Справа № 136/2065/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" січня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабушка ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим за життя спадкодавця 14.10.1993 року, однак заповітом не було охоплено все майно, зокрема: до складу спадщини увійшло ще й право на земельну частку (пай), яке ОСОБА_2 отримала за життя шляхом внесення її до списку громадян, яким передаються земельні ділянки у власність, що є додатком до розпорядження голови райдержадміністрації від 30.09.2008 року за №272. До кола спадкоємців увійшла вона, ОСОБА_1, будучи спадкоємцем за заповітом, а також вона має право на спадкування як спадкоємець п'ятої черги за законом. Спадщину вона прийняла шляхом звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту в межах шестимісячного строку. Інші спадкоємці попередніх черг таке своє право не використали, тому вона є єдиним спадкоємцем як за заповітом так і за законом. Проте постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай), оскільки заявником не було надано документ, який підтверджує право спадкодавця на вищевказану земельну частку (пай). Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а таке її право не визнається, тому вона просить суд здійснити захист її порушених прав у спосіб шляхом визнання за нею права на майно, що увійшло до складу спадщини та не було охоплено заповітом.

В судове засідання позивач та її представник не з'явились, однак представник позивача - адвокат Гуця О.П. надав суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить його задовольнити, а розгляд справи здійснювати за його відсутності та за відсутності позивача.

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи у його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не направив.

03.01.2016 року електронною поштою за підписом заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до суду направлено заперечення проти позову, в якому зазначено, що вирішення питання, яке є предметом позову не відноситься до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, отож вони є неналежним відповідачем, у зв'язку із чим в задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Ураховуючи те, що позивач та її представник скористались вказаним вище правом, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та норми законодавства, які їх регулюють, дійшов висновку про таке.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Турбів померла ОСОБА_2, на що вказує свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1. Після її смерті відкрилась спадщина.

З матеріалів спадкової справи №152/2010 до майна померлої ОСОБА_2, що були витребувані судом встановлено, що за життя 14.10.1993 року спадкодавець на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, яке було посвідчене секретарем виконкому Турбівської селищної ради та зареєстрованого в реєстрі за №368. Відповідно до цього заповіту, спадкодавець заповіла належний їй будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1, ОСОБА_4, тобто позивачеві, що доведено відповідно свідоцтвом про народження (а.с.6), довідкою відділу ДРАЦС про реєстрацію шлюбу (а.с.7), свідоцтвом про розірвання та укладення шлюбу (а.с.8, 9).

В межах шестимісячного строку спадкоємець за заповітом використала своє право на спадкування, подавши нотаріусу заяву відповідного змісту. Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що ОСОБА_2 за життя набула право на земельну частку (пай) відповідно до розпорядження від 30.09.2008 року за №272, відповідно до якого ОСОБА_2 було внесено до списку громадян, яким передаються земельні ділянки у власність для ведення особистого селянського виробництва на території Турбівської селищної ради та запроектовано земельну ділянку за №250, розміром 2,0000 га, ділянка НОМЕР_2 (а.с.20 - 25).

Вказане доведене й листом Відділу Держгеокадастру у Липовецькому районі від 23.11.2016 року, у якому також окрім вищевказаних відомостей зазначено, що Державний акт ОСОБА_2 не видавався.

Матеріали справи доводять факт родинних стосунків між спадкодавцем та позивачем, відповідно до яких позивач увійшла до п'ятої черги спадкування за законом, отож набула права на спадкування майна, що належало спадкодавцеві, спадщину вона прийняла, отож право на земельну частку (пай) належить їй в силу ст.1268 ч.5 ЦК України з моменту відкриття спадщини.

Проте 01.11.2016 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім'я позивача нотаріального акту на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Така відмова нотаріуса була мотивована тим, що заявником нотаріусу не було надано документа, який посвідчував би право спадкодавця на земельну частку (пай), крім цього таке майно не увійшло до заповіту посвідченого секретарем виконкому Турбівської селищної ради 14.10.1993 року та зареєстрованого в реєстрі за №368.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтями 1218, 1219 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права і обов'язки, які нерозривно пов'язані з особою спадкодавця.

Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Питання приватизації земельної ділянки громадянами України із земель, що перебувають у державній чи комунальній власності, регулюється нормами земельного законодавства.

За правилами п. 1 ст. 25 Земельного кодексу при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Такі особи мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 5 вищезазначеної статті).

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (ст.81 ЗК України).

За приписами ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 та ч.4 вказаної норми, громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільської, селищної, міської ради або районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

З аналізу вказаних норм слідує, що процес приватизації розпочинається із волевиявлення особи, яка має вираз у клопотанні на отримання земельної ділянки.

Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують факт, що ОСОБА_2 реалізувала таке своє право на отримання земельної ділянки, у зв'язку із чим її було внесено до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай), тобто ще за її життя.

В Інформаційному листі 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, судам роз'яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі ч.3 ст.116 ЗК до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Статтею 122 ЗК України визначено органи до повноважень яких віднесено питання передачі земельних ділянок у власність або у користування, відповідно до якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Зважаючи на те, що успадкована позивачем земельна ділянка входить до категорії земель сільськогосподарського призначення державної власності, отож Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є належним відповідачем за пред'явленим позовом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено очевидну наявність порушеного права позивача, яке підлягає захисту судом у спосіб визнання за ним права на земельну частку (пай), якого набув спадкодавець за життя та яке позивач успадкувала в установленому законом порядку.

На підставі вищевикладеного ст. ст. 1218, 1220, 1225, 1268, 1270, 1296 -1298 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 80, 158, 169, 209-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай), площею 2,0000 га, що розташована на території Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який згідно додатку за №2 до розпорядження Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області від 30.09.2008 року за №272 запроектований за №250, ділянка НОМЕР_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Турбів, Липовецького району вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко