Справа № 546/1123/15-ц
Номер провадження 2/546/10/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Беркути Л.Г.

при секретарі Захарченко Л.Я.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на наступне.

27 березня 2015 року він за власні кошти купив автомобіль DADI SMOOTHING, 2006 року випуску, двигун JM491QME00548A, шасі №LHA1203D67AK10796 у громадянина ОСОБА_3, 25 травня 2015 року він зареєстрував цей автомобіль на своє імя і отримав свідоцтво про реєстрацію СХТ 122711, ДНЗ ВІ6473АК. Вони з ОСОБА_3 домовились про те, що його автомобіль деякий час побуде в гаражі ОСОБА_3, оскільки у нього немає власного гаража. 21 серпня 2015 року ОСОБА_3 обманним шляхом заволодів технічним паспортом на автомобіль. 25 серпня 2015 року він звернувся із відповідною заявою до Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області, працівники якого, перевіривши обставини, порекомендували йому звернутись з цивільним позовом до суду. Він запропонував ОСОБА_3 добровільно повернути автомобіль, однак останній відмовився, мотивуючи тим, що занадто дешево його продав. Він вважає такі дії незаконними та просить витребувати у ОСОБА_3К на його користь належний йому автомобіль DADI SMOOTHING, 2006 року випуску та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. ОСОБА_1І, суду пояснив, що у лютому 2015 року його сестра та племінниця ОСОБА_3 ОСОБА_8 домовилась із ОСОБА_3, що він купить у останнього автомобіль DADI SMOOTHING за 50000,00 грн. Оскільки всю суму зразу він зібрати не міг, то у березні 2015 року при перереєстрації автомобіля на нього, заплатив ОСОБА_3 30000,00 грн, з яких 9000,00 грн ОСОБА_3 віддав ОСОБА_4 Своє авто він залишив у гаражі ОСОБА_3, оскільки не мав власного гаража. У двадцятих числах квітня через ОСОБА_9 він передав решту грошей у сумі 20000,00 грн. 27 травня 2015 року вони разом із ОСОБА_3 поїхали до м. Полтави, де ОСОБА_1 отримав технічний паспорт на своє імя. У серпні 2015 року ОСОБА_10 забрав у ОСОБА_8 технічний паспорт на авто та до цього часу не віддає ні авто, ні технічний паспорт на нього та вимагає заплатити 75000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 та його представники: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на недоведеність обставин викладених у позові. ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомив, що вони з його племінницею ОСОБА_8 домовились про продаж спірного автомобіля ОСОБА_1 за 75000,00 грн, пізніше у судовому засіданні він вже заявив, що домовились вони на суму 155000,00 грн., однак жодних коштів від ОСОБА_1 він так і не отримав, пізніше повідомив, що все-таки отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 9000,00 грн, як позику для переоформлення автомобіля на ОСОБА_1 з ОСОБА_4, але цих коштів ОСОБА_1 не повернув та не сплачував коштів за переоформлення авто, пізніше він знову заявляв, що ніяких коштів не отримував. Повідомив суду, що спірний автомобіль він віддав ОСОБА_1І ще у травні 2015 року, пізніше, заявив, що віддав авто у травні 2016 року, а під час судових дебатів взагалі повідомив, що авто він продав у 2011 році та з тих пір автомобіля у нього не має, що спростовується його попередніми свідченнями.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала до суду зустрічну позовну заяву /а.с.36-37/, яку за її заявою було залишено без розгляду ухвалою суду від 25 листопада 2016 року. У даній зустрічній позовній заяві посилалась на те, що ОСОБА_1 купив у неї спірний автомобіль у березні 2015 року та пообіцяв заплатити їй 70000,00 грн. через декілька днів, але так і не сплатив коштів.

Пізніше у судовому засіданні змінила свої свідчення та повідомила суду, що у 2011 році ОСОБА_3 переоформив на неї вищезгаданий автомобіль, після чого вони домовились, що у разі необхідності, вона дасть згоду на реалізацію цього авто, на грошові кошти від продажу автомобілю вона не претендувала, оскільки вважала, що він належить ОСОБА_3, також вони домовились, що у разі продажу авто ОСОБА_3 віддасть їй кошти у розмірі 9000,00 грн, які були витрачені нею на переоформлення автомобіля у 2011 році. З 2011 року автомобіль знаходився у ОСОБА_3, вона не користувалась ним та не зберігала його, оскільки не має прав на керування автомобілем та не має гаража для його зберігання. Технічний паспорт на авто з 2011 року і до перереєстрації автомобіля на ОСОБА_1 також знаходився у ОСОБА_3

У 2015 році ОСОБА_3 сам знайшов покупців на авто та домовився з ними про його вартість, їй вартість автомобіля, про яку домовився ОСОБА_3 з покупцем не відома. 27 березня 2015 року вона з ОСОБА_3 та покупцями ОСОБА_8 та ОСОБА_1 поїхала до м. Полтава, де була проведена перереєстрація спірного авто з неї на ОСОБА_1, там же ОСОБА_3 передав їй грошові кошти у сумі 9000,00 грн. Також вона підтвердила, що ОСОБА_1 домовився з ОСОБА_3, що спірний автомобіль стоятиме у гаражі ОСОБА_3, оскільки він не має власного гаража. Право власності ОСОБА_11 на спірний автомобіль вона не оспорює та вважає його новим власником.

Суд, заслухавши пояснення сторін ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представників ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, допитавши свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_12, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить автомобіль DADI, двигун JM491QME00548A, кузов №LHA1203D67AK10796, що підтверджується довідкою-рахунком ВІА № 641750 від 27 березня 2015 року та довідкою Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Полтава та Полтавського району УДАІ УМВС України в Полтавській області /а.с.6,5/.

ОСОБА_13 звернувся до ВРЕВ ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району із заявою №64448646 від 26 травня 2015 року про перереєстрацію ТЗ DADI SMOOTHING, 2006 року випуску, шасі №LHA1203D67AK10796, державний номерний знак НОМЕР_1 на нового власника за довідкой-рахунок /а.с.138/.

Згідно квитанції 17110051 від 27 травня 2015 року ОСОБА_11 сплатив ДАІ УМВС України в Полтавській області 391,15 грн за перереєстрацію автомобіля, автобуса іноземного виробництва з видачею свідоцтва про реєстрацію /а.с.142/.

З витребу4ваного судом за клопотанням представника позивача ОСОБА_2, висновку № 915 по заяві ОСОБА_1І Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області вбачається, що 25 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області із заявою про те, що ОСОБА_3 заволодів технічним паспортом на автомобіль DADI, який він у нього придбав 27 березня 2015 року за 50000 грн та за попередньою домовленістю зберігав у ОСОБА_3 в гаражі. Згідно наданих ОСОБА_3 письмових пояснень, у березні 2015 року у нього була усна домовленість з братом його племінниці ОСОБА_8 ОСОБА_1 про купівлю останнім у нього автомобіля НОМЕР_2 за 75000 грн. В кінці березня 2015 року в МРЕВ міста Полтави він переоформив автомобіль на ОСОБА_1, який віддав йому 9000 грн та пообіцяв решту грошей віддати пізніше, та до серпня 2015 року більше коштів не давав. У березні 2015 року він взяв у ОСОБА_8 технічний паспорт на автомобіль. Технічний паспорт та автомобіль він не віддає тому, що ОСОБА_1 не розрахувався за автомобіль.

Як вбачається з довідки Територіального сервісного центру 5341 Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області від 14 січня 2016 року № 190, згідно даних АІС «МРЕВ-2000» та НАІС МВС України легковий автомобіль DADI SMOOTHING, 2006 року випуску, шасі №LHA1203D67AK10796, державний номерний знак НОМЕР_1 з 31 березня 2007 року по 03 серпня 2011 року був зареєстрований на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 19 серпня 2011 року по 27 травня 2015 року на імя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 27 травня 2015 року та станом на 13 січня 2015 року зареєстрований на імя ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3. /а.с.34/.

Судом також встановлено, що 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1№356544, з якого вбачається, що ОСОБА_3 керував автомобілем DAD, державний номерний знак НОМЕР_1, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, а саме не внесено змін до свідоцтва про реєстрацію щодо зміни нового власника. З вказаним правопорушенням він погодився, що підтверджується підписом у вказаному протоколі /а.с.117/. За вказане правопорушення ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №332422 від 27 травня 2015 року, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн. /а.с.116/. Вказана постанова набрала законної сили 07 червня 2015 року.

Жодних доказів недійсності вказаних протоколу та постанови відповідачем до суду не надано, заяви про проведення почеркознавчої експертизи для перевірки підпису ОСОБА_3 на цих документах також до суду не надано.

Наведені обставини спростовують свідчення відповідача ОСОБА_3 про те, що він не бачив спірний автомобіль та не користувався ним.

Свідчення ОСОБА_3 про те, що спірного автомобіля у нього немає з 2011 року, викладені у його заяві /а.с.177-179/ спростовуються також його власними свідченнями у судовому засіданні та свідченнями ОСОБА_4, з якою за його словами вони перебували у не зареєстрованих сімейних відносинах. Так у судовому засіданні 05 липня 2016 року ОСОБА_3 повідомив, що до травня 2016 року спірне авто перебувало у нього в гаражі.

У серпні 2016 року ОСОБА_3К звернувся до Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області з заявою стосовно неправомірних дій ОСОБА_1, який в березні 2016 року придбав автомобіль громадянина ОСОБА_3 в м. Полтаві по вул. Фрунзе 164, що підтверджується висновком Полтавського РВП ГУ НП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_14 від 15 серпня 2016 року, згідно якого у події відсутній склад кримінального правопорушення, тому розгляд звернення ОСОБА_3 припинено /а.с.160/.

Свідок ОСОБА_8, яка є сестрою ОСОБА_1І, та племінницею відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що у вона домовилась із ОСОБА_3, що ОСОБА_1 придбає у нього його автомобіль DADI за 50000,00 грн. У березні 2015 року вони разом із ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перереєстрували вказаний автомобіль на ОСОБА_1, тоді ж ОСОБА_1 віддів ОСОБА_3 21000,00 грн, а ОСОБА_4 9000,00 грн., решту коштів пообіцяв віддати пізніше, та у квітні 2015 року передав через неї 20000,00 грн, які вона передала особисто ОСОБА_3 у його будинку. 27 травня 2015 року вони з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знову їздили до МРЕВ у м. Полтаві, де ОСОБА_1 отримав технічний паспорт на його імя на спірний автомобіль. У серпні 2015 року вона з ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_12 їздила до селища Решетилівка, за кермом був ОСОБА_3, їх зупинив дільничний інспектор Копяк Ігор Вікторович та сказав, щоб вона віддала технічний паспорт ОСОБА_3, після чого забрав його у неї та передав ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_12, який є сином ОСОБА_8, у судовому засіданні повідомив, що бачив, як ОСОБА_3К у травні 2015 року керував спірним автомобілем. Також він підтвердив, що у серпні 2015 року, коли вони їхали разом із його матірю ОСОБА_8 ОСОБА_3 біля районного відділу міліції їх зупинив дільничний інспектор Копяк І.В., який забрав у ОСОБА_8 технічний паспорт на авто та передав його ОСОБА_3

Суд не бере до уваги посилання сторін на те яким саме чином відбувалась перереєстрація автомобіля з ОСОБА_4П на ОСОБА_1І, оскільки право власності ОСОБА_1 підтверджено належним чином та не оспорюється попереднім власником ОСОБА_4, а сам процес проведення перереєстрації не має відношення до предмету позову.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити чи були порушені невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Оскільки судом встановлено, що дійсним власником спірного автомобіля є ОСОБА_1, що не заперечується та не оспорюється попереднім власником ОСОБА_4, однак ОСОБА_3, якому за усною домовленістю було передано автомобіль на тимчасове збереження, відмовився повернути його власнику та на даний час взагалі заперечує наявність у нього спірного автомобіля, при цьому спростовуючи власні свідчення та змінюючи їх на кожному судовому засіданні, суд вважає доведеним факт порушення права власності ОСОБА_1

Конституцією України (ст.41) та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право володіння.

Частина перша статті 397 ЦК України визначає, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ст. 398 ЦК України)

Згідно із ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

За змістом ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У п. 19, 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року роз'яснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Зважаючи на те, що право власності ОСОБА_1 на DADI SMOOTHING, 2006 року випуску, двигун JM491QME00548A, шасі №LHA1203D67AK10796, державний номерний знак НОМЕР_1 у суді доведено, та враховуючи, що його право власності на вказаний автомобіль порушено ОСОБА_3, у володіння якого знаходиться автомобіль, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд зважає на те, що ухвалою суду від 28 січня 2016 року ОСОБА_4 за заявою позивача залучено до участі у справі у якості співвідповідача, однак позовних вимог щодо ОСОБА_4 позивачем так і не заявлено. Крім того у ході судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_4 була номінальним власником спірного автомобіля, не користувалася ним, не зберігала та не зберігає його зараз. З огляду на відсутність у ОСОБА_1 позовних вимог до ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що позивач не має претензій до ОСОБА_4

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Враховуючи відсутність позовних вимог до ОСОБА_4, а також те, що суд вважає за необхідне витребувати автомобіль ОСОБА_1, який перебуває у незаконному володінні ОСОБА_3, тому з ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст.10,11,60,64,88,118,120,209,214,215-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 належний останньому автомобіль DADI SMOOTHING 2006 року випуску, двигун JM491QME00548A, шасі № LHA1203D67AK10796, державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 520,00 грн (Пятсот двадцять гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: