Справа №751/6802/15-ц
Провадження №6/751/843/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Ченцової С. М.

при секретарі Сащенко О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Чернігові справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 30.10.2014 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнський фінансовий союз від 30.10.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, поновлення строку на оскарження рішення третейського суду (а.с.1-3, 29-31).

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що рішення третейського суду, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що спірні правовідносини регулюються Законом України Про захист прав споживачів, а тому дана справа не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України Про третейські суди, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Крім того, третейське застереження, яке міститься в п.11 кредитного договору, суперечить вимогам ст.ст.4, 5, 33, 36-39 Закону України Про третейські суди. Вказує, що про оскаржуване рішення третейського суду дізнався лише в травні 2015 року, а копію рішення отримав лише 12.06.2015 року, у звязку з чим пропустив передбачений законодавством термін його оскарження, який просить поновити.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.07.2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 30.10.2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25.08.2015 року ухвалу суду від 24.07.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17.05.2017 року, скасовано ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.07.2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25.08.2015 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник та його представник у судове засідання не зявилися, про день та час проведення розгляду справи повідомлені належним чином, 10.07.2017 року від представника заявника надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник заінтересованої особи ПАТ Альфа-Банк в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ст. 389-4 ЦПК України, суд вважає за можливе слухати справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів в справі, оскільки неявка осіб не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, матеріали справи третейського суду №3264-9/1096/14, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнський фінансовий союз 30.10.2014 року третейським суддею Москаленко Н.Ю. по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу було прийнято рішення, згідно якого позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» були задоволено в повному обсязі, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість на суму 62 834,29 грн та 400 грн витрати по сплаті третейського збору (а.с.13-14 даної справи, а.с.35-37 третейської справи).

Відповідно до ст. 51 Закону України Про третейські суди, рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених даним Законом.

Зокрема, рішення третейського суду може бути оскаржено сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ. Заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом.

При вирішенні питання про дотримання ОСОБА_1 строків, передбачених ст. 51 Закону України Про третейські суди, суд враховує, що як наголосив Європейський суд з прав людини у справі Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії, сторони повинні мати можливість скористатися правом на вчинення позову з того моменту, коли вони ознайомилися із рішенням, що покладають на них обовязки або можуть порушувати їхні законні права чи інтереси. Як засіб спілкування між органами та сторонами, вручення рішення створює можливість для сторін знайомитись з рішенням та підставами для нього, таким чином надаючи їм змогу оскаржити його, якщо вони вважатимуть це за доцільне.

Враховуючи те, що рішення третейського суду було винесено 30.10.2010 року, заява про скасування рішення була подана до суду 30.06.2015 року (а.с.19), після того, як заявник дізнався про оскаржуване рішення та отримав його копію(а.с.32-35, 15 зв), що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, а тому виходячи з положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, суд вважає, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Суд, виходячи із змісту ст. 51 Закону України Про третейські суди та рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2008 від 10.01.2008 року, вважає, що з метою захисту прав та інтересів сторін органами правосуддя, якими не є третейські суди, заяву сторін необхідно вирішувати по суті.

Частиною третьою статті 51 Закону України Про третейські суди та ст. 389-5 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме: справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано недійсною судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідає вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обовязки осіб, які не брали участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 490065410, про надання останньому кредиту в сумі 18649,31 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,5% річних. Цільове використання кредиту придбання транспортного засобу (а.с.6 даної справи).

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України "Про третейські суди" підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Однак, як вбачається із матеріалів справи кредитний договір № 49005410 від 05.05.2008 року не містять третейської угоди.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, предметом за укладеним резидентами кредитним договором була іноземна валюта долари США.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обовязки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків.

Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-831цс14 дійшов правового висновку, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб забезпечення стабільності української грошової одиниці гривні. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку третейськими судами.

Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-831цс14, у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що справа, у якій було прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, а отже відповідно до п. 1 ч. 1 ст.389-5 ЦПК України, п. 1 ч. 3 ст.51 Закону України "Про третейські суди" є підставою для скасування рішення третейського суду

Керуючись ст.ст. 11, 57-60, 209, 218, 389-1, 389-4- 389-6, 293 ЦПК України, Законом України Про третейські суди, суд

Ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із заявою про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 30.10.2014 року у справі №3264-9/1096/14.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнській фінансовий союз від 30.10.2014 року у справі №3264-9/1096/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд м. Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час її проголошення - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя С. М. Ченцова