ухвала

іменем україни

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Мостової Г.І., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за договором позики, заяву ОСОБА_8 про заміну сторони правонаступником, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу, що в національній валюті на день ухвалення рішення становить 264 261,65 дол. США та суму боргу у розмірі 2 126 616,99 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2012 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 суму боргу за укладеними договорами позики з урахуванням процентів та трьох відсотків річних у загальній сумі 4 238 860 грн 36 коп.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2013 року заяву ОСОБА_9 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2012 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за договором позики залишено без задоволення.

У січні 2016 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_10 звернулася із апеляційною скаргою на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2012 року, у якій також викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2012 року залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2012 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за договором позики.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У серпні 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_8 про залучення її до участі в справі правонаступника сторони, а саме позивача ОСОБА_6

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені у цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку замінив.

Так, ОСОБА_6 помер 25 вересня 2015 року та 28 березня 2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 як спадкоємцями померлого, укладено договір про розподіл спадкового майна.

Ураховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку про залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_6 - ОСОБА_8

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, суд виходив з того, що представником ОСОБА_7 не наведено поважних підстав для поновлення строку апеляційного оскарження.

Однак погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2012 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2013 року заяву ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

04 січня 2016 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційною скаргою та просила поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення заявник не була присутня, а копію ухвали їй направлено не було.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 залишено без руху та зазначено, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не містить обґрунтування поважності його пропущення.

16 лютого 2016 року представником ОСОБА_7 - ОСОБА_10 з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку, зокрема не отримання ухвали суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення та ознайомлення з рішенням лише у грудні 2015 року.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у статті 1 закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

За положеннями частини першої статті 294 цього Кодексу апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

За частиною третьою статті 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Апеляційний суд, зважаючи на зазначені обставини, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження, повинен перевірити її доводи про поважність причин пропуску процесуального строку, оскільки вони мають суттєве значення для вирішення питання про поновлення цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 6-985цс17.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження з підстав не наведення поважних причин для пропуску строку на апеляційне оскарження без визнання наведених у заяві підстав неповажними та наданням строку для наведення інших підстав, є передчасним, суперечить змісту статті 292 ЦПК України та перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо існуючого спору.

Крім того, слід урахувати, що на порушення вимог частини третьої статті 222 ЦПК України копію ухвали суду першої інстанції належним чином, а саме, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відповідачу направлено не було, оскільки в матеріалах справи докази такого відправлення та як зворотне повідомлення про вручення чи не вручений рекомендований лист з відміткою про причини його невручення, тобто недотримання строків на апеляційне оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, зокрема, не направленням належним чином у передбачений законом спосіб копії ухвали особі, яка брала участь у справі, проте не була присутня у судовому засіданні, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення.

З урахуванням викладеного ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_8задовольнити.

Залучити до участі у справі правонаступника ОСОБА_6 - ОСОБА_8.

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Г.Іваненко
Судді:А.О. Леванчук А.В. Маляренко Г.І. Мостова О.В. Ступак