Справа № 462/3832/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 січня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Андрушко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою № 22 по вул. Сигнівка,3 у м. Львові шляхом забезпечення вселення та безперешкодного доступу до вказаної квартири у будь-який час доби. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру серії САВ № 074301 від 12.03.2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14427425 від 03.05.2007 року йому на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Відповідно до вказаного свідоцтва про право власності на квартиру іншими співвласниками квартири були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 24.07.2015 р. ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_2 29.10.2015 року ОСОБА_3 померла. Він зареєстрований у спірній квартирі, що підтверджується реєстрацією у паспорті та у відомостях будинкової книги. Відповідач ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, поміняв вхідні замки до дверей, не пускає його в квартиру, погрожує розправою, чим перешкоджає йому користуватись своїм правом на проживання у вказаній квартирі. З приводу неправомірних дій він звертався до Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, однак це не дало позитивних результатів. У звязку із наведеним, просить суд позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним, додатково пояснив, що він намагався вселитись у спірну квартиру 12.11.2015 р. та 12.05.2016 р., однак відповідач змінив замки вхідних дверей, ключі йому не дав. У звязку із наведеним, просить позов задовольнити.

Представник позивача позов підтримав, пояснення дав аналогічні наведеним, просить суд позов задовольнити.

Суд ухвалив справу розглядати без участі відповідача, який будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився без поважних на те причин, а матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 з 16.10.2010 р. Протягом цього часу вона з позивачем двічі намагалась вселитись у спірну квартиру, однак це не виявилось можливим, оскільки відповідач змінив вхідні замки. Вони викликали працівників поліції, проте відповідач належним чином на це не зреагував, дверей не відкрив.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Зі змісту ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею155 ЖК України визначено, що власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством.

Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності невпливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності серії САВ № 074301, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с.9-10/. Згідно із заповітом від 24.07.2015 р., ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_2 /а.с.14/. 29.10.2015 р. ОСОБА_3 померла /а.с.36/. 28.01.2016 р. ОСОБА_2 подав до Другої Львівської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини /а.с.45 зворот/. Відповідно до технічного паспорту, складеного 23.02.2007 р. ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», квартира АДРЕСА_1 складається з 3 кімнат загальною площею 60,1 кв. м /а.с.11/. Згідно із будинковою книгою квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі з 07.06.1988 року /а.с.15-17,34/.

Як убачається з пояснень позивача, він та його дружина ОСОБА_4 неодноразово намагались потрапити у спірну квартиру, проте відповідач змінив замки на вхідних дверях, а тому зайти у квартиру не виявилось можливим.

З цього приводу 06.05.2016 р. представник позивача адвокат ОСОБА_5 звернувся із запитом до Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, у якому просить доручити працівникам відділення запропонувати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні належним йому майном частиною квартири, що розташована за адресою: м. Львів, вул. Сигнівка,3/22 /а.с.18/. Проте відповідач жодним чином не відреагував на дії поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача. За таких обставин суд вважає доведеним факт того, що відповідач створює позивачеві перешкоди у користуванні спірною квартирою, не допускаючи останнього у вказане житло.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню, оскільки позивачу як співвласнику квартири АДРЕСА_1 гарантоване непорушне та безперешкодне право вільно володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, а тому для забезпечення цього права необхідно усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом вселення позивача у спірну квартиру.

Також з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,62,88,209,212-215,218,224-227 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом вселення його до вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь 551 грн. 20 коп. судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя:

Оригінал рішення.