АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-8084 Головуючий у1-й інстанції - Васильєва Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 вересня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Борисової О.В.

РатніковоїВ.М.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року за безпідставністю заявленого позову відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Департаменту ДВС МЮУ, ДКС України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями державного виконавця, пов'язаними із поверненням стягувачу виконавчого документа, виданого Суворовським райсудом м. Одеси на виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 13.12.2007 про стягнення на користь ОСОБА_4 за рахунок державного бюджету 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, та у зв'язку з тривалим нестягненням коштів за рішенням суду.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.2, а.с. 1-3).

В суд апеляційної інстанції сторони не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток 21 серпня 2017 року (т.2, а.с.25, 28). ОСОБА_4 подала до суд заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі (т.2, а.с.26).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з наступного.

По-перше, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 5 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, за недоведеністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, пов'язаної із невиконанням рішення Апеляційного суду Одеської області від 13.12.2007, на виконання якого Суворовським райсудом м. Одеси був виданий виконавчий лист. Даний позов є аналогічним і відрізняється лише більшим терміном строку невиконання судового рішення, та, відповідно, збільшеними сумами матеріальної і моральної шкоди.

По-друге, тривале невиконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 13.12.2007 про стягнення на користь ОСОБА_4 за рахунок державного бюджету 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, на виконання якого Суворовським райсудом м. Одеси був виданий виконавчий лист, не пов'язане із бездіяльністю державного виконавця.

Так постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3.08.2011 року затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

У діях державного виконавця судом не встановлено складу правопорушення, яке дає підстави для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, не доведено протиправного діяння державного виконавця, факту заподіяння шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між ними.

Положення ст.625 ЦК України не поширюються на правовідносини, пов'язані із виконанням рішення суду та заподіянням шкоди, оскільки регулюють договірні правовідносини.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків районного суду обставинам справи не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення ураховуючи наступне.

По-перше, як правильно встановлено районним судом, після затвердження постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3.08.2011 року Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначено механізм стягнення присуджених коштів з державного бюджету (місцевих бюджетів) без участі органів Державної виконавчої служби. Державний виконавець не має правової можливості діяти всупереч Порядку.

По-друге, з наявних у матеріалах справи письмових доказів убачається, що державним виконавцем було вчинено усі можливі дії, спрямовані на виконання судового рішення (т.1, а.с.53-138).

Після відкриття за заявою стягувача у грудні 2010 року виконавчого провадження державним виконавцем було направлено до Державного казначейства України платіжну вимогу на 2000 грн. на підставі виконавчого листа. Ця вимога не була виконана з незалежних від державного виконавця причин, а після затвердження Порядку саме Державна казначейська служба України вказала Державній виконавчій службі України на необхідність повернення виконавчого документа стягувачу з метою його подальшого виконання у спосіб, встановлений Порядком.

Після відновлення виконавчого провадження за рішенням суду державний виконавець повторно направляв до Державної казначейської служби України платіжні вимоги на 2000 грн. на підставі виконавчого листа, які також не були виконані з незалежних від державного виконавця причин.

У 2014-2016 роках державний виконавець звертався до Державної казначейської служби України із вимогами про надання інформації щодо виконання платіжних вимог про стягнення 2000 грн. за рахунок державного бюджету.

Таким чином, державним виконавцем були вчинені всі необхідні дії, направлені на примусове виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 13.12.2007, на виконання якого Суворовським райсудом м. Одеси був виданий виконавчий лист про стягнення на користь ОСОБА_4 за рахунок державного бюджету 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Тривалість невиконання судового рішення не знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку із діями державного виконавця.

Тому доводи апеляційної скарги позивача про безпідставне обмеження судом у конституційному праві на відшкодування матеріальної та моральної шкоди відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Посилання ОСОБА_4 на незастосування районним судом правових позицій Верховного Суду України про те, що відшкодування шкоди є грошовим зобов'язанням, до якого можуть застосовуватися положення ст.625 ЦК України, викладених, зокрема, у постанові №6-113цс14 від 01.10.2014, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, по-перше, стосуються інших правовідносин у сфері заподіяння шкоди; по-друге, у даному випадку сам факт заподіяння шкоди з вини державного виконавця не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: О.В. Борисова

В.М.Ратнікова