Провадження № 4-с/750/9/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,

з участю: секретаря судового засідання Мачачі І. П., представника заявника адвоката ОСОБА_1, субєкта оскарження;

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_3,

заінтересована особа ОСОБА_4 (стягувач),

в с т а н о в и в:

29.12.2016 року ОСОБА_2 (далі заявник) звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_3 (далі субєкт оскарження) щодо відмови в скасуванні постанови від 01.03.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все належне йому майно.

В обґрунтуванні скарги зазначив, що він повністю погасив заборгованість по аліментам перед стягувачем ОСОБА_4, в звязку з чим відпала необхідність у подальшому збереженні арешту майна, який просив зняти постановою суду.

У судовому засіданні представник заявника скаргу підтримала і наполягала на її задоволенні. Субєкт оскарження скаргу не визнала, при цьому пояснила, що чинне законодавство України не передбачає можливості зняття державним виконавцем арешту з майна боржника, якщо рішення суду залишається невиконаним. Стягувач не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова стягнуто із заявника на користь стягувача аліменти в розмірі ? частини заробітку на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі цього рішення, 05.06.2006 року судом видано виконавчий лист № 2-2741, який 06.06.2006 року був предявлений стягувачем для примусового виконання до Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції.

В звязку з виникненням заборгованості по сплаті аліментів у сумі 9918 грн 26 коп. постановою державного виконавця Білокрилець Ю. С. від 01.03.2011 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно заявника як боржника у виконавчому провадженні.

15.12.2016 року заявник звернувся до субєкта оскарження, яка на теперішній час здійснює примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів, із заявою про скасування арешту, яку мотивував погашенням заборгованості по сплаті аліментів. Втім, у задоволенні цієї заяви було відмовлено, про що заявника інформовано листом від 29.12.2016 року.

Порядок примусового виконання рішень визначається Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон).

Відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Таким чином, Закон передбачає можливість зняття арешту з майна боржника в разі погашення ним заборгованості по сплаті аліментів, які є періодичними платежами, за умови можливості виконання рішення суду в інший спосіб ніж звернення стягнення на майно боржника.

Як випливає з довідки субєкта оскарження, починаючи з червня 2016 року заявник своєчасно сплачує аліменти на користь стягувача і заборгованості по їх сплаті не має. У той же час, субєкт оскарження не довела в суді, що стягнення аліментів відбувалося і можливе за рахунок майна заявника.

За таких обставин, суд вважає, що субєкт оскарження неправомірно відмовила заявникові в знятті арешту з його майна після повного погашення ним заборгованості по сплаті аліментів.

Згідно із частинами першою, другою статті 387 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу; у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Суд вважає необхідним захистити права заявника шляхом зобовязання субєкта оскарження винести постанову про зняття арешту з усього належного йому рухомого і нерухомого майна, який накладено постановою від 01.03.2011 року.

Виходячи з вищевикладеного, подана скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 10, 208 210, 293, 383 387 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

скаргу задовольнити частково. Визнати неправомірною відмову старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_3 зняти арешт з усього рухомого і нерухомого майна ОСОБА_2, який накладено постановою від 01.03.2011 року (ВП № 3155050).

Зобовязати старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_3 зняти арешт з усього рухомого і нерухомого майна ОСОБА_2, який накладено постановою від 01.03.2011 року (ВП № 3155050).

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 5 днів з дня її проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя В. О. Коверзнев