АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/519/17 Справа № 199/3452/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник О. Г. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року м. Дніпро

19 січня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 - представника позивача ОСОБА_2

на рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що 24.01.2013 року він та відповідач уклали договір позики грошових коштів на суму 244800, грн. виходячи зі встановленого курсу долара США 8,16 грн. за один долар, що еквівалентно 30 000, 00 доларів США, які позивач зобов'язувався повернути відповідачу у строк до 01 червня 2013 року. В березні 2016 року позивачу стало відомо, що на підставі вказаного вище договору, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми заборгованості у розмірі 356 827, 74 грн., з яких: 348 000 грн. - еквівалентно 30 000, 00 дол. США з встановленого курсу продажу долара США комерційними банками м. Дніпропетровська, індекс інфляції за весь час прострочення, що складає 2 690, 97 грн. , 3 % річних від простроченої суми, що складає 6 136, 77 грн., а також витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису - 5068, 28 грн. Позивач зазначає, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений із порушенням вимог діючого законодавства: в виконавчому написі не зазначено строк, за який провадиться стягнення; заборгованість позичальника перед позикодавцем за договором позики від 24.01.2013 року є спірною; будь-яких повідомлень від відповідача чи нотаріуса про вчинення виконавчого напису, позивач не отримував. Просить визнати виконавчий напис № 780 від 02.04.2014 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою Віталієм Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми заборгованості за договором позики (а.с.2-5).

Рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, Верба Віталій Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовлено (а.с.88-89).

В апеляційній скарзі апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 93-94).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 24.01.2013 року позивач та відповідач уклали договір позики грошових коштів на суму 244800, грн., що еквівалентно 30 000, 00 доларів США, виходячи зі встановленого курсу долара США - 8,16 грн. за один долар, які позивач зобов'язувався повернути відповідачу у строк до 01 червня 2013 року, проте у визначений договором строк суму грошей не повернув.

Відповідно до п. 5 умов договору, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.

Пунктом 7 договору передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, позикодавець має право подати договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

29.09.2013 року ОСОБА_3 направив ОСОБА_2 заяву - нагадування щодо погашення суми заборгованості. 15.10.2013 року відповідач повторно направив на адресу позивача заяву - нагадування щодо погашення суми заборгованості.

27.01.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Крючковою Т.В. на адресу позивача було направлено повідомлення про вчинення виконавчого напису у разі ненадання позичальником доказів про виконання умов договору та сплати заборгованості.

З копії розписки про отримання позивачем рекомендованого листа вбачається, що рекомендований лист вручено особисто позивачу.

02.04.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Вербою В.М. був вчинений виконавчий напис на суму 356 827, 74 грн., з яких: 348 000, 00 грн. - сума боргу, яка еквівалентна 30 000, 00 дол. США з встановленого курсу продажу долара США комерційними банками м. Дніпропетровська ; 2 690, 97 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення; 6 136, 77 грн. - три проценти річних.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимоги суд першої інстанції виходив із того, що здійснення виконавчого напису відбулося без порушення чинного законодавства та у відповідності до умов договору на підставі наданих документі.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки із ст. 526 ЦК України, вбачаться, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документів в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172.

Згідно Постанови КМ України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», одним з видів таких документів є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Крім того, відповідно до підпункту 2.3. пункту 2 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Зі справи вбачається, що для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербі В.М. було надано оригінал договору позики від 24 січня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №654 та заяви-нагадування від 15 жовтня 2013 року, надісланої відповідачем 15.10.2013 року цінним листом з повідомленням про вручення, яка була отримана позивачем 24 жовтня 2013 року, що відповідає умовам договору (у пункті 9 договору позики сторони домовилися, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов'язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотнім повідомленням позичальникові у порядку, передбаченому статтею 84 Закону України «Про нотаріат»).

Також, 27.01.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Крючковою Т.В. на адресу позивача було направлено повідомлення про вчинення виконавчого напису у разі ненадання позичальником доказів про виконання умов договору та сплати заборгованості, яке, згідно з копії розписки про отримання позивачем рекомендованого листа вбачається, що рекомендований лист вручено особисто позивачу.

02.04.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Вербою В.М. був вчинений виконавчий напис на суму 356 827, 74 грн., з яких: 348 000, 00 грн. - сума боргу, яка еквівалентна 30 000, 00 дол. США з встановленого курсу продажу долара США комерційними банками м. Дніпропетровська ; 2 690, 97 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення; 6 136, 77 грн. - три проценти річних, за період з 01.06.2013 року по 02.04.2014 року.

Отже, для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербі В.М. було надано всі необхідні документи, що підтверджує безспірність заборгованості боржника та встановлює прострочення виконання зобов'язання, на підставі яких, з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис.

Посилання позивача про те, що виконавчий напис вчинений в порушення вимог Закону України "Про нотаріат", тобто без документів, які свідчать про безспірність суми заборгованості, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172.

Згідно Постанови КМ України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», одним з видів таких документів є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Крім того, позичальник повідомлявся належним чином про необхідність надати нотаріусу документів, які б свідчили про проведення повного розрахунку з позикодавцем, проте доказів про сплату боргу приватному нотаріусу не надав, відсутність боргових зобов'язань позивача перед відповідачем не доведена також в судовому засіданні.

Доводи апелянта про те що, предметом позики були грошові кошти у Національній валюті гривні у розмірі 244 800 грн., які позивач повинен повернути відповідачу, а виконавчим написом безпідставно визначено суду заборгованості у сумі 348 000,00 грн., що еквівалентно 30 000,00 доларів США виходячи з встановленого курсу продажу долара США комерційним банком на день платежу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються умовами договору. Так, пунктом 1 договору позики встановлено, що позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривні еквівалентну 30000 доларів США виходячи з встановленого курсу продажу долара США комерційними банками міста Дніпропетровська на день платежу.

Безпідставними на думку колегії суддів є також доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог закону при вчиненні виконавчого напису нотаріусом, оскільки на думку апелянта в ньому не зазначено період, за який визначено заборгованість, оскільки зі змісту виконавчого напису вбачається, що заборгованість визначено за період з 01.06.2013 року по 02.04.2014 року, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5.

Посилання апеляційної скарги, на те, що нотаріус безпідставно вчинив виконавчий напис і на суму 2 690, 97 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення, який на думку апелянта застосуванню не підлягав, оскільки суму основного боргу визначено у доларах США, а тому індексації не підлягає, є також безпідставним, оскільки сума боргу згідно договору була визначена і стягнута у гривні, але виходячи з п.1 договору еквівалентну 30000 доларів США виходячи з встановленого курсу продажу долара США комерційними банками міста Дніпропетровська на день платежу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, договір позики є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов самого договору, на які погодився апелянт при його підписанні.

Також, за змістом ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи не вбачається, що існуюче зобов'язання між сторонами було виконано, або припинено іншим шляхом, передбаченим ст. ст. 600-609 ЦК України.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи позивача перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: