Справа №461/8165/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львова, Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту,-

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами звільнити з-під арешту квартиру № 13 у будинку № 6/8 на проспекті Свободи у м. Львові, загальною площею 61,9 кв.м., належну на праві приватної власності ОСОБА_1; а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна арешти на квартиру № 13 у будинку № 6/8 на проспекті Свободи у м. Львові, загальною площею 61,9 кв.м. (запис 9760390 від 25.12.2009 pоку, запис 9761891 від 29.09.2010 року, записи 9762447 та 9762344 від 07.10.2010 pоку, запис 9760445 від 14.02.2011 pоку, запис 9763008 від 10.10.2011 року)

Свої вимоги мотивує тим, що зазначена квартира знаходяться під заборонами, накладеними постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 17.02.2009 року у виконавчому провадженні № 11475063; постановою державного виконавця Галицького ВДВС Львівського міського управління юстиції на підставі Ухвали Галицького районного суду м. Львова від 17.11.2009 року; постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 28.09.2010 року у виконавчому провадженні № 20959602; постановою слідчого СЧ СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 09.02.2011 року; постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського міського управління юстиції від 26.09.2011 року у виконавчому провадженні № 28857332. Позивач як переможець електронних торгів по реалізації предмету обтяження, тобто спірної квартири, є добросовісним набувачем нерухомого майна, жодного відношення до кримінального провадження не мав, не являється підозрюваним, обвинуваченим, чи потерпілим. Позивач вважає, що наявність заборони порушує права власника, а тому просить суд зняти арешт з квартири № 13 у будинку № 6/8 на проспекті Свободи у м. Львові.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просить їх задовольнити; надав пояснення аналогічні, викладені у фабулі позовної заяви.

Представник відповідача Галицького ВДВС м.Львова проти позову не заперечив; пояснив,що виконавча служба також зверталась до відділу примусового виконання рішень ВДВС ГТУЮ у Л/о та до Шевченківського ВДВС з приводу вилучення запису про арешт майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна- кв.13 по пр. свободи,6/8 в м.Львоі, яка відповідно до протоколу №62592 від 18.03.2015р. продана з прилюдних торгів ОСОБА_1,який не має можливості реалізувати право власності на придбане майно.Однак, відповіді на звернення виконавчою службою не отримано.

Представники відповідачів - Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області, СВ ЛМУ ГУ МВС України, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, наслідки неявки.

Представники третіх осіб - Реєстраційної служби ЛМУЮ, ОСОБА_2, ПАТ «ПриватБанк» в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, наслідки неявки.

Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін, та ухвалити по справі рішення.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, з'ясувавши обставини справи, надані докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником квартири № 13 в будинку № 6/8 на проспекті Свободи у м. Львові, загальною площею 61,9 кв.м.

Факт набуття ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру підтверджується Свідоцтвом від 22.05.2015 року, виданим Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Після набуття права власності на спірну квартиру ОСОБА_1 зясував, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 17.02.2009 року у виконавчому провадженні № 11475063 накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_2; постановою державного виконавця Галицького ВДВС на підставі Ухвали Галицького районного суду м. Львова від 17.11.2009 р. накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_2; постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 28.09.2010 року у виконавчому провадженні № 20959602 накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_2, окрім житлового будинку та земельної ділянки; постановою слідчого СЧ СВ ЛМУ ГУ МВС України від 09.02.2011 р. накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 в межах розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та інших; постановою державного виконавця Галицького ВДВС від 26.09.2011 року у виконавчому провадженні № 28857332 накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2

Позивач, на час накладення арештів на майно ОСОБА_2 жодного відношення до квартири не мав; не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні, відтак, накладення заборони на належну йому квартиру № 13 в будинку № 6/8 на проспекті Свободи у м. Львові, є протиправним та порушує його право власності охоронюване законом.

Арешти, накладені державними виконавцями, здійснювались у межах стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь ПАТ «Приватбанк», в іпотеці якого перебувала квартира №13 в будинку № 6/8 на проспекті Свободи у м.Львові, а кошти отримані від продажу квартири були перераховані ПАТ «Приватбанк».

Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності на вище вказаний автомобіль набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.

Нормами ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника.

В даному випадку в діях позивача не встановлено неправомірної поведінки при купівлі квартири № 13 в будинку № 6/8 на проспекті Свободи у м. Львові; майно придбано у законний спосіб; належним чином оформлено правовстановлюючі документи.

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладенні у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України.

Приписами ч.1 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Доводи суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини».

Таким чином, з огляду на наведені доводи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, на підставі ст. 41 Конституції України, норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 15,16, 316,317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Звільнити з-під арешту квартиру № 13 у будинку № 6/8 на проспекті Свободи у м. Львові, загальною площею 61,9 кв.м., належну на праві приватної власності ОСОБА_1, накладеного згідно: постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 17.02.2009 року у виконавчому провадженні № 11475063; постанови державного виконавця Галицького ВДВС Львівського міського управління юстиції на підставі Ухвали Галицького районного суду м. Львова від 17.11.2009 року; постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області від 28.09.2010 року у виконавчому провадженні № 20959602; постанови слідчого СЧ СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 09.02.2011 року; постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського міського управління юстиції від 26.09.2011 року у виконавчому провадженні № 28857332.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна арешти на квартиру № 13 у будинку № 6/8 на проспекті Свободи у м. Львові, загальною площею 61,9 кв.м. (запис 9760390 від 25.12.2009 pоку, запис 9761891 від 29.09.2010 року, записи 9762447 та 9762344 від 07.10.2010 pоку, запис 9760445 від 14.02.2011 pоку, запис 9763008 від 10.10.2011 року).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.Р.Волоско.