Справа № 711/2-1791/2011
У Х В А Л А

Іменем України

13 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., ОСОБА_1

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на ухвалу Тячівського районного суду від 8 червня 2017 року про відмову в поновленні строку для предявлення виконавчого документа до виконання, -

встановила:

28.03.2017 ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» звернулося до суду із заявою про поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання. Заявник зазначав, що 14.12.2011 Тячівський районний суд задовольнив вимоги банку до ОСОБА_3 і МПП «Тетеш» про стягнення боргу, у рахунок сплати боргу за кредитним договором від 04.08.2008 № 014/03-3/199-М у сумі 263076,13 грн, звернено стягнення на сідельний тягач «MAN 18.513 FLS», 2001 року випуску, шасі № WMAH05ZZZ1M331370, д/н НОМЕР_1, і напівпричіп «Shwarzmuller SPA 3E», шасі № TRGSAP3351D154538, д/н НОМЕР_2, що належать МПП «Тетеш», шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, а також стягнуто з ОСОБА_3 і МПП «Тетеш» 1820,00 грн судових витрат на користь банку. Рішення суду набрало законної сили 26.12.2011, відповідно до чинного на той час законодавства строк предявлення виконавчого листа до виконання встановлювався у три роки.

Однак, виконавчий лист про: «Звернути стягнення на сідельний тягач «MAN 18.513 FLS», 2001 року випуску, шасі № WMAH05ZZZ1M331370, д/н НОМЕР_1, і напівпричіп «Shwarzmuller SPA 3E», шасі № TRGSAP3351D154538, д/н НОМЕР_2, що належать МПП «Тетеш», в рахунок погашення заборгованості в розмірі 263076,13 грн за кредитним договором від 04.08.2008 № 014/03-3/199-М, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження» виданий судом 16.08.2016, тобто, після спливу строку для його предявлення. Ці обставини унеможливлюють предявлення виконавчого документа до виконання, порушують права стягувача, а рішення суду залишається невиконаним.

Посилаючись на ці обставини, ґрунтуючись на положеннях ст. 371 ЦПК України, банк просив поновити йому пропущений строк для предявлення виконавчого листа № 2-1791/11 до виконання відносно боржника МПП «Тетеш» про: «Звернути стягнення на сідельний тягач «MAN 18.513 FLS», 2001 року випуску, шасі № WMAH05ZZZ1M331370, д/н НОМЕР_1, і напівпричіп «Shwarzmuller SPA 3E», шасі № TRGSAP3351D154538, д/н НОМЕР_2, що належать МПП «Тетеш», в рахунок погашення заборгованості в розмірі 263076,13 грн за кредитним договором від 04.08.2008 № 014/03-3/199-М, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження».

Ухвалою Тячівського районного суду від 08.06.2017 у задоволенні заяви відмовлено.

Стягувач не погодився із таким вирішенням його заяви, оскаржив ухвалу суду і зазначав наступне. У січні 2012 року стягувач звернувся до суду по виконавчі листи і отримав три виконавчі листи, у числі яких виконавчий лист щодо боржника МПП «Тетеш» про звернення стягнення на предмет застави не видавався, хоча підстав для його невидачі не було. Тобто, за зверненням банку, який своєчасно діяв як стягувач, суд не видав виконавчий лист, тому банк 13.11.2015 повторно звернувся по його видачу, заява була залишена без реагування і лише на третю заяву від 29.07.2016 був 16.08.2016 виданий виконавчий лист у цій частині задоволених позовних вимог. Оскільки законодавством не передбачено окреме звернення по виконавчий лист щодо стягнення боргу за рахунок реалізації предмета застави, такий виконавчий лист повинен був бути виданий одразу у 2012 році, чого не сталося. Стягувач просить ухвалу скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши апеляційну скаргу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутності учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-1791/11, суд приходить до такого.

Відмовляючи в поновленні строку для предявлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції виходив із відсутності поважних причин пропущення зазначеного строку стягувачем, якому своєчасно було відомо про ухвалення судом рішення і який міг отримати відповідний виконавчий лист та предявити його до виконання. Однак, погодитись із таким вирішення питання колегія суддів не може, оскільки таке не враховує обставин справи та не ґрунтується на законі.

Встановлено, що рішенням Тячівського районного суду від 14.12.2011 у справі № 2-1791/11 позов банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» 263076,13 грн, звернено стягнення на сідельний тягач «MAN 18.513 FLS», 2001 року випуску, шасі № WMAH05ZZZ1M331370, д/н НОМЕР_1, і напівпричіп «Shwarzmuller SPA 3E», шасі № TRGSAP3351D154538, д/н НОМЕР_2, що належать МПП «Тетеш», в рахунок погашення заборгованості в розмірі 263076,13 грн за кредитним договором від 04.08.2008 № 014/03-3/199-М, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, кредитний договір, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «ОСОБА_2 Аваль», розірвано (а.с. 32-33 справи № 2-1791/11).

З матеріалів справи № 2-1791/11 убачається, що копію рішення Тячівського районного суду від 14.12.2011 представник ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» отримав 30.01.2012 (а.с. 38 справи № 2-1791/11). Виконавчі листи були видані (оформлені) 19.01.2012:

про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» боргу в сумі 263076,13 грн (а.с. 40);

два виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 і МПП «Тетеш» на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» 1820,00 грн судових витрат (а.с. 41, 42).

Виконавчий лист про звернення стягнення на сідельний тягач «MAN 18.513 FLS», 2001 року випуску, шасі № WMAH05ZZZ1M331370, д/н НОМЕР_1, і напівпричіп «Shwarzmuller SPA 3E», шасі № TRGSAP3351D154538, д/н НОМЕР_2, що належать МПП «Тетеш», в рахунок погашення заборгованості в розмірі 263076,13 грн за кредитним договором від 04.08.2008 № 014/03-3/199-М, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, одночасно з вищевказаними виконавчими листами виданий (оформлений) не був.

Отже, стягувач своєчасно, по суті одразу після набрання рішенням суду законної сили почав вживати заходів, спрямованих на звернення його до виконання і відповідно до ст. 368 ч. 2 ЦПК України звернувся до суду по видачу виконавчих листів. ЦПК України не містить вказівки на конкретний строк, у який за заявою стягувача суд повинен видати виконавчий лист, тобто, скласти документ, оформити його та безпосередньо видати заявнику (ст.ст. 368, 369). Проте, за змістом відповідних правовідносин такі дії повинні бути вчинені судом у якомога коротший строк з моменту звернення стягувача, по суті невідкладно, і в будь-якому разі в розумний строк, оскільки протилежне порушуватиме законні права стягувача. При цьому, слід розрізняти видачу виконавчого документа в юридичному розумінні як його складення та оформлення із зазначенням дати його складення (відповідну процесуальну дію), і видачу документа стороні в справі (стягувачу) як фізичну дію щодо фактичної передачі складеного до цього документа. Ці дії хоча і описуються одним словом «видача» виконавчого документа, проте, не є тотожними і мають різний фактичний і юридичний зміст.

Інструкцією з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженою наказом ДСА України від 27.06.2006 № 68, що була чинною станом на січень 2012 року, передбачалося, зокрема, що:

звернення до виконання судових рішень покладається на суд; усе листування щодо звернення до виконання вироків, рішень, ухвал і постанов покладається на апарат суду (п. 16.1.);

за змістом положень п.п. 16.1.21., 16.6.4., виконавчі листи про відшкодування збитків, завданих злочином, виписуються не пізніше трьох днів після набрання відповідним судовим рішенням законної сили або після повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції та передаються судом на руки стягувачу за його заявою або на вимогу стягувача надсилаються за місцем його проживання (для юридичних осіб - за місцем знаходження організації);

для виконання судового рішення в цивільній… справі, що набрало законної сили…, стягувачу за його письмовою заявою видається виконавчий лист; …якщо рішення постановлено… проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним листом (п. 16.6.);

виконавчі листи виписуються не пізніше другого дня після набрання рішенням суду законної сили, а в справах, у яких рішення підлягає негайному виконанню, - у день постановлення рішення (п. 16.6.1.);

у разі особистої явки стягувача виконавчий лист видається йому на руки під підпис; на письмове прохання стягувача виконавчий лист судом надсилається для виконання в органи державної виконавчої служби або рекомендованим відправленням із супровідним листом стягувачу; повернутий без вручення стягувачу виконавчий лист разом з конвертом приєднується до справи; у разі повторного звернення стягувача до суду йому видається виконавчий лист (п. 16.6.3.).

Таким чином, виконавчий лист у справі № 2-1791/11 про звернення стягнення на сідельний тягач «MAN 18.513 FLS», д/н НОМЕР_1, і напівпричіп «Shwarzmuller SPA 3E», д/н НОМЕР_2, повинен був бути складений і оформлений невідкладно після звернення стягувача по фізичну видачу виконавчих документів, тобто, одночасно з усіма іншими виконавчими листами і в усякому разі в розумний строк, який за правилами, що визначені Інструкцією з діловодства у суді, не повинен був перевищувати трьох днів з дня звернення стягувача. Ці дії судом не були виконані. Стягувач повторно звертався по видачу цього виконавчого листа заявою від 13.11.2015 (а.с. 44-45, а.с. 46 справи № 2-1791/11), докази реакції суду на яку відсутні, і втретє звернувся заявою від 29.07.2016 (а.с. 46-47, а.с. 43-44 справи № 2-1791/11), за якою судом виконавчий лист був виданий у юридичному розумінні 16.08.2016 (а.с. 3, 43), тобто, через чотири з половиною роки після видачі інших виконавчих листів.

Визначальними у справі є доведені факти своєчасної видачі стягувачу ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» виконавчих листів у січні 2012 року і невидачі в той же час виконавчого листа про звернення стягнення на предмет застави, що, власне, і було визначеним кредитором способом стягнення боргу, із яким погодився суд. Обґрунтованих причин невидачі відповідного виконавчого листа одночасно з іншими документами в справі немає, в оскарженій ухвалі суду такі не наведені, доводи стягувача з цього приводу та надані ним докази не спростовані. Те, що виконавчий лист за наведених вище обставин був із порушенням розумного строку виданий судом по суті на третє звернення стягувача, не може тлумачитися проти законних прав та інтересів стягувача, понад те не може ставитися йому у вину при вирішенні питання про поновлення строку предявлення виконавчого документа до виконання. Не був стягувач зобовязаний і регулярно звертатися по виконавчий лист, достатньою його юридично значимою дією є одне (перше) звернення, яке підтверджується фактом видачі інших виконавчих листів.

Держава відповідальна перед людиною за свою діяльність, судове рішення, що набрало законної сили, є обовязковим для виконання (ст. 3, ст. 124 ч. 5 Конституції України в редакції, що була чинною до 30.09.2016). Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, яка є чинною з 30.09.2016, судове рішення є обовязковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Аналогічні положення щодо обовязковості виконання на всій території України судового рішення, що набрало законної сили, встановлені й частиною 1 статті 14 ЦПК України, а частина 2 цієї статті містить правило, відповідно до якого невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР. Європейський суд з прав людини у «пілотному» рішенні «ОСОБА_4 проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) відповідно до практики Суду в контексті оцінки дій держави та її органів у питаннях виконання судових рішень, що набрали законної сили, зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; Суд вказав на неприпустимість та несумісність з положеннями Конвенції практики, коли особа, яка домоглася від національного органу остаточного рішення, за виконання якого несуть відповідальність органи влади України, наражається на ризик бути позбавленою можливості скористатися вигодами такого рішення відповідно до Конвенції; фактори, які впливають на невиконання судового рішення, перебувають в межах контролю держави, яка не спромоглася вжити заходів для покращення ситуації (п.п. 51, 53, 54, 73, 83, 85, 88 та ін.). Відповідні позиції висловлені ЄСПЛ і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Обставини, викладені вище, вказують на те, що неодержання стягувачем виконавчого листа є передусім наслідком не його дій, його права та вимоги законодавства, спрямовані на своєчасне і належне виконання рішення суду, не були забезпечені судом.

Виходячи з наведеного, оскаржена ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.с. 212, 213 ЦПК України щодо її законності та обґрунтованості, своїх висновків суд дійшов без урахування дійсних обставин справи, не спростувавши доводів стягувача.

Питання, повязані з поновленням пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання, урегульовані положеннями ст. 12 ч. 6 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 371 ЦПК України і належать до компетенції суду, який видав виконавчий документ, або суду за місцем виконання.

Відтак, на підставі ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України апеляцію стягувача, доводи якої заслуговують на увагу, слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, питання, що належить до компетенції місцевого суду, а також враховуючи межі вимог апеляційної скарги, передати на новий розгляд.

Керуючись ст. 312 ч. 1 п. 3, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» задовольнити, ухвалу Тячівського районного суду від 8 червня 2017 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді