АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/1704/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Притула Н.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

Суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3», поданою представником за довіреністю Літус Оленою Григорівною, на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 05 жовтня 2016 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, інфляційних втрат та 3% річних,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ТОВ «Рада 3» звернулося до Шевченківського районного суду м.Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, що надані за адресою: АДРЕСА_1, інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 05 жовтня 2017 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу на підставі абз.4 ч.6 ст.100 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ТОВ «Рада 3» подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтовану відмову суду першої інстанції у прийнятті заяви, зазначає, що заява подана до суду на підставі ч.8 ст.110 ЦПК України.

В судове засідання учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб, на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції керувався ч.6 ст.100 ЦПК України та виходив з того, що отримана судом інформація від органу реєстрації не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника, на підставі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ст.97 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Загальною, згідно із главою 1 розділу ІІІ ЦПК України, слід вважати підсудність заяви до фізичної особи, яка немає статусу СПД, до суду, територіальна юрисдикція якого співпадає із зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування (ст.109). Загальною також слід розглядати альтернативну підсудність (ст.110), оскільки таке кореспондується з переліком передбачених ст.96 ЦПК України вимог. Аналогічні роз»яснення викладені в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження».

При цьому, питання про загальні правила підсудності вирішуються в залежності від передбаченої ст.96 ЦПК України вимоги судового наказу. Так, слід дійти висновку, що для вимоги про стягнення заборгованості саме за оплату житлово-комунальних послуг, загальною є підсудність за місцем знаходження майна. Такий висновок ґрунтується на наступному.

Відповідно до п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови, зокрема, про стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна.

В той же час, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.1 ЦПК України).

Складовою визначених ст.1 ЦПК України завдань цивільного судочинства є розгляд справи з обов»язковим повідомленням усіх учасників судового процесу. Для наказного провадження, з огляду на його спрощений розгляд, це є доведення до відома боржника про прийнятий судовий наказ та забезпечення реалізації права на подання заяви про його скасування, тобто право висловлювати свої заперечення чи зауваження (принцип змагальності).

Разом з тим, не маючи установленого процесуальним законом підтвердження про місце проживання боржника, викладені вище принципи цивільного судочинства не можуть бути дотримані. Зазначене може бути усунено шляхом розгляду справи в порядку позовного провадження, який визначає порядок та способи повідомлення відповідача (боржника) у випадках, коли не можливо встановити його місце проживання, проте із дотриманням яких він може бути визнаний таким, що належним чином був повідомлений про розгляд справи. Відтак, частиною 2 ст.101 ЦПК України визначено право стягувача звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному порядку, якщо виявилося неможливим встановити місце проживання боржника.

Відтак, установивши неможливість розгляду заяви про видачу судового наказу за відсутністю даних про місце реєстрації боржника, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення абз.4 ч.6 ст.100 ЦПК України, відповідно до якої уразі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до п.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 3», подану представником за довіреністю Літус Оленою Григорівною, відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов