Справа № 433/2874/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2017 року, Троїцький районний суд Луганської області в складі :

головуючого - судді Крівоклякіної Н.В.,

за участю секретаря - Рєзнікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2016 року позивач звернулась до суду із даною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 41/50 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Вона та її рідний брат ОСОБА_4 прийняли спадщину та фактично вступили в управління та володіння майном. 10.12.2008 року ОСОБА_4 за його заявою Третьою луганською державною нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину на 287/450 частки вищевказаного житлового будинку, а частка у розмірі 82/450 залишилась відкритою на її користь.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 368/450 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Вона як його рідна сестра є єдиною спадкоємицею померлого ОСОБА_4, на момент смерті брата проживала разом з ним і протягом встановленого законом строку відмову від спадщини не заявила. У жовтні 2016 року вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_4, однак нотаріусом було внесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у зв'язку з тим, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена у Третій луганській державній нотаріальній конторі, архіви якої знаходяться на непідконтрольній українській владі території, а право оформлення та подальшої видачі свідоцтва про право на спадщину має тільки той нотаріус, який відкрив спадкову справу. У зв'язку з цим вона просить визнати за нею право власності на зазначений будинок на підставі рішення суду.

Сторони в судове засідання не з'явились.

Позивач до початку судового засідання надала суду письмову заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Причина неявки відповідача Луганської міської ради суду невідома. Про дату та час судового засідання відповідач був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області (на 19.12.2016 р., на 27.12.2016 р., на 06.01.2017 р.). Причину неявки суду відповідач не повідомив, заперечень на позов не надав.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 11.02.2009 року, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 22.02.1968 року, свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Третьою Ворошиловградською держнотконторою 22.07.1983 р. за р.1-4654; свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Третьою ворошиловградською держнотконторою від 02.07.1983 р. за р.1-4656 належить 82/450 частки житлового будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 15.10.1977 року, зареєстрованому в реєстрі №1-5621 Третьою Ворошиловградською державною нотаріальною конторою та свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2008 року, реєстр №3-576, виданого Третьою Луганською державною нотаріальною конторою належить 368/450 зазначеного будинку. Вказане також підтверджується копією технічного паспорту на зазначений житловий будинок №87 (а.с.6,11).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 02.09.2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що зроблено актовий запис №1674 (а.с.14).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 15.10.1987 року, виданого Жовтневим відділом РАЦС, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.15).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження від 12.09.1964 року, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 (а.с.17).

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 21.10.1991 року, виданого Жовтневим відділом ЗАГС, а також копії свідоцтва про шлюб від 02.02.2008 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та рідною сестрою ОСОБА_4 (а.с.16,19).

Згідно довідки від 25.10.2016 р., ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, мешкала разом з померлим однією сім'єю та протягом шести місяців після смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.21).

Як вбачається з інформації, наданої суду Троїцькою державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року Третьою луганською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа і 10.12.2008 року було видане свідоцтво про право на спадщину (а.с.35).

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №46260728 від 22.12.2016 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а.с.37-38).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась у 1987 році. Так як його діти відповідно до вимог ст..549 ЦК УРСР фактично вступили в управління та володіння майном, вони вважаються такими, що прийняли спадщину, тому спадкові відносини після смерті ОСОБА_3 повинні регулюватись на підставі норм ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Згідно з ч.1 ст..529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст.. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст..549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається таким, що прийняв спадщину, спадкоємець: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом позивач ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_4 в силу ст..529 ЦК УРСР були спадкоємцями майна першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 Вони прийняли спадщину після смерті батька, фактично вступили в управління та володіння майном. У грудні 2008 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на спадщину на 287/450 частки житлового будинку, а частка у розмірі 82/450 залишилась відкритою на користь позивача ОСОБА_1.

Спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась у 2010 році, тому спадкування має здійснюватись на підставі ЦК України, оскільки на момент смерті останнього діяв саме цей закон.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом.

В силу ст., ст.. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги.

Відповідно до ст..1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В силу ст..1262 ЦК України позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна свого померлого брата ОСОБА_4 і, як було встановлено судом, вона прийняла спадщину після смерті свого брата, так як проживала разом з останнім.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Відповідно до ст..67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Як вбачається зі змісту ст.. 66 вищезазначеного закону на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з копіями свідоцтв про смерть спадкодавці ОСОБА_4 та ОСОБА_3 померли у м.Луганськ, а тому спадщина після їх смерті відкрилася в місті Луганську, який згідно із Розпорядженням КМ України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» входить до складу територій, що тимчасово непідконтрольні України і де проводиться антитерористична операція.

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.10.2016 року, виданої приватним нотаріусом ОСОБА_5 на звернення ОСОБА_1 з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 та після смерті ОСОБА_4 не можливо за наступних підстав. По-перше, інформація щодо право встановлювальних документів на спадковий житловий будинок, які зареєстровані в Міському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації, не знаходиться ані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ані в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Інформація щодо реєстрації права власності за померлими знаходиться лише в Міському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м.Луганськ, яке зараз знаходиться на території, непідконтрольній українській владі, і не було переміщено на підконтрольну Україні територію. По-друге, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена в Третій луганській державній нотаріальній конторі, архіви якої знаходяться на непідконтрольній Україні території. Право оформлення та подальшої видачі такого свідоцтва має тільки той нотаріус, який відкрив спадкову справу (а.с.22).

Оскільки, як було встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_3 та спадкоємцем другої черги за законом після смерті свого брата ОСОБА_4 і у встановленому законом порядку прийняла спадщину як після смерті свого батька так і після смерті брата, вона має право на спадщину. Але оформити спадкові права у нотаріальному порядку вона не має можливості, тому її право вважається порушеним і потребує судового захисту.

Вирішуючи питання щодо витрат по сплаті судового збору суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн, що підтверджується оригіналом квитанції №0.0.663317875.1 від 03.12.2016 року (а.с.23).

За таких обставин, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 1216, 1223, 1261, 1268, 1270, 1272, 1274 ЦК України, ст..529, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), керуючись ст.ст. 10,11, 57, 60, 61, 88, ч.3 ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Луганської міської ради про визнання права власності - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року та після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнути з Луганської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна гривня) 20 копійок

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через Троїцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 10 січня 2017 року.

Суддя: Н.В. Крівоклякіна

10.01.17

19.12.16