Справа № 159/3956/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Миронюк М.Г.
Провадження № 22-ц/773/138/17 Категорія: 50 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Шевчук Л. Я.,

суддів Подолюка В. А., Данилюк В. А.,

секретар с/з ОСОБА_1,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року позивач ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов мотивовано тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 17.04.2001 року. Вони мають чотирьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4. Позивач вказує, що оскільки у них з відповідачем різні релігійні переконання між ними постійно виникають сварки, відповідач застосовує щодо неї та дітей фізичне насилля, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, а тому вона прийняла рішення розірвати з ним шлюб і в даний час у справі призначено судове засідання. Позивач також зазначає, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а відповідач кошти на утримання дітей не надає і будь-якої участі у вихованні дітей не приймає, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей в сумі 600 (шістсот) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року в даній справі позов задоволено. Суд постановив стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6, в користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, в сумі 600 (шістсот) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2016 року і до досягнення ними повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місць допущено до негайного виконання. Стягнуто з відповідача в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача заперечила та просила її відхилити.

Позивач в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена судом про час та місце судового засідання, а тому суд вважає за можливе розглядати справу без її участі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції виходив із рівності обов'язків батька та матері утримувати дитину до її повноліття, також врахував стан здоров'я та матеріальне становище дітей, який є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, яке є теж задовільним, а також відсутність у відповідача інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний був би утримувати відповідно до Сімейного кодексу України.

Судом першої інстанції встановлено із матеріалів справи та пояснень осіб, які беруть участь у справі, наступне.

Позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 перебувають з 17 квітня 2001 року у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ЕГ № 037408, виданим 17 квітня 2001 року Карасинською сільською радою Камінь - Каширського району Волинської області (а.с.10).

Позивач та відповідач мають чотирьох дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕГ № 122360, виданого 18 травня 2004 року Карасинською сільською радою Камінь - Каширського району Волинської області (запис № 4 від 18 травня 2004 року); сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕГ № 078447, виданого 04 вересня 2008 року виконавчим комітетом Білинської сільської ради Ковельського району Волинської області (запис № 11 від 2008 року); сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 154913, виданого 25 квітня 2012 року виконавчим комітетом Білинської сільської ради Ковельського району Волинської області (запис № 8 від 25 квітня 2012 року); дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_11, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 193795, виданого 25 квітня 2014 року Білинською сільською радою Ковельського району Волинської області (запис № 8 від 25 квітня 2014 року) (а.с.6а, 7, 8, 9).

Сторони та їхні діти зареєстровані та фактично проживають в одному жилому будинку (а.с. 21).

У провадженні Ковельського міськрайонного суду Волинської області знаходиться справа про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем.

Із матеріалів справи також убачається, що відповідач вчиняв насилля в сім'ї, за що постановами суду від 07.04.2016 року та від 18.05.2016 року притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 та за ст.173-2 ч.2 КУпАП і на нього накладалося адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт (а.с.59, 51).

З відповіді начальника Ковельського ВП від 18.11.2016 року на запит адвоката ОСОБА_4 вбачається, що 09.11.2016 року в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення зареєстровано заяву ОСОБА_3 щодо протиправної поведінки його дружини, яка не дає йому продати зерно (а.с.62).

Вказане свідчить про те, що між подружжям існують напружені відносини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Стаття 182 Сімейного кодексу України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу - визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Аліменти стягуються на користь того із батьків, з ким проживає дитина.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач як батько неповнолітніх дітей зобовязаний їх утримувати, а також з тим, що оскільки відповідач по трудовому чи цивільно-правовому договору не працює, займається сільським господарством, його дохід є мінливим, а тому вимога позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є обґрунтованою.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він забезпечує сім'ю продуктами харчування та одягом, не звільняє його від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки в даній ситуації це відповідає інтересам дітей.

Суд першої інстанції взяв до уваги те, що на утриманні у відповідача немає інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати, стан здоров'я відповідача є задовільним, він є працездатним.

Також, судом враховано розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років з розрахунку на місяць, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01 травня становить 1228 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років становить з 01 травня - 1531 гривню, вимоги ст. 182 СК України, а також те, що обовязок по утриманню дітей до досягнення ними повноліття покладається законодавством на обох батьків, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, які не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді