АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/125/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Маньківської районної державної адміністрації, Подібнянської сільської ради Маньківського району Черкаської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, відділ Держгеокадастру в Маньківському районі про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, уточнення списку членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Маньківської районної державної адміністрації, Подібнянської сільської ради Маньківського району Черкаської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, відділ Держгеокадастру в Маньківському районі про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, уточнення списку членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 квітня 1996 року помер його батько ОСОБА_9. Після смерті останнього, його спадкоємцями стали мати позивача ОСОБА_7, його сестра ОСОБА_10 (після одруження ОСОБА_8) та сам позивач, оскільки до дня смерті батька вони проживали однією сімєю та вели спільний побут.

За життя ОСОБА_9 працював в КСП агрофірма «Світанок» с. Подібна Маньківського району Черкаської області, про що позивач дізнався 25 вересня 2015 року із листа Подібнянської сільської ради. В Подібнянській сільській раді інформація про членство батька позивача в КСП агрофірма «Світанок» відсутня. Проте із записів трудової книжки вбачається, що ОСОБА_9 з 01 березня 1995 року був членом КСП та звільнений у звязку зі смертю 17 квітня 1996 року, а тому відповідно до указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» мав право на земельну частку (пай) в КСП агрофірма «Світанок». Відповідно до листа Подібнянської сільської ради від 26 серпня 2015 року за №К-10 в основних списках та списках пропущених, які були подані КСП агрофірма «Світанок» на одержання земельних часток (паїв) він не значився.

Виходячи з викладеного позивач вказує, що його батько ОСОБА_9 набув членства в КСП агрофірма «Світанок» та з невідомих причин не був включений в список осіб, що додавався до Державного акту на право колективної власності на землю, проте він мав право на земельну частку (пай) при паюванні землі.

На підставі викладеного ОСОБА_6 просив суд внести зміни до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю Серія ЧР №11-8 виданого 10 березня 1995 року КСП агрофірма «Світанок» шляхом включення до вказаного списку ОСОБА_9 та визнати за позивачем в порядку спадкування право на земельну частку (пай), яке належало та залишилося після смерті ОСОБА_9, а саме право на земельну частку (пай) площею 2,18 умовних кадастрових гектари, нормативною вартістю 91 764 гривень, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП агрофірма «Світанок», що належало померлому ОСОБА_9, виділивши її із земель запасу (резерву), що перебуває в державній власності в межах Подібнянської сільської ради Маньківського району Черкаської області.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку для звернення до суду з вказаними вимогами, оскільки після смерті батька позивача пройшло більше двадцяти років.

Однак з такими мотивами суду погодитись не можна.

В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 народився 29 червня 1987 року, батько ОСОБА_9, мати ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.10)

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_9 з 01 березня 1995 року працював в КСП агрофірма «Світанок» та 17 квітня 1996 року був звільнений у звязку зі смертю, що підтверджується копією його трудової книжки. (а.с.16,17)

З вказаної трудової книжки вбачається, що 01 березня 1995 року ОСОБА_9 був прийнятий в члени агрофірми «Світанок» с. Подібна Маньківського району Черкаської області.

Відповідно до листа від 12 серпня 2015 року за № 31-28-0.7-2025/2-15 наданого відділом Держземагенства у Маньківському районі, державний акт на право колективної власності на землю агрофірми «Світанок» по Подібнянській сільській раді Маньківського району Черкаської області виданий 10 березня 1995 року серія ЧР №11-8. (а.с.18)

З листа Подібнянської сільської ради від 25 вересня 2015 року за № 325/01-08 вбачається, що ОСОБА_9 в основних списках та списках пропущених, які були подані КСПА «Світанок» на одержання земельних часток (паїв) не значився та заяв про включення його до вказаного списку від нього не надходило. Проте у книгах нарахувань заробітної плати колгоспникам КСПА «Світанок» за період: березень, травень-серпень, жовтень-грудень 1995 року, з лютого по квітень 1996 року є дані про заробітну плату.(а.с.19)

Вказані обставини підтверджують те, що станом на час видачі державного акта на право колективної власності на землю агрофірмі «Світанок», а це 10 березня 1995 року, спадкодавець ОСОБА_9 був членом вказаної агрофірми, а відтак набув право на земельну частку (пай) але не був включений до списку доданого до державного акта про колективну власність на землю.

17 квітня 1996 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.(а.с.8)

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Звертаючись до суду позивач в позовній заяві, зазначив підставу позову ту, що спадкоємці, в тому числі і позивач, прийняли спадщину оскільки проживали в одній квартирі, користувались особистими речами, померлого, тому фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

Однак доказів, які підтверджували б вказану обставину не надали. Так згідно паспорту ОСОБА_7 (а.с.14,15), яка є матірю позивача, вона в період з 10 лютого 1987 року по 4 березня 2015 року була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, що не співпадає з місцем роботи та місцем смерті спадкодавця ОСОБА_9, а це с.Подібна Маньківського району Черкаської області та протирічить акту від 28 квітня 2016 року Маньківської селищної ради (а.с.21) в частині місця проживання ОСОБА_9, до того ж складеного зі слів самої ОСОБА_7

Інших доказів, які підтверджували б вступ в управління або володіння спадковим майном, сторонами суду надано не було, а тому позивачем вказаний факт не доведений.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" розяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В матеріалах справи відсутні докази дотримання позивачем визначеного законом порядку, а тому вимога щодо визнання за позивачем, в порядку спадкування , права на земельну частку (пай) є передчасною.

Відповідно до частини 3 статті 126 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Вказаної нормою закріплено функцію суду - вирішення саме спору, а тому суд не може виконувати повноваження які за відповідною нормою права має вчинювати інший орган і в такий спосіб підміняти його.

Частиною 4 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Таким чином, така вимога позивача, як внесення змін до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки суд не є тим органом, який наділений таким правом чи обовязком.

Суд першої інстанції вказані обставини справи не врахував, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст..ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, а рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 18 жовтня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Маньківської районної державної адміністрації, Подібнянської сільської ради Маньківського району Черкаської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, відділ Держгеокадастру в Маньківському районі про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, уточнення списку членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :