Справа № 344/6139/16-ц
Провадження № 22-ц/779/132/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Василишин Л.В.,

секретарів: Бойчука Л.М., Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради, Управління освіти і науки Івано-Франківського міськвиконкому та Комісії з припинення (ліквідації) управління освіти і науки виконкому Івано-Франківської міськради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання дій протиправними та скасування наказу № 239 від 11 квітня 2016 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради, у якому просила визнати дій Голови Комісії з припинення (ліквідації) управління освіти і науки виконкому Івано-Франківської міськради протиправними, скасувати наказ № 239 від 11 квітня 2016 року в частині її звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що наказом № 239 «Про звільнення працівників управління освіти і науки» від 11 квітня 2016 року її було звільнено з посади методиста інформаційно-методичного центру управління освіти і науки Івано-Франківського міськвиконкому згідно із п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначала, що звільнення відбулося із порушенням законодавства, зокрема: на базі ліквідованого управління освіти і науки було створено Департамент освіти та науки Івано-Франківської міської ради та призначено директора департаменту, однак ні структура, ні штатний розпис в департаменті порівняно з управлінням жодним чином не змінилися, ще до звільнення нею була подана заява про прийом на роботу в Департамент освіти та науки на посаду методиста інформаційно-методичного центру, проте заява розглянута не була.

Крім того, із 124 працівників, які під розписку були попереджені про наступне звільнення у звязку з ліквідацією управління тільки пятеро працівників-методистів інформаційно-методичного центру за наказом від 11 квітня 2016 року звільнено, а інші, в тому числі і методисти інформаційно-методичного центру прийняті на роботу в Департамент освіти та науки, а на вакантні посади, в тому числі і на її посаду, було оголошено конкурс і її було повідомлено, що вона має можливість взяти участь у тестуванні та співбесіді.

Посилаючись на те, що ні зміни структури, ні скорочення чисельності або штату працівників не пройшло, а тому жодних змін в організації праці не відбулося, що свідчить про реорганізацію, а не припинення діяльності юридичної установи та з врахуванням того, що вона користується переважним правом на залишення на роботі, просила позов задовольнити.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2016 року до участі у розгляді справи у якості співвідповідачів залучено управління освіти і науки Івано-Франківського міськвиконкому та Комісію з припинення (ліквідації) управління освіти і науки виконкому Івано-Франківської міськради.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційні скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду про відсутність у неї перешкод для участі у конкурсі на посаду методиста інформаційно-методичного центру є не вірним, оскільки жодних змін у структурі установи не відбулося, а лише змінилася назва з «управління» на «департамент», а тому вона не мала брати участі в конкурсі.

Вважає, що суд дав неправильну оцінку її заяві від 08 квітня 2016 року до директора Департаменту освіти та науки про переведення з 11 квітня 2016 року на посаду методиста інформаційно-методичного центру, оскільки її освіта відповідає посаді, категорія «вища», стаж на посаді методиста - 14 років і 7 місяців, неодноразово нагороджувалася за успіхи у роботі, крім того її сімя перебуває під правовим захистом як родина учасника бойових дій.

Зазначає, що суд, відмовляючи в позові, виходив з того, що вона в установленому порядку була повідомлена про звільнення у звязку з ліквідацією управління освіти і науки Івано-Франківського міськвиконкому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, однак судом детально не проаналізовано яким чином відбулася зміна даної структури.

Крім того, висновок суду про те, що ліквідоване управління було юридичною особою, хоча і структурним підрозділом виконкому та його припинення здійснюється за рішення міської ради, а новостворений Департамент не є структурним підрозділом виконкому, а є виконавчим органом вже самої міської ради та юридичною особою не відповідає дійсності, оскільки управління освіти і науки до цього часу не ліквідоване в звязку з чим його було залучено до участі у справі як співвідповідача.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

Представник Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради, управління освіти і науки Івано-Франківського міськвиконкому та Комісії з припинення (ліквідації) управління освіти і науки виконкому Івано-Франківської міськради ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням процедури звільнення за ст. 40 КЗпП України, оскільки мала місце ліквідація управління освіти і науки Івано-Франківського міськвиконкому і новоствореному Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради не було передано жодних прав та обовязків.

Проте, такий висновок зроблено в порушення норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 з вересня 2002 працювала в управлінні освіти і науки Івано-Франківського міськвиконкому на посаді методиста інформаційно-методичного центру.

Рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 01 грудня 2015 року за № 4-1 «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» було затверджено структуру виконавчих органів ради, відповідно до п. 1.17 якого, було створено Департамент освіти та науки, а відповідно до п. 2 було вирішено ліквідувати з 01 квітня 2016 року управління освіти і науки.

Рішенням сесії Івано-Франківської міської ради № 42-2 від 22 грудня 2015 року, п.2 зазначеного вище рішення, викладено в новій редакції та припинено виконавчі органи міської ради, в тому числі, і управління освіти і науки Івано-Франківського міськвиконкому шляхом його ліквідації. Створено Департамент освіти та науки Івано-Франківської міської ради та затверджено його Положення.

На виконання зазначених вище рішень, 12 січня 2016 року начальником управління освіти і науки було видано наказ про попередження працівників управління освіти і науки про наступне звільнення у звязку з ліквідацією згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На підставі даного наказу всі 124 працівники управління освіти і науки, в тому числі і ОСОБА_2, були попереджені про їх наступне звільнення у звязку з ліквідацією згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

11 квітня 2016 року наказом Голови комісії з припинення (ліквідації) управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за № 239, у звязку з ліквідацією управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звільнено із займаних посад з 14 квітня 2016 року з виплатою вихідної допомоги пятьох методистів інформаційно-методичного центру, в тому числі і позивача ОСОБА_2 згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Так, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом встановлено, що згідно штатного розпису інформаційно-методичного центру управління освіти і науки виконавчого комітету станом на січень 2016 року кількість посад становила 18,50 одиниць із місячним фондом заробітної плати 79 855,08 грн.

Згідно штатного розпису інформаційно-методичного центру Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради, затвердженого керівником Департаменту освіти та науки, станом на квітень 2016 року кількість штатних одиниць не змінилася, як і не змінився місячний фонд заробітної плати.

Також встановлено, що наказами від 08 квітня 2016 року, від 12 квітня 2016 року, від 20 квітня 2016 року, від 29 липня 2016 року ряд працівників інформаційно-методичного центру управління освіти і науки виконавчого комітету згідно поданих заяв було звільнено з роботи згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України та прийнято на роботу на посади методистів інформаційно-методичного центру Департаменту освіти та науки по переводу.

В свою чергу, позивачем 08 квітня 2016 року також було подано заяву про прийняття її на роботу на посаду методиста інформаційно-методичного центру Департаменту освіти та науки по переводу з тих підстав, що її освіта відповідає посаді, категорія «вища», стаж на посаді методиста 14 років і 7 місяців, неодноразово нагороджувалася грамотами і сімя перебуває під правовим захистом, як родина учасника бойових дій.

Проте, її заява розглянута не була, а наказом від 10 травня 2016 року було оголошено конкурс на підбір кандидатів на зайняття вакантних посад в штат інформаційно-методичного центру Департаменту світи та науки Івано-Франківської міської ради.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою і третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до положень частини першої статі 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обовязки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації.

Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обовязки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обовязки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обовязок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобовязання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Як встановлено судом, ліквідація управління освіти і науки Івано-Франківського міськвиконкому, як юридичної особи публічного права була здійснена на підставі рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 01 грудня 2015 року та рішення сесії Івано-Франківської міської ради № 42-2 від 22 грудня 2015 року.

При цьому, в даних рішеннях не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади.

Аналізуючи Положення про управління освіти і науки Івано-Франківського міськвиконкому та Положення про Департамент освіти та науки Івано-Франківської ради, колегія суддів приходить до висновку, що виконання завдань та функцій ліквідованого управління освіти і науки було покладено на Департамент освіти та науки, а не припинено їх виконання.

Згідно з частинами другою та третьою статті 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

У абзаці 2 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення, згідно з якими у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Таким чином, даючи оцінку зібраним доказам по справі, колегія суддів приходить до висновку, що фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради і Департамент освіти та науки Івано-Франківської міської ради є її правонаступником, а тому за відсутності факту скорочення чисельності або штату працівників інформаційно-методичного центру, при звільненні позивача з роботи було порушено вимоги п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Як встановлено судом, державна реєстрація Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради була здійснена 03 березня 2016 року згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з цим, ОСОБА_2 із займаної посади методиста інформаційно-методичного центру управління освіти і науки виконавчого комітету звільнена не була і продовжувала виконувати покладені на неї обовязки до 14 квітня 2016 року.

А тому з врахуванням того, що займана до звільнення ОСОБА_2 посада методиста інформаційно-методичного центру після реорганізації управління освіти і науки збереглася у Департаменті освіти та науки, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухвалення нового рішення про визнання незаконним та скасування наказу управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за № 239 від 11 квітня 2016 року в частині звільнення з роботи ОСОБА_2 та поновлення ОСОБА_2 на посаді методиста інформаційно-методичного центру Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради з 14 квітня 2016 року.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Крім того, відповідно до п. 5 розд. IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Положеннями розд. III Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбулося 14 квітня 2016 року, середня заробітна плата позивачки повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за лютий - березень 2016 року.

У лютому заробітна плата позивача за 21 робочий день становила 4 528,92 грн., при цьому у лютому позивачу була виплачена одноразова матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу (згідно ст. 57 Закону «Про освіту») та премія за багаторічну сумлінну працю в розмірі 2 596 грн., а всього позивачу було виплачено 9 720,92 грн.

З врахуванням того, що при обчисленні заробітної плати для нарахування виплати за час вимушеного прогулу не підлягають урахуванню виплачена матеріальна допомога та премія за багаторічну сумлінну працю, колегія суддів вважає, що при обчисленні середньої заробітної слід виходити із заробітної плати в розмірі 4 528,92 грн.

В березні заробітна плата позивача за 22 робочих дні становила 4 672,80 грн.

Виходячи із заробітної плати за два останні місяці та кількості робочих днів в цих місяцях (9 201,72 грн. : 43 дні), середньоденна заробітна плати становить 213,99 грн.

А тому середній заробіток позивача за весь час затримки по день розгляду справи, з 15 квітня 2016 року по 30 січня 2017 року складає 42 370,02 грн. (213,99 грн. середньоденний заробіток * 198 днів затримки розрахунку = 42 370,02 гривні).

При цьому, визначаючи розмір суми середнього заробітку, яка підлягає виплаті позивачу, колегія суддів виходить з того, що при звільненні позивачу було виплачено вихідну допомогу у розмірі 4 672,80 грн., яка за вимогами ст. 44 КЗпП України підлягає виплаті працівникові, який звільняється.

Таким чином, з врахуванням того, що при визнанні звільнення незаконним та поновлення ОСОБА_2 на роботі, остання права на отримання вихідної допомоги не має, а тому сума отриманої позивачем вихідної допомоги підлягає відрахуванню із розміру суми середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача.

У звязку з цим, на користь позивача підлягає стягненню 37 697,22 грн. втраченого середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу без врахування обовязкових платежів та зборів за період з 15 квітня 2016 року по 30 січня 2017 року.

Що стосується заявлених позовних вимог про визнання дій Голови комісії з припинення (ліквідації) управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо її звільнення із займаної посади методиста інформаційно-методичного центру протиправними, то такі задоволенню не підлягають за недоведеністю позовних виморг.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 4 600,79 грн. слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради в дохід держави слід стягнути 1 653,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за № 239 від 11 квітня 2016 року «Про звільнення працівників управління освіти і науки» в частині звільнення з роботи ОСОБА_2

Поновити ОСОБА_2 на посаді методиста інформаційно-методичного центру Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради з 14 квітня 2016 року.

Стягнути з Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 37 697,22 грн. за період з 15 квітня 2016 року по 30 січня 2017 року без утримання податку на доходи фізичних осіб і інших обовязкових платежів.

В решті позову відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4 600,79 грн. допустити до негайного виконання.

Стягнути з Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради в дохід держави 1 653,60 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_5