Справа № 307/706/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого судді - Куштана Б.П., суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В., при секретарі: Терпай С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 31 травня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особі: Тячівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України та орган опіки та піклування Тячівської районного державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди матері та надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_4 у березні 2017 р.

Просив:

-надати йому дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон до Іспанії, Румунії, Угорської, Чеської, Польської, Словацької та Російської Федерації на ім'я неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди їх матері ОСОБА_4;

-надати йому дозвіл на вивезення та виїзд за кордон з метою туристичного відвідування і відпочинку до Іспанії, Румунії, Угорської, Чеської, Польської, Словацької та Російської Федерації указаних неповнолітніх дітей у його супроводі, без згоди матері ОСОБА_4, у період з моменту ухвалення судового рішення до 31.12.2022 р.

На обґрунтування зазначав, що отримати згоду ОСОБА_4 на виготовлення документів і виїзд дітей за кордон не має можливості через відсутність доброї волі відповідачки.

Рішенням Тячівського районного суду від 31 травня 2017 р. позов задоволено частково, а саме:

-дозволено Тячівському РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області виготовити проїзний документ для виїзду за кордон до Іспанії, Румунії, Угорської, Чеської, Польської, Словацької та Російської Федерації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди їх матері - ОСОБА_4

-надано дозвіл ОСОБА_3 на виїзд за кордон з метою туристичного відвідування та відпочинку до Іспанії, Румунії, Угорської, Чеської, Польської, Словацької та Російської Федерації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та в'їзд до України без згоди їх матері - ОСОБА_4, у період шість місяців із моменту набрання рішення суду законної сили.

ОСОБА_4 просить змінити це рішення, виключивши з резолютивної частини рішення абзац «Надати дозвіл ОСОБА_3 на виїзд за кордон з метою туристичного відвідування та відпочинку до Іспанії, Румунії, Угорської, Чеської, Польської, Словацької та Російської Федерації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та в'їзд до України, без згоди їх матері ОСОБА_4, у період шість місяців із моменту набрання цього рішення законної сили». Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує на неналежну оцінку доказів.

Письмових заперечень або пояснень на скаргу позивач не подав, однак у судовому засіданні не визнав такої і просить залишити рішення суду без змін.

За правилами ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, доводи апеляційної скарги стосуються рішення суду лише в частині надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди матері, а тому решта рішення (щодо надання дозволу на виготовлення проїзних документів) в апеляційному порядку не переглядається.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню в оскарженій частині з ухваленням нового по суті позовної вимоги, з таких мотивів.

Надаючи позивачу дозвіл на виїзд дітей за кордон без згоди матері на період шість місяців із моменту набрання рішення законної сили, суд першої інстанції виходив із того, що такий виїзд не суперечить інтересам дітей, а обставин, які б обмежували право неповнолітніх дітей на виїзд за межі України, не вбачається.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком через порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Так, згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

За ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Отже, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу одного з батьків на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Надаючи ОСОБА_3 дозвіл на виїзд до Іспанії, Румунії, Угорської, Чеської, Польської, Словацької та Російської Федерації у період шість місяців із моменту набрання рішенням законної сили трьох неповнолітніх дітей без згоди та супроводу матері, суд не визначився із правовою підставою надання дозволу на виїзд дітей без згоди матері, не зазначив конкретної країни, до якої дозволяється виїзд дітей без згоди матері; не врахував передбаченої ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд дітей без згоди матері, не позбавленої батьківських прав, і те, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дітей за кордон без згоди матері суперечить положенням статей 141, 153, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків стосовно виховання дітей, чим фактично позбавив матір цих дітей можливості брати участь у їх вихованні та можливості спілкування із ними.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а це є підставою для його скасування у цій частині з ухваленням нового про відмову в задоволенні відповідної позовної вимоги.

Керуючись ст. 141 СК України, 313 ЦК України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст.ст. 10, 31, 60, 88, 174, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

РІШИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 2. Рішення Тячівського районного суду від 31 травня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про надання дозволу ОСОБА_3 на виїзд за кордон з метою туристичного відвідування та відпочинку до Іспанії, Румунії, Угорської, Чеської, Польської, Словацької та Російської Федерації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та в'їзд до України, без згоди їх матері - ОСОБА_2, у період шість місяців із моменту набрання даного рішення законної сили, скасувати. 3. У задоволенні цієї вимоги відмовити. 4. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: