Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, третя особа - житлово-будівельний кооператив «Жовтневий-30», про визнання недійсним свідоцтва про право власності та реєстраційного посвідчення, встановлення фактів належності майна на праві власності, прийняття спадщини та визнання права власності на частину квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив: визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 26 жовтня 2005 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_4; визнати недійсним реєстраційне посвідчення від 08 листопада 2005 року, видане комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості»; встановити факт належності на праві власності померлому ОСОБА_5 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1; встановити факт прийняття ОСОБА_6 спадщини у вигляді ј частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2; встановити факт належності на праві власності померлій ОСОБА_6 ѕ частини кооперативної чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1; встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини у вигляді ѕ частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на ѕ частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 (прабаба позивача), яка за життя 03 вересня 2009 року склала заповіт, відповідно до якого належну їй частину квартири АДРЕСА_1 вона заповіла ОСОБА_3 Разом з цим, на теперішній час власником вказаної вище квартири є ОСОБА_4 Позивач вважає, що ОСОБА_4 є власником спірного майна без законних на те підстав, оскільки ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, а тому квартира є спільним майном подружжя. ОСОБА_6 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 Крім того, ОСОБА_5 повністю сплатив пай за спірну квартиру в 1994 році, а ОСОБА_4 ніколи не була членом кооперативу та пай не сплачувала. Також позивач вказує про те, що на момент смерті ОСОБА_6 він постійно проживав у спірній квартирі і фактично прийняв спадщину.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру у будинку АДРЕСА_1 від 26 жовтня 2005 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_4 Встановлено факт належності на праві власності померлому ОСОБА_5 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Встановлено факт прийняття ОСОБА_6 спадщини у вигляді ј частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. Встановлено факт належності на праві власності померлій ОСОБА_6 ѕ частини кооперативної чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1. Встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини у вигляді ѕ частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ѕ частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1984 року (а. с. 5).

21 лютого 1994 року члену ЖБК «Жовтневий-30» ОСОБА_5 видано ордер на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу на квартиру АДРЕСА_1 на склад сім'ї - чотири особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_4 (онука), ОСОБА_3 (правнук) (а. с. 6).

Згідно з довідкою ЖБК «Жовтневий-30» від 07 серпня 2009 року пай за квартиру був сплачений ОСОБА_5 у 1994 році (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а. с. 11). На момент його смерті спільно з ним проживали його дружина ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7 (а. с. 8).

Згідно з листом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 24 липня 2005 року спадкова справа щодо майна ОСОБА_5 не заводилась (а. с. 55).

03 вересня 2009 року ОСОБА_6 заповіла належну їй частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а. с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а. с. 12).

Відповідно до спадкової справи, відкритої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петковою Н.М. щодо майна ОСОБА_6, 27 лютого 2013 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_9, яка є донькою ОСОБА_6 відмовилася від обов'язкової частки у спадщині (а. с. 70, 71, 75).

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору (ч. 2 ст. 35 ЦПК України).

Судом також встановлено, що 09 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку спірну квартиру АДРЕСА_1 в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 09 листопада 2006 року, укладеного з її чоловіком ОСОБА_10

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який стосується прав та обов'язків ПАТ «УкрСиббанк», не вирішив питання про його залучення до участі у справу як третьої особи.

Ураховуючи те, що суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучення до участі у справі іпотекодержателя - ПАТ «УкрСиббанк» спірного нерухомого майна, апеляційний суд правильно дійшов висновку про скасування судового рішення та відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд вірно звернув увагу на те, що визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 26 жовтня 2005 року, яке видане виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_4, вже було предметом розгляду за позовом ОСОБА_6 (спадкодавця за заповітом), ОСОБА_7 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_10, АКІБ «Укрсиббанк», виконавчий комітет Одеської міської ради, комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», про визнання свідоцтва про право власності та реєстраційного посвідчення недійсним, визнання права власності та рішення Суворовського районного суду м. Києва від 13 серпня 2012 року в задоволенні позову відмовлено (а. с. 138-141).

Рішення апеляційного суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість встановлених місцевим судом обставин, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій, а при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Крім того, колегія суддів суду касаційної інстанції також дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення в порядку ст. 211 ЦПК України заяви ОСОБА_3 про постановлення окремої ухвали щодо порушень норм закону суддями колегії суддів апеляційного суду, оскільки під час розгляду справи порушення закону не встановлено.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська