АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Чех Н.А.
№22-ц/796/ 838/2017 Доповідач Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Левенця Б.Б., Слободянюк С.В.,

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 26 травня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 2 493 грн. 26 коп. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 21 вересня 2015 року складає 47 213 грн. 42 коп. та яку позичальник, незважаючи на вимоги, не погасив.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з 26 травня 2008 року по 17 квітня 2013 року закрито.

Рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Акцент- Банк» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за кредитним договором від 26 травня 2008 року за період з 17 квітня 2013 року по 21 вересня 2015 року скасовано. У позові в цій частині відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У своїй апеляційній скарзі представник ПАТ «Акцент-Банк» просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує, що в матеріалах справи наявна Заява від 26.05.2008 р. про отримання кредиту з визначеним розміром у сумі 2 493,26 грн. на строк по 26.11.2009 року, зі встановленою процентною ставкою у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості, єдино разової винагороди у сумі 399,60 грн., щомісячної винагороди у сумі 91,00 грн. та іншими умовами, підписання якої здійснено особисто відповідачем ОСОБА_1 чого не було зроблено судом, що є грубим порушенням ст.ст.58-60 ЦПК України та виключає відмову у задоволенні цього позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимим доказами укладення з відповідачем договору, зокрема підписання останнім Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26 травня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 2 493 грн. 26 коп. зі сплатою процентів у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном погашення кредиту до 26 листопада 2009 року (а.с.6).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року, що набрало законної сили, із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» було стягнуто кредитну заборгованість 9 209 грн. 40 коп.

Звертаючись до суду із даним позовом, Банк вказав на те, що оскільки рішення суду від 01.11.2013 року не виконується, кредитор має право на пред'явлення вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 47 213,42 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 360,67 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, суд апеляційної інстанції, установивши, що судове рішення про задоволення вимог кредитора боржник не виконав, приходить до висновку, що правовідносини сторін, які випливають із кредитного договору не припинилися.

Окрім того, нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору з моменту ухвалення судового рішення передбачено законом, та ґрунтується на вищезазначених нормах матеріального права.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15., від 21.09.2016 року у справі №6-311/3310/14-ц.

Таким чином, пеня, що нарахована Банком після ухвалення рішення, є такою, що підлягає до стягнення.

Разом з тим, у своїй позовній заяві позивач просить стягнути 52 047,30 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості, проте, суд таку вимогу задовольняє лише частково, оскільки рішенням суду від 01 листопада 2013 року вже вирішувалося питання про стягнення пені у розмірі 32 640,38 грн., суд задовольнив вимогу частково та стягнув пеню у розмірі 2 483,88 грн. на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто зменшив розмір пені за власною ініціативою, при цьому пеня у розмірі 32 640,38 грн. була предметом розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про стягнення пені у розмірі 19 407,00 грн. (52047,30 грн. - 32 640,38 грн.)

Щодо вимоги про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2 360,67 грн. - штрафу (процентна складова), то вони підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Оскільки штраф у розмірі 500 грн. є фіксованим, та таким, що стягнутий за рішенням суду від 01.11.2013 року, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

В свою чергу нарахований позивачем штраф у розмірі 2 360,67 грн. підлягає стягненню лише у розмірі 509,87 грн., оскільки такий штраф був стягнутий рішенням суду від 01.11.2013 року у розмірі 1850,80 грн.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Умовами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 484,46 грн. та 532,90 грн. за подання апеляційної скарги.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішень суду та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» 19 407 грн.00 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання та 509 грн. 87 коп. штрафу (процентна складова).

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір за подання позову у розмірі 484,46 грн. та 532,90 грн. за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді