Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2727/17 Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова Л.О.
Є.У.№ 332/609/17 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності,
ВСТАНОВИЛА:
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 2010 року на підставі рішення Запорізької міської ради від 25.09.2010 року між нею та відповідачем існують правовідносини щодо оренди земельної ділянки площею 0,0051 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення Запорізької міської ради від 05 березня 2014 року № 21/42 «Про поновлення ФОП ОСОБА_1 договору оренди землі по АДРЕСА_1 для розташування кіоску» договір оренди землі був поновлений з укладанням нового договору 11 червня 2014 року строком на 3 роки.
Земельна ділянка за вказаним договором оренди була передана для розміщення кіоску № НОМЕР_1 , оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем,зареєстрованим в установленому порядку, і здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі. Цільове використання земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Нова назва АДРЕСА_1 на теперішній час вулиця Добровольчих батальйонів.
Згідно з дозволом, наданим Заводською районною адміністрацією Запорізької міської ради 19.05.2010 року, протягом 2010- 2016 рр. була проведена реконструкція кіоску, який в результаті збільшення площі забудови віднесений до категорії «торгівельний павільйон», категорія складності 11, клас наслідків (відповідальності) СС1.
Звітом про проведення технічного обстеження, складеним При ватною науково-виробничою фірмою «Стройіндустрія-Л» від 04 листопада 2016року підтверджується. Що павільйон має фундамент стрічковий монолітний залізобетонний з глибиною закладання - 0,8 м, тобто об`єкт нерозривно поєднаний з землею і відповідно є нерухомим майном.
Вважає, що реконструкцію торгівельного павільйону здійснено у відповідності з вимогами законодавства, що регулює містобудівництво: позивач має зареєстрований договір оренди земельної ділянки;узгоджену всіма заінтересованими службами міста технічну документацію на реконструкцію.
Тобто, позивач стверджує, що будівництво не є самочинним, а проведено з дозволу органі мі свого самоврядування власника земельної ділянки.
Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, визнати право власності на торгівельний павільйон.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року позовну заяву задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на торгівельний павільйон, розташований по АДРЕСА_2 .
Не погоджуючись з рішенням суду ЗМР подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказаних вимог судом не дотримано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набула право власності на нерухоме майно і це право має бути визнане судом.
Разом з тим, у судовому рішенні аналізується договір оренди землі, суд доходить висновку про те, що він є безспірним, укладеним та діючим, Але такий договір не передбачав створення приватної нерухомості на орендованій земельній ділянці.
Так, договір оренди землі № 00242 від 11.06.2014 року, укладений між Запорізькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , та ним передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування кіоску № НОМЕР_1 , яка знаходиться : АДРЕСА_1 .
У договорі не зазначено,що такий кіоск є нерухомістю а договір укладається з умовою набуття орендарем права власності на нерухоме майно.
Аналізуючи Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р, ст..3якого визначається порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який набув чинності з 12.03.2011 р. та положення Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, суд дійшов висновку, що вони можуть бути застосовані до прав тат обов`язків сторін даного спору.
Разом з тим, згідно вищевказаного Порядку, заявник зобов`язаний для державної реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, право власності на яке визнається на підставі рішення суду, крім інших необхідних для відповідної реєстрації документів, подати документ, що відповідно до вимог законодавств засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Відтак посилаючись на зазначену норму, суд визнав фактично що будівництво нерухомої будівлі було самочинним.
Та обставина, що позивачці було надано дозвіл на реконструкцію кіоску не означає, що ця реконструкція мала призвести до створення нерухомої будівлі .
Виходячи з положень ст. 328, 331, 374 ЦК, судова колегія вважає, що підстав для створення об`єкту нерухомості на орендованій землі та визнання права власності за позивачкою немає.
За ст. 328 ЦК право власності набувається лише на підставах не заборонених законом.
Жодного дозволу власника земельної ділянки на створення нерухомого майна укладені договори оренди не передбачали.
За ст. 376 ЦК будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст.309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу Запорізької міської ради задовольнити
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності відмовити.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:
Судді: