Провадження № 2/641/1799/2017 Справа № 641/4803/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді - Григор'єва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обгрунтування позову зазначила, що з 28.08.1993 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. 19.07.2017 року їх шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі 04.05.2001 року за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 Вказана квартира була придбана на ім*я ОСОБА_2 Оскільки квартира придбана у період шлюбу вона є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Просить суд розділити майно, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею та за відповідачем право власності по ? частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1

Представник позивача в судове засідання надана письмову заяву в якій підтримала позов, просила його задовольнити.

Відповідач надав до суду заяву с проханням розглядати справу за його відстуності, проти задоволення позову не заперечував.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.1993 року. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.07.2017 року їх шлюб було розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу від 04.05.2001 року ОСОБА_2 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Воронкіною О.П., реєстровий номер № 1525.

Згідно довідки КП «ХМ БТІ» Харківської міської ради № 2504460 від 19.07.2017 року зазначено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2.

Матеріалами справи встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами у період шлюбу.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

За положеннями ч. 1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Положеннями ч. 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Домовленості стосовно добровільного поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та шлюбний договір між сторонами відсутні.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Якщо майно набуте подружжям за час шлюбу було зареєстроване лише на ім'я одного із них, не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності, підтвердженням чому є і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якого вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.З ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відтак згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

В інформаціному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні».

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред*явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб*єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними» (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14887466 в).

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Тому, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (наприклад, лише на ім'я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацівлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений.

Таким чином, системний аналіз наданих доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги позивача про поділ майна подружжя, що є у спільній сумісній власності, придбаного під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають до задоволення шляхом поділу квартири за адресою АДРЕСА_1, в ідеальних рівних частках по 1/2 частині кожному.

Керуючись ст.ст.10,11, 209,212,213-215,218 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 65, 69, 70 СК України, ст. 368, 372, 392 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Розділити майно, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Б. П. Григор'єв