Справа № 170/74/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/1214/17 Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Русинчука М.М., Матвійчук Л.В.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним додаткового договору №1 до договору №283968 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», мотивуючи вимоги тим, що 08.01.2013 року він уклав із відповідачем договір №283968 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 12.08.2015 року між ним і банком було укладено додатковий договір №1 та встановлено кредитну лінію в сумі 14500,00 гривень. Вказував, що Додатковий договір №1 від 12.08.2015 року до договору №283968 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки не відповідає Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є недійсним. У зв'язку з цим позивач просив суд визнати недійсним даний додатковий договір № 1 від 12 серпня 2015 року до договору № 283968 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, укладений між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» № 10002/095 та стягнути судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати це рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності до ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі та проаналізувавши надані сторонами докази, прийшов до висновку, що умови додаткового договору відповідають нормам цивільного законодавства та їм не суперечать, договір підписаний сторонами, що свідчить про досягнення згоди щодо істотних умов цього договору. Обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, судом не встановлено.

Колегія суддів у повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.01.2013 року ОСОБА_1 уклав із відповідачем ПАТ «Державний ощадний банк України» договір №283968 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (а.с.4-6).

12 серпня 2015 року між цими ж сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору № 283968 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (а.с.7). Відповідно до умов даного договору банк надав позивачу платіжну картку «MasterCаrdElectronic» та був встановлений кредит у сумі 14 500,00 гривень. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою, сплачується щомісячно і становить: 27,00 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду; і 0,001 % річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки.

Згідно із п.1.2 додаткового договору №1 до договору № 283968 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (викладеного в новій редакції) клієнт доручає банку в порядку договірного списання списувати з рахунку у визначені для платежів строки вартість послуг, що наведені в Тарифах, у випадку користування держателями цими послугами, суми нарахованих процентів за кредитом, обов'язкових щомісячних платежів, курсові різниці за операціями у валюті, що є відмінною від валюти рахунку; сум пені та/або штрафів за цим договором, а також іншими договорами, що укладені між клієнтом та банком. Банк є отримувачем коштів по вказаному договірному списанню. Договірне списання може здійснюватися з будь-якого рахунку клієнта, відкритого в банку, реквізити якого відомі сторонам (а.с. 7).

Згідно зі змістом Додаткового договору №1 ОСОБА_1 був ознайомлений про умови даного договору, зокрема і щодо надання кредитних коштів, про що свідчить його особистий підпис на цьому Додатковому договорі.

Частиною 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, ОСОБА_1 вказує в апеляційній скарзі на ту обставину, що спірний додатковий договір не відповідає правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, відсутності графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з матеріалів справи та долучених копій Додаткового договору, Тарифів за обслуговування поточного рахунку (додаток 1), Правил користування платіжними картками, емітованими АТ «Ощадбанк»(додаток 2), Додатку №3 (вид та предмет супутніх послуг та обґрунтування їх вартості), Таблиці визначення вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (додаток4) та Повідомлення про умови кредитування, на них міститься відмітка про те, що вони позивачем ОСОБА_1 отримані, та підписані ним особисто (а.с.21-28, 72-77).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що банком не надано інформації про умови кредитування, не заслуговують на увагу та спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами. З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивач при укладенні договору ознайомлений із наявними умовами кредитування, з описом відмінностей між ними, вартістю супутніх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговування та повернення, отримав усі необхідні роз'яснення, інформацію з питань основних економічних та правових вимог щодо надання кредиту від банку в письмовій формі.

Крім того, позивач зазначає, що банк до спірного договору включив положення, які не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони є несправедливими.

Як зазначено в п. 4.2 Додаткового договору, клієнт має право скористатися кредитом у разі відсутності власних коштів на рахунку на умовах та у розмірі, визначених договором та Правилами. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на відповідний строк дії нової платіжної картки, при цьому повне погашення кредиту на дату випуску нової платіжної картки не вимагається.

Крім цього, в п.4.3 даного договору зазначено, що сплата обов'язкового місячного платежу, процентів за кредитом та за несанкціонованим овердрафтом здійснюється щомісячно. При надходженні на рахунок коштів, вони направляються на погашення заборгованості та сплату платежів за кредитом у послідовності, визначеній правилами (а.с.7).

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом вірно зазначено, що позивачем не надано доказів того, що умови кредитного договору були несправедливими, та ними створений істотний дисбаланс у правах та обов'язках сторін на корить банку.

Отже, наведені вище покликання апеляційної скарги не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки спростовуються умовами підписаного власноручно позивачем додаткового договору.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши, що під час укладення спірного договору сторони досягли всіх істотних умов і позивачу була надана необхідна інформація, прийшов до правильного висновку про те, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваний Додатковий договір укладений всупереч вимогам чинного законодавства, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають, їх не спростовують та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді