Провадження №22-ц/784/1456/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 488/2262/16-ц
Провадження № 22ц-/784/1456/2017 Головуючий у першій інстанції: Селіщева Л.І.
Категорія 48 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2017 року

за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Корабельного району м. Миколаєва, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_6 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон їх неповнолітньої дочки без його згоди.

Позивачка зазначала, що з 20 лютого 2014 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 вересня 2015 року. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу постійно проживає з нею, знаходиться повністю на її утриманні.

Посилаючись на те, що отримала запрошення від дитячого садку, який знаходиться в м. Воронеж, Російської Федерації, та має намір вивезти доньку, з метою всебічного її розвитку, оздоровлення та відпочинку за межами України, а відповідач відмовляється надати такий дозвіл, позивачка, уточнивши свої вимоги, просила:

- надати їй дозвіл на оформлення всіх, пов'язаних із перетинанням державного кордону України, документів для виїзду за кордон неповнолітньої ОСОБА_7 без згоди її батька ОСОБА_5;

- дозволити тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_7, без згоди та супроводу її батька, до Російської Федерації строком на 30 календарних днів з дати прийняття судового рішення по справі та набуттям ним законної сили по 31 грудня 2018 року включно, у її супроводі або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди відповідача.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2017 року позов задоволено в повному обсязі.

Додатковим рішенням того ж суду від 22 червня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька для тимчасового перебування, при цьому відмову відповідача у наданні відповідного дозволу суд знайшов безпідставною та нічим не вмотивованою.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила).

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Отже, виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

При цьому, мають бути доведені обставини, які б свідчили про необхідність виїзду малолітньої дитини, за наявності чого одного з батьків може бути тимчасово позбавлено можливості спілкуватись з дитиною.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_6 посилалась на те, що влаштування доньки до дитячого садку «Холмы и горы», який знаходиться в м. Воронеж, Російської Федерації, покращить здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. При цьому вона зазначала, що така подорож до Російської Федерації матиме неабияке значення для медичного оздоровлення, відпочинку за межами України, духовного та фізичного розвитку дитини, оздоровлення доньки в іншій кліматичній зоні.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б дійсно свідчили про те, що неповнолітній ОСОБА_7 крайнє необхідне відповідне медичне оздоровлення в даному дитячому закладі.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, позивачка 16 червня 2016 року уклала шлюб з громадянином Росії ОСОБА_9 (а.с. 32), з яким проживає разом однією сім'єю у м. Воронежі (а.с. 51).

Таким чином, позивачка постійно проживає в Росії, утворила з громадянином Росії сім'ю, що може свідчити про наміри позивачки вивезти свою неповнолітню дочку за межі України для постійного проживання разом із нею.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача пояснила, що позивачка в травні 2017 року вже вивезла доньку в Росію та до цього часу не повернулась.

Зазначені обставини представником позивачки не спростовані.

З врахуванням вищезазначених обставин, колегія суддів вважає, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька на даний час є недоцільним, а відмова батька у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон є обґрунтованою.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов передчасного висновку про можливість задоволення позову.

За такого, колегія суддів, вважає, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову на підставі вищезазначених обставин.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню 1212 грн. судового збору, сплаченого останнім при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2017 року та додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1212 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіО.О. Данилова Н.О. Шаманська