні і він здав його в оренду без укладання письмового договору, що він проводив в гаражі ремонтні роботи.

Вважає, що саме за ним слід визнати право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи з яких складається гараж.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.06.2017 року первісний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1, права забудовника гаража НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Текстильник» по вулиці Спортивній, 5 в м. Тернополі, з правом здачі гаража в експлуатацію та реєстрації права власності.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання, в порядку спадкування, права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи гаража НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Текстильник» по вулиці Спортивній, 5 в м. Тернополі відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову, а його позовні вимоги задоволити, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що відсутні докази того, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 до якої і увійшов спірний гараж.

Зазначає, що він прийняв спадщину, здійснював ремонт та оплату всіх витрат і здав гараж в оренду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 і представник Гаражного кооперативу "Текстильник", будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (995_004), ратифікованої Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ), гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною.

В п.35 рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні від 26 квітня 2007 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27).

ОСОБА_3 і представник Гаражного кооперативу "Текстильник" не вчинили жодних дій для отримання інформації про стан провадження у справі.

В свою чергу судом вжито усіх заходів, передбачених процесуальним законодавством для надання ОСОБА_3 і представнику Гаражного кооперативу "Текстильник" інформації про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Судова кореспонденція неодноразово надсилалася ОСОБА_3 і представнику Гаражного кооперативу "Текстильник" за адресами зазначеними в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 і ч.3 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Можливість сторони дізнатись про стан відомого їй судового провадження залежить від волевиявлення самої сторони, тобто має суб'єктивний характер.

Враховуючи вказане, відсутність доказів поважності причин через які ОСОБА_3 і представник Гаражного кооперативу "Текстильник" не можуть прибути в судове засідання, колегія суддів не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи і вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності, належно повідомлених учасників процесу.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що первісний позов підставний, вимоги ОСОБА_3 грунтуються на доказах у справі і тому підлягають до задоволення, зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами своїх позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується оскільки він вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 - свідоцтво про смерть (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла - свідоцтво про смерть (а.с. 4).

Згідно заповіту (а.с. 6) від 16.02.2012 року ОСОБА_4 заповіла:

ОСОБА_1 - належні їй три земельні ділянки на території Терпилівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, житловий будинок по АДРЕСА_1, а також належний їй грошовий вклад в ПАТ "Імексбанк"

ОСОБА_3 - квартиру по АДРЕСА_2, гараж НОМЕР_1 в гаражному кооперативі "Текстильник" в м.Тернополі, а також грошовий вклад в ВАТ "Ощадний банк України"

В серпні 2014 року Другою тернопільського міською нотаріального конторою заведено спадкову справі №67/2014 до майна померлої ОСОБА_4.

Відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом, є позивач за первісним позовом ОСОБА_3 котра подала заяву про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Спадкоємців за законом, котрі мають право на обовязкову частку в спадковому майні, після смерті ОСОБА_4, нотаріусом не встановлено.

Дані обставини стверджуються постановою державного нотаріуса Другої тернопільської міської нотаріальної контори від 27.03.3015 року за №185/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, за життя не оформив і не зареєстрував права власності на спірний гараж НОМЕР_1 в ГК "Текстильник" в м. Тернополі, а тому за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, постановою державного нотаріуса Другої тернопільської міської нотаріальної контори від 27.03.3015 року за №185/02-31, спадкоємиці за заповітом після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_3, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Спірний гараж НОМЕР_1 в ГК «Текстильник» в м. Тернополі по вул. Спортивній, 5, не введено в експлуатацію.

Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" вказано, що Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 встановлено - якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Враховуючи вказане, матеріали справи, заповіт ОСОБА_4, колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення первісного позову ОСОБА_3

Колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги, що апелянт ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки проводив ремонт та оплату всіх витрат за гараж і здав гараж в оренду, з наступних підстав:

в п. 2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" вказано - якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав;

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - свідоцтво про смерть (а.с. 5), після вступу в дію ЦК України 2004 року;

ОСОБА_1 не представив суду доказів того, що він прийняв спадщину у встановленому ст.1268-1269 ЦК України порядку;

ОСОБА_1 не оспорював заповіт ОСОБА_4 від 16.02.2012 року (а.с. 6), за яким ОСОБА_4 заповіла своє майно йому і ОСОБА_3;

сам по собі факт користування гаражем, здійснення його ремонту і здавання його в оренду не є правовою підставою для визнання права власності на конструктивні елементи і будівельні матеріали гаража.

Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді