АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3883/17 Справа № 200/4440/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Женеску Е. В. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Григор'євої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Дніпропетровської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року позов ОСОБА_5 до Дніпропетровської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - задоволено частково. Стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_5 середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду з 17.12.2014 по 14.07.2016 в сумі 113501,52 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2017 року заяву представника відповідача Дніпровської міської ради - ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Дніпропетровської міської ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати - залишено без задоволення (а.с.92-94).

Не погодившись з рішенням суду, Дніпровська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 р. та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду від 16.12.2014 р. у справі № 403/6907/12 частково задоволено позов ОСОБА_5, а саме: визнано незаконними та скасовано розпорядження ДМР № 291-к від 09.04.2012 р. про звільнення ОСОБА_5 та наказ про звільнення ОСОБА_5 № 233-к від 02.04.2012 р. Поновлено ОСОБА_5 на посаді начальника КЖЕП № 7. Стягнуто з КЖЕП № 7 на користь ОСОБА_5 заробітнуплату за час вимушеного прогулу за період з 10.04.2012 р. по 16.12.2014 р. в сумі 202 117,68 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішення суду переглядалось в апеляційному і касаційному порядку та залишено без змін.

06 травня 2015 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Дніпропетровській області Березкіною Т.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Державним виконавцем вживалися передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, зокрема 08.09.2015 р. накладено на боржника ДМР штраф в сумі 1020,00 грн. в зв'язку з невиконанням боржником виконавчого листа. 15 вересня 2015 р. державним виконавцем накладено на боржника ДМР штраф в сумі 2040,00 грн. в зв'язку з невиконанням вимог державного виконавця щодо поновлення у 3-денний строк з моменту отримання відповідної вимоги ОСОБА_5 на посаді начальника КЖЕП № 7.

17 вересня 2015 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Дніпропетровській області Березкіною Т.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ст. 49 Закону Укрїни «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченою ч. 3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження». В свою чергу, ч.3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам про притягнення боржника до відповідальності, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, на теперішній час відповідачем не виконано рішення суду про поновлення ОСОБА_5 на роботі.

Рішенням Бабушкінського районного суду від 16.12.2014 р. у справі № 403/6907/12 встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_5 становить 303 грн. 48 коп.

Таким чином, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд виходив з середньоденної заробітної плати позивачки 303,48 грн. та періоду невиконання рішення суду про поновлення на роботі з 17 грудня 2014 р. (день, наступний після дня, до якого була стягнута заборгованість за час вимушеного прогулу рішенням суду від 16.12.2014 р.) по 14 липня 2016 р. - всього 374 робочих дні: 303,48 грн. х 374 = 113 401,52 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині зобов'язання Дніпровської міської ради виконати рішення Бабушкінського районного суду від 16.12.2014 про поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме зобов'язання відповідача виконати судове рішення, не передбачено ні ст. 16 ЦК України, ні жодним іншим законом України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, та незалежно від тривалості здійснення виконавчих дій.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 14 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

За змістом норм ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-435цс15 від 01 липня 2015 року).

Доводи апеляційної скарги, що суд мав залучити до справи КЖРЕВП Бабушкінського району - правонаступника КЖЕП №7, і саме з нього стягувати кошти, а не з міської ради, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Відповідно до розпорядження голови Дніпропетровської міської ради №194-рк від 15 квітня 2009 року ОСОБА_5 було призначено на посаду начальника КЖЕП №7 за контрактом. Зазначене встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребує доказуванню.

Із зазначеного слідує, що саме Дніпровська міська рада має право як призначати на посаду так і звільняти з неї та саме міську раду зобов'язано поновити ОСОБА_5 на посаді начальника КЖЕП № 7.

Таким чином, виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_5 затримано саме з вини Дніпровської міської ради. У такому випадку, суми за ст. 236 КЗпП України, підлягають виплаті із бюджету Дніпровської міської ради, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність обов'язку Дніпровської міської ради відповідати за позовом.

Щодо стягнення моральної шкоди, в апеляційній скарзі не зазначено жодних доводів на спростування зазначеної вимоги.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального чи процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. Тому, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - відхилити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: