Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Мацунича М.В.

з участю секретаря - Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 березня 2017 року по справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» (далі Банк) звернулося в суд із указаним позовом, посилаючись на те, що згідно кредитного договору від 14.06.2006 № 100/СВ-06 ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») було надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних, з кінцевим терміном погашення до 13.06.2021.

Для забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від №100/Z-квіп-06-01 від 14.06.2006, згідно якого остання передала банку в іпотеку належний їй на праві приватної власності будинок, заг. площею 93,0 кв.м., за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с.Минай, площа Жовтнева, 4.

30.06.2010 між ТОВ «Український промисловий банк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступило АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Взяті на себе зобовязання позичальник належним чином не виконувала, у звязку з чим у неї виникла заборгованість станом на 28.07.2015 у розмірі 201 059,72 грн., з яких: тіло кредиту 186687,69 грн.; відсотки 14372,03 грн. В рахунок погашення цієї заборгованості Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на будинок заг. площею 93,0 кв.м., що належить позичальнику та розташований за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с.Минай, площа Жовтнева, 4.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На це рішення Банк подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, та їх представники в судове засідання у визначений час не зявились повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 133-134). Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно кредитного договору № 100/Св-06 від 14.06.2006 ТОВ «Укрпромбанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних, з кінцевим терміном погашення до 13.06.2021 (а.с. 7-9).

Для забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №100/Zквіп-06-01 від 14.06.2006, згідно якого остання передала банку в іпотеку належний їй на праві приватної власності будинок, заг. площею 93,0 кв.м., за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, с.Минай, площа Жовтнева, 4 (а.с. 10-13).

30.06.2010 між ТОВ «Укрпромбанк», Національним банком України та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема укладеними із ОСОБА_1 кредитним договором № 100/Св-06 від 14.06.2006 та іпотечним договором №100/Zквіп-06-01 від 14.06.2006 (а.с. 26-31).

На обґрунтування свого позову ПАТ «Дельта Банк» вказувало, що взяті на себе зобовязання позичальник належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість станом на 28.07.2015 у розмірі 201059,72 грн., з яких: тіло кредиту 186687,69 грн.; відсотки 14372,03 грн.., у звязку з чим просило в рахунок погашення такої заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на будинок за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, с.Минай, площа Жовтнева, 4.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що позивачем не було доведено факту державної реєстрації відступлення від ТОВ «Український промисловий банк» до АТ «Дельта Банк» прав за іпотечним договором; посилання позивача на наявність у нього прав іпотекодержателя не знайшли свого підтвердження; позивачем не надано суду початкову ціну предмета іпотеки.

Проте з такими висновками судова колегія не погоджується з наступних підстав.

У додатку до «Договору про передачу активів та кредитних зобовязань, Укрпромбанку на користь ОСОБА_2» міститься інформація про кредитний договір № 100/Св-06 від 14.06.2006, укладений із ОСОБА_1 (а.с.31).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, будинок за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, с.Минай, площа Жовтнева, 4, перебуває в іпотеці, яка була зареєстрована 14.06.2006, та Іпотекодержателем є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (а.с.129-130).

Судом ці обставини не були зясовані та враховані.

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості відповідача звернути стягнення на предмет іпотеки визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на будинок за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, с.Минай, площа Жовтнева, 4.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (частина перша статті 37 Закону України "Про іпотеку").

Відповідні правові позиції викладені Верховним Судом України в постановах, зокрема, від 02.11.2016 (справа № 6-2457цс16), від 27.04.2017 (справа N 6-679цс17), від 24.05.2017 (справа № 6-1388цс16).

Як вбачається з умов Іпотечного договору № 100/Zквіп-06-01, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4. цього Договору. Відповідно до п. 4.4. у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на Предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 цього Договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобовязання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет (п. 4.4.1).

Таким чином, у справі встановлено, що відповідач не виконувала умов Кредитного договору, боргу не погасила, у звязку із чим утворилася заборгованість, а положеннями Іпотечного договору передбачене право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом його прийняття у свою власність на підставі Іпотечного договору, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки є позасудовим і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України «Про іпотеку», ні Іпотечним договором.

За таких обставин, позов ОСОБА_2 є недоведеним саме із цих підстав.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» якщо помилки у рішенні суду першої інстанції стосуються правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати зміною рішення.

Зважаючи на встановлені обставини, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 309 п.п.3,4 ЦПК України, слід змінити в частині правового обґрунтування, не змінюючи суть рішення.

Керуючись ст. 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3,4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, п.1 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 березня 2017 року змінити в частині правового обґрунтування.

Резолютивну частину рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді