Справа № 565/1631/15-ц
Провадження № 2/565/79/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області-

під головуванням судді Ковтуновича М.І.,

при секретарі судового засідання Ломазі С.О.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника органу опіки та піклування Самохіної О.М.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_7, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що ОСОБА_5 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. В липні 2008р. в квартирі зареєструвалися та почали проживати син позивача ОСОБА_4 зі своєю дружиною ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_7 У кінці серпня 2013р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виселилися з квартири АДРЕСА_1, їх речей там немає. 14.11.2013р. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвали шлюб, та місце проживання ОСОБА_7 було визначено разом із матір'ю. Посилається, що квартиру АДРЕСА_1 відповідачі за власною ініціативою залишили більше одного року тому і більше до неї не поверталися. Факт реєстрації відповідачів у житлі порушує право позивача, як власника, на свій розсуд користуватися та розпоряджатися даним житлом. ОСОБА_5 покликається, що житлово-комунальні витрати нараховуються, в тому числі, й на ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а оплачує їх позивач.

З наведених підстав позивач вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю. З її пояснень слідує, що відповідачі не є членами сім'ї ОСОБА_5 Відповідач виселилася із квартири АДРЕСА_1 самостійно і забрала свої речі в серпні 2013р. З того часу вона не поверталася до квартири АДРЕСА_1. Перешкод відповідачам у користуванні спірною квартирою не було. Позивач звернувся за захистом свого права власності, оскільки через реєстрацію місця проживання відповідачів у даній квартирі, він не може розпорядитися квартирою АДРЕСА_1, хоча має намір відчуження квартири.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги щодо визнання відповідача ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 визнала. Однак не визнавала вимог щодо визнання таким, що втратив право користування тією ж квартирою ОСОБА_7 В поясненнях покликалася на те, що дійсно відповідачі із серпня 2013р. не проживають у квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_6 не користувалася спірною квартирою без поважних причин, через причинення відносин із ОСОБА_4 Вважає, що у ОСОБА_7 поважна причина непроживання у даній квартирі, оскільки він вимушений був переїхати проживати туди, де проживає його мати. В теперішній час ОСОБА_6 забезпечує ОСОБА_7 житлом.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні давав пояснення, що відповідач пішла проживати до іншого чоловіка. При розірванні шлюбу із відповідачем був спір щодо визначення місця проживання дитини і суд визначив місце проживання ОСОБА_7 із матір'ю. Відповідач забрала ОСОБА_7 і він проживає з нею. Вважає, що цим позовом не порушуються житлові права дитини, оскільки до цього часу ОСОБА_7 забезпечує житлом його мати. У разі необхідності, у випадку неможливості проживання ОСОБА_7 із матір'ю, він зможе проживати за місцем проживання батька.

Представники органу опіки та піклування висловили міркування про недоцільність визнання ОСОБА_7 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, посилаючись, що в такому разі буде порушено житлові права дитини. Однак, орган опіки та піклування не вирішив питання про затвердження висновку щодо доцільності або ж недоцільності визнання малолітнього ОСОБА_7 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи, представника органу опіки та піклування, дослідивши та оцінивши інші докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_5

З копії договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2008р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.06.2008р. серії ССІ №264954 вбачається, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1. Судом також встановлено, що в липні 2008р. ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_4, мають спільного сина ОСОБА_7, 2011р.н. Шлюб між подружжям ОСОБА_5 було розірвано згідно із рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14.11.2013р. та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7 із матір'ю. У квартирі АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Копією акта ЖЕД-1 від 05.11.2015р. підтверждено, що під час перевірки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були відсутні у квартирі АДРЕСА_1.

Представником відповідача визнано, що відповідачі не проживають у квартирі АДРЕСА_1 із серпня 2013р.

Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області брав участь у справі, однак не спромігся протягом тривалого часу ухвалити висновок щодо питання про доцільність або ж недоцільність визнання малолітнього ОСОБА_7 таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Тому, зважаючи на думку осіб, які беруть участь у справі, враховуючи відсутність даних про наявність реальної можливості отримати висновок органу опіки та піклування з розглядуваного питання, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду справи, слід вирішувати справу на підставі наявних доказів.

З обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не є ні теперішніми, ні колишніми членами сім'ї власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 Вони не мають такого ступеню споріднення, що міг би бути самостійною підставою вважати їх членами сім'ї власника квартири, а спільно вони, як одна сім'я із власником житла, не проживали.

Відносини, що виникли між сторонами, врегульовані цивільним законодавством.

Згідно із нормами ст.ст.317 ч.1, 319, ч.1, 391 ЦК саме власникові належать право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Та власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.383 ч.1 ЦК тільки власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

В судовому засіданні не доведено доказами, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 мають речові права на чуже майно - квартиру АДРЕСА_1, належну позивачу на праві власності. Законом, договором чи іншим актом не встановлювалось право зазначених осіб на користування спірною квартирою і не визначений обов'язок ОСОБА_5 надати у користування відповідачу та її сину жиле приміщення (ст.ст.401, 402 ЦК).

Та обставина, що власник квартири надавав згоду на вселення і реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 свідчить лише про законність її вселення у житло, але законом не передбачено, що такий факт породжував би право строкового чи безстрокового користування житлом. Власник квартири, діючи в межах обсягу змісту права власності, вимагає визнати вказаних осіб такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. Такі вимоги власника ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст.16 ЦК суд може захистити цивільне право іншим способом, що встановлений законом. Законодавством України встановлено такий спосіб захисту порушеного права, як визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На думку суду, є підстави застосувати по аналогії закону вказану норму і до особи, яка не належить до кола членів сім'ї власника житла.

Вирішуючи цей спір суд вбачає, що в разі задоволення позову не відбудеться порушення житлових прав малолітнього ОСОБА_7, адже, відповідно до рішення суду його місце проживання визначене із матір'ю ОСОБА_6, а не із батьком ОСОБА_4 ОСОБА_6 забезпечує ОСОБА_7 житлом протягом тривалого часу - із серпня 2013р. і до нинішнього часу та немає фактів про те, що дитина протягом цього часу не мала де проживати. Крім того, суд враховує, що батько дитини ОСОБА_4 відстоював у суді визначення місця проживання дитини із ним і при розгляді теперішнього позову стверджує, що у випадку зміни життєвих обставин у сина, останній могтиме проживати за місцем проживання ОСОБА_4 Це свідчить про свідому і добропорядну позицію батька дитини щодо надання своєму сину ОСОБА_7 житла, у разі такої необхідності. Але в той же час, це не має бути перешкодою до реалізації прав позивача як власника квартири АДРЕСА_1. Суд одночасно констатує, що обов'язком батьків є забезпечення належних умов життя дитини, а ухилення їх від виконання такого обов'язку тягне юридичну відповідальність.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню повністю.

Із відповідача слід стягнути документально підтверджені судові витрати позивача в сумі 487, 20 грн.

Керуючись ст.ст.8, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :