Єд. унік. № 243/4689/17
Провадження № 2/243/2760/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2017 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.,

при секретарях судового засідання Кобець О.М., Кабановій О.О.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю третьої особи ОСОБА_3, про стягнення коштів, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю третьої особи ОСОБА_3, про стягнення коштів, зобовязання вчинити певні дії.

Позивач посилається на те, що їй на праві власності належав автомобіль FIAT LINEA, шасі (кузов, рама) VIN-ZFA9571, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1. За пропозицією її друзів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які обіцяли надати допомогу по продажу автомобіля, 02.12.2016 року вона надала на імя ОСОБА_5 довіреність, яка була посвідчена нотаріально.

Довіреністю були передбачені повноваження на користування, володіння та розпорядження автомобілем, з правом передоручення строком до 02.12.2019 року. В день видачі довіреності вона передала ОСОБА_5 автомобіль, ключі від нього, технічний паспорт і довіреність.

За усною домовленістю між нею та ОСОБА_5 продаж автомобіля мав бути здійснений за 7000 доларів США.

Крім того, 02.12.2016 року вона передала на зберігання відповідачам свої особисті речі, а саме:

1. Плазмова панель «Самсунг», модель LE46F550PIR, серійний номер AL2Q3SYQ600042B, діагоналлю 48-50 дюймів, з підставкою і пультом.

2.Мікрохвильова піч «LG».

3.Пальто-парка жіноча чорного кольору з капюшоном зі штучного хутра виробник «Рита».

4.Куртка жіноча гірськолижна рожевого кольору з рисунком.

5.Штани жіночі гірськолижні чорного кольору.

6.Сумка жіноча з натуральної шкіри, колір жовто-кремовий з вставкою по середині оранжевого кольору, розмір приблизно 30x40см.

7.Сумка жіноча пляжна в'язана з коричневими ручками зі шкіряного замінника.

8.Сумка жіноча театральна чорного кольору з натуральної шкіри на ланцюжку.

9.Сумка жіноча з натуральної шкіри колір помаранчевий, через плече, у вигляді великого гаманця, з блискавками.

10.Сумка чоловіча з полірованої шкіри коричневого кольору з тисненням під крокодила.

11.Сумка чорна лакова з натуральної шкіри з пряжкою з білого металу.

12.Туфлі жіночі замшеві «Міа-Міа», світло бежеві з помаранчевою вставкою, лодочки, на високій шпильці.

13.Туфлі жіночі, чорні, лакові, з натуральної шкіри, лодочки, на високій шпильці.

14.Босоніжки жіночі, чорно-білого кольору, з тонкими перетинками на червоній підошві, на високому каблуці.

15.Босоніжки жіночі, кольору кави з молоком, замшеві, на танкетці.

16.Босоніжки жіночі, червоні, лакові, з натуральної шкіри, з палітурками, на дуже високому каблуці і платформі.

17.Чоботи жіночі «Міа-Міа», на дуже високих каблуках і невеликій платформі, чорні, трохи вище коліна.

18.Кросівки жіночі «Рита», з текстилю, чорно-зелені.

19.Халат жіночий ніжно-рожевий з пухнастого матеріалу.

20.Постільна білизна «Тасс», двоспальна, шовковий сатин, з малюнком у і тлі червоних маків.

21.Постільна білизна «Тасс», двоспальна, шовковий сатин, з тирговим забарвленням.

22.Скатертини ручної роботи з серветками, з ручною вишивкою - 2 шт.

23.Шкура овеча декоративна білого кольору з чорним підпалом.

24.Сукня жіноча світло-сірого кольору.

25.Сукня жіноча чорного кольору.

26.Спідниця жіноча джинсова синього кольору.

27.Блузка жіноча чорного кольору.

Договір про зберігання речей ґрунтувався на усній домовленості між нею і відповідачами і не передбачав винагороду.

Передача автомобіля і інших речей відповідачам була обумовлена тим, що вона була вимушена з речами залишити своє постійне місце проживання - будинок у м.Горлівка, так як в цей будинок влучив снаряд і на території Донецької області продовжувались активні бойові дії.

04.12.2016 року вона повернулась до м. Москва РФ, де вона тимчасово проживає і працює з весни 2015 р.

Після цього декілька разів вона через VІВЕR спілкувалася з відповідачем ОСОБА_6, яка повідомляла, що автомобіль ще не проданий із-за низьких доходів громадян і низької купівельної спроможності населення.

Однак потім відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_5 перестали відповідати на дзвінки, змінили телефонні номери та зникли.

В квітні 2017 року через рідну сестру ОСОБА_6 - ОСОБА_8 позивач вона дізналася новий номер телефону відповідача ОСОБА_5, зателефонувала йому, однак останній спілкуватись відмовився, виражався нецензурною лайкою.

18.04.2017 р. вона приїхала до міста Харкова, де дізналась, що відповідач ОСОБА_5 в порядку передоручення 30.01.2017р. видав довіреність на раніше невідому позивачу особу - ОСОБА_7, яка у лютому 2017 р. продала автомобіль також раніше не знайомій позивачу особі - ОСОБА_3.

Про передоручення відповідач ОСОБА_5 їй не повідомляв, гроші, отримані від продажу автомобіля, їй не передавав.

Місцезнаходження речей, переданих відповідачам, на теперішній час їй не відоме.

З фотографій, які були розміщені відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_9 та її донькою, вбачається, що вони користувалися належними позивачу речами, хоча такої домовленості між позивачем і відповідачем не снувало.

Просить суд стягнути на її користь солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 185320,10 грн. отримані від продажу автомобіля FIAT LINEA, шасі (кузов, рама) VIN-ZFA9571, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Зобовязати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повернути їй речі за переліком, що вказані в позові. Стягнути на її користь солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 судовий збір у сумі 1853,20 грн. та стягнути солідарно на її користь з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 судовий збір у сумі 640 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, прохала їх задовольнити, навела доводи, тотожні викладеним у позовній заяві.

ОСОБА_4 з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були друзями, а тому окрім довіреності іншої угоди на передачу автомобіля та майна не укладалося і гроші після продажу автомобіля вони мали передати ОСОБА_4 ОСОБА_5 хоча і діяв в межах повноважень на підставі довіреності, але не виконав свої зобовязання в частині повернення коштів. ОСОБА_4 не була повідомлена про те, що Загородніков надав доручення ОСОБА_7, а та ОСОБА_7, гроші ОСОБА_4 не отримувала, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_7 мали діяти в інтересах ОСОБА_4, а тому саме з них потрібно стягнути грошові кошти, отримані від продажу автомобіля. Договір купівлі-продажу автомобіля вчинений під час дії довіреності, відкликана довіреність була лише 18.03.2017 року коли ОСОБА_4 повернулась до м. Харків та дізналась, що автомобіля вже немає.

Допитана в якості свідка позивач ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є мешканкою м. Горлівка Донецької області. Після початку проведення антитерористичної операції в м. Горлівка вона під час розмови зі своїми друзями ОСОБА_5 та ОСОБА_6(кума) дізналась, що ті мешкають в м. Харків та вони запропонували свою допомогу для зберігання речей та продажу належного їй автомобіля, який зберігався в м. Ізюм Харківської області. 02.12.2016 року вона приїхала до м. Ізюм, туди ж приїхали ОСОБА_6 та ОСОБА_5, там вони завантажили її особисті речі до автомобіля ОСОБА_10 та разом поїхали в м. Харків. Відразу оформили на ОСОБА_5 довіреність для продажу автомобіля, а потім залишили усі речі у них вдома та сама 03.12.2016 р. поїхала до м. Москва на заробітки. Вони усно домовились, що автомобіль продадуть за 7000 доларів США, з яких її віддадуть 6500 доларів, а решту собі як винагороду. Через деякий час вони перестали відповідати на дзвінки та зникли із соцмережі. Вона розшукувала їх через родичів та знайомих. Загородників лише раз відповів на телефон та у грубій формі відмовився з нею спілкуватися. Вона 18.04.2017 р. приїхала до м. Харків та скасувала довіреність, оскільки зрозуміла, що автомобіль вже проданий, а гроші її повертати не збираються. Окрім автомобіля вона передала ОСОБА_6 та ОСОБА_5 телевізор, мікрохвильову піч, особисті речі, постільну білизну. Окрім довіреності на право продажу автомобіля інших довіреностей чи угод з відповідачами не укладала.

Представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що дійсно ОСОБА_7 зі своїм чоловіком ОСОБА_3 придбали автомобіль ОСОБА_10 у ОСОБА_5 за 6000 доларів США та 17000 грн. Відразу не було оформлено договір купівлі-продажу, оскільки в той день сервісний центр МВС не працював, а вони добирались з м. Мирноград Донецької області до м. Харків на автобусі, тому отримали у нотаріуса довіреність. На даний час автомобіль знаходиться в користуванні ОСОБА_3 Наявність усної домовленості позивача з іншими відповідачами не знайшли свого підтвердження, ніяких угод та домовленостей з позивачем не укладала. Під час укладання договору купівлі-продажу автомобіля 04.02.2017 року транспортний засіб не перебував у розшуку, не був обтяжений арештом, не був предметом спору у суді, довіреність на імя ОСОБА_5 не була скасована, своїм підписом позивач у довіреності підтвердила, що зміст довіреності її зрозумілий, будь-яких обовязків щодо сплати певної суми не оговорено, тому предявлення такого позову не є вірно обраним способом захисту. Жодних протиправних дій відповідач відносно позивача не вчиняла. Додані позивачем до позовної заяви докази не є допустимими та вони не підтверджують ані ціну автомобіля, ані належність майна позивачу, листування є лише монологом без зворотнього адресата. Позивачем та її представником не надано суду договору доручення, тобто правовідносини, які зобовязують відповідачів сплатити гроші позивачці після продажу автомобіля, не були укладені, тобто у відповідачів не існує обовязку передавати гроші від продажу автомобіля. Під час телефонної розмови ОСОБА_3 з відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_9 останні повідомили, що вони передали позивачці 5500 доларів США від продажу автомобіля.

Третя особа ОСОБА_3 просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що жодних протиправних дій по відношенню позивача не вчиняли. Вони з дружиною продали належний їм автомобіль та на сайті оголошень знайшли спірний автомобіль з ціною 7000 доларів США. Потім раптово через кілька днів у суботу ціна була знижена до 6600 доларів США. Вони домовились з ОСОБА_5 про приїзд наступного дня. В понеділок вони з дружиною приїхали до м. Харків, їх зустріли раніше незнайомі ОСОБА_5 та ОСОБА_9. Сервісний центр в той день був вихідний, тому вони оформили довіреність на дружину, передали гроші ОСОБА_9 у сумі 6000 доларів США та 17000 грн., розписку не писали та після оформлення довіреності забрали автомобіль. Після отримання судового виклику він зателефонував ОСОБА_5 та ОСОБА_9 та вони повідомили, що отримували від нього гроші, з яких 5500 доларів США передали ОСОБА_4, але потім відключили телефони та на звязок не виходять.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що є дочкою позивача ОСОБА_4 У грудні 2016 року від матері дізналась, що з нею звязалася ОСОБА_12, яка запропонувала продати їх автомобіль через ОСОБА_5. Автомобіль з речами матері зберігався в м. Ізюм після початку АТО. Зі слів матері її відомо, що вона зустрілася з ОСОБА_9, ОСОБА_5. Надала їм довіреність для продажу автомобіля за 7000 доларів США, з яких 500 доларів мали лишити собі, решту віддати матері. Мати їм телефонувала, але вони казали, що автомобіль не проданий, потім припинили виходити на звязок, почали уникати спілкування. У квітні 2017 р. вона додзвонилась ОСОБА_5, але той її облаяв та повідомив, що автомобіль проданий по довіреності. Зі слів матері, вона їм також передала телевізор, мікрохвильову піч, овечу шкіру, одежу, взуття, постільну білизну.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є матірю відповідача ОСОБА_7 У січні 2017 року дочка та зять ОСОБА_3 продали належний їм автомобіль та мали придбати інший. 29.01.2017 р. дочка позичила у неї 17000 грн., яких їм не вистачало для придбання автомобіля. 30.01.2017 року вони поїхали до м. Харків та повернулись з автомобілем ОСОБА_10 червоного кольору, який вони придбали за 6000 доларів США та 17000 грн. З їх слів її відомо, що гроші вони передавали в автомобілі жінці, на даний час автомобіль в користуванні ОСОБА_3

Заслухавши доводи позивача, представників сторін, свідків, дослідивши надані суду письмові докази, надавши їм відповідну оцінку, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно наданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу легковий автомобіль (сєдан) FIAT LINEA, шасі (кузов, рама) VIN-ZFA9571, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1 зареєстрований на імя ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідно довіреності від 02.12.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_14, ОСОБА_4 на підставі усного договору цією довіреністю уповноважила ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, управляти та розпоряджатися від її імені (продавати, обмінювати, здавати в оренду) належний їй автомобіль марки FIAT LINEA, 2009 року випуску, ЛЕГКОВИЙ (СЄДАН), кузов № НОМЕР_2, VIN- ZFA9571, реєстраційний номер НОМЕР_1. ОСОБА_5 також надано право, з поміж іншого, представляти інтереси ОСОБА_4 в органах Державтоінспекції, від її імені укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем (купівлі-продажу, міни, комісії, оренди, позички, тощо). Зазначено, що довіреність дійсна до 02.12.2019 року з правом передоручення (а.с.15).

Довіреність було зареєстровано в Єдиному реєстрі довіреностей за № .12.2016 року (а.с.16-17).

Відповідно довіреності (в порядку передоручення) від 30.01.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_14, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_7 управляти та розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) належним ОСОБА_4 автомобілем марки FIAT LINEA, 2009 року випуску, ЛЕГКОВИЙ (СЄДАН), кузов № НОМЕР_2, VIN- ZFA9571, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.57).

Згідно укладеного договору купівлі-продажу від 04.02.2017 року продавець в особі ОСОБА_7 на підставі доручення продавця з однієї сторони продала ОСОБА_3 автомобіль марки FIAT LINEA, 2009 року випуску, ЛЕГКОВИЙ (СЄДАН), кузов № НОМЕР_2, VIN- ZFA9571, реєстраційний номер НОМЕР_1. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 143720,24 коп. (а.с.59).

Згідно заяви № 112386130 від 04.02.2017 року була проведена операція «Перереєстрація ТЗ на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ» відповідно до якої автомобіль марки FIAT LINEA, 2009 року випуску, ЛЕГКОВИЙ (СЄДАН), кузов № НОМЕР_2, VIN- ZFA9571, реєстраційний номер НОМЕР_1 було перереєстровано на імя ОСОБА_3 (а.с.60).

Відповідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Основним нормативним актом у питанні визначення правових понять слід вважати ЦК, який також є найбільш виваженим та послідовним у цьому питанні. Кодекс однозначно визначає документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, саме довіреність (стст.95, 207, 243, 244, 246 та інші).

Відповідно ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Доручення за нормами ЦК має іншу правову природу (гл.68) це договір, за яким одна сторона (повірений) зобовязується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. На його підставі може бути видана довіреність. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Такі дії повинні бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст.1003 ЦК).

Посилання позивача ОСОБА_4 на те, що довіреність від 02.12.2016 року, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_14, на уповноваження ОСОБА_5 за своєю суттю є дорученням в розумінні ст. 1000 ЦК України суд не приймає до уваги та зазначає, що доручення за нормами ЦК має іншу правову природу, ніж довіреність. ОСОБА_4 надала ОСОБА_5 саме довіреність, за якою уповноважила його управляти та розпоряджатися від її імені (продавати, обмінювати, здавати в оренду) належним їй автомобілем марки FIAT LINEA, 2009 року випуску. Окрім того, між сторонами відсутній письмовий або усний договір, за яким відповідач ОСОБА_5 повинен був передати позивачці ОСОБА_4 гроші від продажу автомобіля. На час розгляду справи в суді не було встановлено, що довіреність була скасована чи припинена позивачкою ОСОБА_4 на час видачі довіреності на ОСОБА_7 та відчуження спірного автомобіля, що також не оспорювалося сторонами.

Відповідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.02.2017 року автомобіль марки FIAT LINEA, 2009 року випуску, ЛЕГКОВИЙ (СЄДАН) було продано ОСОБА_7 ОСОБА_3 за 143720,24 коп. Жодних належних та допустимих доказів про те, що авто продано за іншу суму суду не надано, тому ці доводи сторін суд також не приймає до уваги.

Що стосується наданої позивачем ОСОБА_4 роздруківки переписки у VIBER та доводи про те, що дана переписка велася з ОСОБА_6 суд не може прийняти до уваги, оскільки не зазначено номери телефонів, з яких вона велася і неможна однозначно ідентифікувати осіб, між якими велася переписка. Окрім того, більшість повідомлень значаться як «невідправлені», а листування фактично відбувалось одноособово, а тому ці докази не є належними та допустимими на підтвердження позовних вимог ОСОБА_4 (а.с.30-32).

В частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 185320,10 грн., отриманих від продажу автомобіля FIAT LINEA, шасі (кузов, рама) VIN-ZFA9571, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1, суд не вбачає законних підстав, оскільки довіреність на час передоручення та відчуження спірного автомобіля на імя ОСОБА_5 не була скасована, своїм підписом позивач у довіреності підтвердила, що зміст довіреності її зрозумілий, будь-яких обовязків щодо сплати певної суми та інших обовязків не оговорено, тому предявлення такого позову не є вірно обраним способом захисту. Жодних протиправних дій відповідачі відносно позивача не вчиняли, правовідносини, які зобовязують відповідачів сплатити гроші позивачці після продажу автомобіля, не були укладені, тобто у відповідачів не існує обовязку передавати гроші від продажу автомобіля.

Щодо посилань представника позивача ОСОБА_1 на те, що позивачка ОСОБА_4 перебувала на території України з 01.12.2013 року по 03.12.2016 року та 18.04.2017 року, що підтверджується інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, даний факт не підтверджує того, що позивачка мала отримати в ці дні кошти за автомобіль від ОСОБА_5 чи ОСОБА_6

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4 в частині зобовязання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повернути їй речі за переліком, що вказані в позові, суд зазначає наступне.

Посилання позивача на укладення між нею та ОСОБА_5, ОСОБА_6 договору зберігання речей в розумінні ст. 936 ЦК України суд не розцінює як такі, що ґрунтуються на нормах закону.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Приписами ст. ст. 59 УПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Передача ОСОБА_4 речей за переліком ОСОБА_5, ОСОБА_6 не підтверджено, не доведено факт передачі майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із зазначенням його індивідуальних ознак та вартості, не зазначено обовязок зберігання та повернення цього майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із визначенням сторонами строку зберігання та повернення цього майна. Покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_11 щодо передачі ОСОБА_4 речей на зберігання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд не може прийняти до уваги як належне підтвердження факту передачі, оскільки вони ґрунтуються на словах позивачки ОСОБА_4, про передачу речей свідок ОСОБА_11 дізналася зі слів матері. Надані позивачкою фотографії із зображенням речей які, як зазначає позивач, були передані ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд не може розцінювати як доказ, в розумінні ст. 57 ЦПК України, оскільки за цими фото неможливо однозначно ідентифікувати належність речей позивачці ОСОБА_4

Що стосується посилання представника позивача ОСОБА_1 на практику судів при вирішенні подібних спорів, суд не приймає до уваги, оскільки в Україні діє не прецедентна система права, за якою рішення судом приймається відповідно судової практики, її застосування та судового тлумачення. Окрім того, представником не доведено, що в перелічених нею справах спір виникав між тими самими сторонами з тих самих позовних вимог.

Отже, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про зобовязання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повернути їй речі за переліком, що вказані в позові, оскільки позовні вимоги в цій частині не доведені належними та допустимими доказами по справі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору та оголошень у засобах масової інформації про виклик відповідачів необхідно віднести на рахунок позивача ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 10, 15, 30, 60, 61, 88, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю третьої особи ОСОБА_3, про стягнення коштів, зобовязання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору та оголошень у засобах масової інформації про виклик відповідачів віднести на рахунок позивача ОСОБА_4

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складене та підписане у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_15