Справа № 645/4895/16-ц
Провадження № 2/645/383/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 січня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Іващенко С.О.

за участю секретаря судового засідання - Новицькій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька ,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання з адреси АДРЕСА_1 та здійснення реєстрації місця проживання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою АДРЕСА_2 без письмової згоди батька - ОСОБА_2.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2010 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. В 2009 році відповідач - ОСОБА_2 поїхав в невідомому напрямку, стосунки з донькою не підтримує. Дочка постійно проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває лише на її утриманні. Жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2, в якому вона мешкає разом з дочкою, є її приватною власністю, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В даній квартирі ніхто крім неї та дочки не мешкає. Зареєструвати дитину за місцем фактичного місця проживання неможливо, оскільки батько не бажає належним чином виконати обов'язок щодо належного піклування про дочку. Раніше вона зверталася до відповідача з вимогою надати дозвіл на зміну місця реєстрації проживання дитини, проте останній відмовився надати дану згоду. В зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом.

У судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась заздалегідь і належним чином, надала до суду заяву про підтримання позову, просить позов задовольнити, розглянути справу у її відсутність, винести заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи сповіщався заздалегідь та належним чином, шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцію на останню відому адресу місця проживання відповідача, які повернулись на адресу суду з відміткою поштової установи: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Неонета О.І., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про слухання справи за відсутності представника служби.

Представник третьої особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради - Гончаренко В.В., який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення з яких вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідно до чинного законодавства, або за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2010 року, шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 22.10.2010 року.

Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час є неповнолітня та знаходяться на утриманні позивача.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 2686 від 01.10.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 прописані крім самого позивача - ОСОБА_1, також прописані - ОСОБА_4, 1996 р.р. та ОСОБА_3, 2007 р.н.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 (а.с.11)

Згідно інформації про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні, №329 від 10.10.2016 року, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований осіб за вказаною адресою не має (а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-СII), зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до вимог ст. 160,161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батька. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці.

Пунктом 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077, визначено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає разом з позивачем та знаходиться на повному його утриманні, а відповідач не спілкується з дитиною, отримати від відповідача згоду на зміну місця реєстрації дитини неможливо, а також враховуючи інтереси неповнолітньої, тому, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,15,60, 197 ч.2, 212-215,218, 224-226, 294 ЦПК України, Конвенцією ООН «Про права дитини», ст.29 ЦК України, ст.ст.141, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства" Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом МВС України №1077 від 22.11.2012 року, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька - задовольнити у повному обсязі.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання з адреси АДРЕСА_1 та здійснення реєстрації місця проживання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою АДРЕСА_2 без письмової згоди батька - ОСОБА_2.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя -