ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9750/16-ц
провадження № 2-о/753/29/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення режиму окремого проживання подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення режиму окремого проживання подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 18.05.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між сторонами по справі, актовий запис №390. Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 1.07.2013 року ОСОБА_3 було засуджено за ч.3, ст.305; ч.3, ст.309 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності. 17.07.2014 року його було звільнено з місць позбавлення волі. Однак з травня 2015 року всі відносини між сторонами були припинені. Позивач є віруючою людиною і її віра дозволяє розривати шлюб між подружжям тільки у зв'язку зі зрадою одного із них. Оскільки такої інформації у позивачки немає, тому просять встановити між сторонами режим окремого проживання, які вже і так проживають в різних помешканням.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5. вимоги позову не визнали, пояснивши, що практично відносини між сторонами припинились і сім'я фактично розпалась. В 2015 році коли відповідач прийшов додому, то побачив, що його речі були виставлені на вулицю, а до будинку його не впустила позивачка. Остання діяла швидше всього під впливом третіх осіб, тому підстав для задоволення позову немає.

Заслухавши сторони, їх представників, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.

Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

У відповідності до ст.120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором.

У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Як встановлено в судовому засіданні 18.05.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, актовий запис №390 (а.с.9). Спільних дітей у сторін немає. Спору щодо набутого спільного майна не існує.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 1.07.2013 року ОСОБА_3 було засуджено за ч.3, ст.305; ч.3, ст.309 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності (а.с.3-8). 17.07.2014 року його було звільнено з Житомирської виправної колонії №4 за ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 9.07.2014 року на підставі ст.2 Закону України „Про амністію" від 8.04.2014 року (а.с.19).

Аналізуючи зміст ст.119 СК України, суд вважає, що для встановлення для подружжя режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.

Як стверджують сторони (подружжя), вони з травня 2015 року проживають окремо один від одного; позивач ОСОБА_2 не бажає проживати разом зі своїм чоловікомОСОБА_3 і бажає встановити для них режим окремого проживання, стверджуючи, що таке рішення відповідає інтересам подружжя (сторін), сторони ознайомлені з правовими наслідками встановлення режиму окремого проживання подружжя, тощо.

Як пояснили сторони, позивач ОСОБА_2 на даний час зареєстрована (а.с.12) і проживає фактично за адресою: АДРЕСА_1; відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за тією ж адресою, але проживає в м. Києві за іншою адресою.

За таких обставин, оскільки підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно; обидва подружжя (сторони) проживають за різними адресами і сімейні відносини між подружжямприпинені, томупідстав для відмови в задоволенні позову в судовому засіданні не встановлено, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 у даній справі підлягають задоволенню.

Керуючись ст.10-11; 15, 30, 57-59; 60, 209; 209-218 ЦПК України, на підставі ст.119, 120 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити режим окремого проживання подружжя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Києва, громадянки України та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Шираз, Ісламської республіки Іран, громадянина Ісламської республіки Іран, які перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.05.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №390.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :