Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №315/854/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М.
Провадження № 22-ц/778/1162/17 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.

Воробйової І.А.

при секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної М.А. до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2015 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 17.08.2011 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 20 000грн., зі сплатою відсотків 10 % річних та з кінцевим терміном повернення, не пізніше 17.08.2014 року.

Взяті зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, і станом на 04.08. 2015 року утворилась заборгованість в сумі 70 733,49 грн.

Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 70и 733,49 грн.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 18 353,08 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, провадження у справі закрити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи 17.08.2011 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «»Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ВLaЖГА00063257, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 20000 грн., на задоволення поточних потреб, з встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 10,00% річних та терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 17.08.2014 року.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору банк надає відповідачу грошові кошти в національній валюті, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, але відповідач порушив зобов`язання ,тому Банк просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № ВLaЖГА00063257 від 17.08.2011 року в сумі 70733,49 грн.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Районний суд ,правильно встановив характер спірних правовідносин і обґрунтовано визначився ,що відповідач має заборгованість за кредитним договором, доказів її повного погашення не надав, вимоги позивача про стягнення заборгованості по поверненню кредиту, сплаті відсотків та комісії за кредитним договором є обґрунтованими, поданими в межах строку загальної позовної давності, підтвердженими матеріалами справи і підлягають задоволенню.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 4.2 кредитного договору від 17.08.2011 року передбачено, що у випадку невиконання Позичальником обов'язку, передбаченого п. 3.3.3 Загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за Договором перевищило 60 календарних днів, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку штраф у розмірі, визначеному в п.8 Спеціальної частини договору (25% від суми кредиту) (а.с. 12).

Відповідно до п. 3.3.3 Загальної частини договору, у випадку прострочення виконання будь-яких зобов'язань за Договором, не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дати отримання письмової вимоги Банку, надати до Банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку (а.с. 11).

Таким чином, відповідно до вказаних умов договору (п. 4.2. та п. 3.3.3), право у Банку на стягнення штрафу з відповідача виникає лише через 10 календарних днів з дати отримання письмової вимоги Банку, надати до Банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу відповідача за останні півроку. Іншого в частині штрафу договір не містить.

Разом з тим банк ні у позові не посилався на вказане порушення відповідачем, ні в матеріалах справи відсутня така письмова вимога Банку надати до Банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу відповідачем за останні півроку, невиконання якої за договором є єдиною підставою для нарахування штрафу.

Таким чином ,правомірними є висновки суду першої інстанції про те, що вимоги банку в цій частині є недоведеними і такими, що не відповідають умовам договору, а тому не підлягають задоволенню.

Фактично не погоджуючись з розміром стягнення ОСОБА_3 свого розрахунку, на спростування розміру заборгованості наданого позивачем ані до суду першої інстанції ,ані до апеляційної скарги не надав. Посилання в апеляційній скарзі на вимоги ч.2 ст.1050 ЦК України ,щодо зміни позивачем строку виконання зобов'язань за кредитним договором також належними доказами не підтверджено.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року по цій справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: