Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/5892/17 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 30 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Гансецької І.А., Талько О.Б.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від 10 серпня 2017 року

встановила:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 4 700,00 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 10 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн, в задоволенні решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 640,00 грн судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Зокрема, зазначив, що він просив стягнути приблизну суму матеріальної шкоди, спричинену йому відповідачем, оскільки не знав про необхідність збереження чеків на придбання ліків та нових окулярів. Крім того, судом не враховані його витрати за надані адвокатом послуги під час кримінального провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» та положень статей 1166 та 1167 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, а для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За умовами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням приписів ст. 10, 60 ЦПК України для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести розмір шкоди, під якою розуміється зокрема втрата або пошкодження майна потерпілого. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Судом встановлено, що ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 07 квітня 2017 року кримінальне провадження № 0003439 за ч. 1 ст. 125 КК України на стадії підготовчої частини судового розгляду було закрито і звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності, питання цивільно-правових наслідків не вирішувалось (а.с. 3). Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року вищевказану ухвалу Богунського райсуду м. Житомира скасовано та передано на новий розгляд в суд першої інстанції (а.с. 29).

Кримінальне провадження № 0003439 відносно ОСОБА_2 призначене до розгляду в судовому засіданні на 05 жовтня 2017 року.

За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до абз. 1 п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами) та абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі.

За таких обставин, коли вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення не доведена, не знайшов свого підтвердження і причинно-наслідковий звязок між фактом заподіяння легких тілесних ушкоджень та розладом здоров'я позивача. Обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди позивач зазначив, що матеріальна шкода, спричинена йому ОСОБА_2 складається з витрат на лікування і обстеження та становить приблизно 1 500,00 грн, 200 грн придбання нових окулярів та 3 000,00 грн послуги адвоката, надані під час розслідування кримінальної справи. Проте, будь-які чеки та квитанції на придбання ліків та проведення обстеження у нього відсутні. Окрім того, внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач отримав другу групу інвалідності. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що погіршення стану здоровя позивача відбулося саме внаслідок неправомірних дій відповідача. Не було надано таких доказів ОСОБА_1 і під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, надані посилання на докази на підтвердження матеріальної шкоди, внаслідок завдання відповідачем тілесних ушкоджень 30 червня 2014 року не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 60 ЦПК України, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вищевказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що вина відповідача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на день розгляду справи апеляційним судом не доведена, судовий розгляд кримінальної справи триває, колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача моральної шкоди є передчасним, а тому рішення суду підлягає скасуванню в цій частині.

За приписами ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. А тому, позивач не позбавлений можливості звернутися з відповідною вимогою щодо відшкодування витрат на правову допомогу під час розгляду кримінального провадження у суді 1-ої інстанції.

Оскільки, позовні вимоги не підлягають задоволенню, а позивач як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Рішення щодо стягнення матеріальної шкоди відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі колегія не знаходить.

Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від 10 серпня 2017 року в частині задоволених позовних вимог та судового збору скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

В решті заочне рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді