УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до відділу Державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області, ОСОБА_7, третя особа - Служба у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області, про визнання права особистої власності на майно, звільнення майна з-під арешту, визнання дій державного виконавця неправомірними та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Уманського міського відділу Державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, третя особа - Служба у справах дітей Уманської міської ради Черкаської області, про виділ частки із спільної сумісної власності, зміну способу виконання рішення суду та звернення стягнення на майно боржника, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом та, з урахуванням його уточнень, просили: визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0900 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2; визнати дії державного виконавця Уманського міського відділу Державної виконавчої служби (далі - Уманський ВДВС) Дзисюк Н.О. при винесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від

17 квітня 2013 року неправомірними, скасувати дану постанову; виключити будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0900 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначали, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 1976 року по 29 серпня 2012 року. Під час шлюбу ОСОБА_3 придбала за договором купівлі-продажу від 27 грудня 1991 року будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1; 06 липня 2004 року - приватизувала земельну ділянку площею 0,0652 га по АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку. Крім того, відповідно до державного акту про право власності на землю, ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0900 га, яка розташована по АДРЕСА_2, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку.

В серпні 2012 року ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_7 15 000 дол. США в рахунок його частки у спільному майні подружжя.

Зазначали, що рішенням Уманського міськрайонного суду від

22 березня 2013 року задоволено частково позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди. Під час розгляду зазначеної справи, з метою забезпечення позову, було накладено заборону на відчуження

1/2 частини будинку АДРЕСА_1,

1/2 частини земельної ділянки площею 0,0900 га, яка знаходиться по

АДРЕСА_2 та автомобіль КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1.

Зазначене рішення набрало законної сили та звернуто до виконання. Постановою Уманського ВДВС від 17 квітня 2013 року накладено арешт на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0900 га, яка знаходиться по

АДРЕСА_2 та автомобіль КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1. На їх думку, зазначена постанова державного виконавця є незаконною, оскільки при її винесенні не було враховано інтереси малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає у спірному будинку.

У липні 2013 року третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, Уманського ВДВС, в якому просив суд: виділити ОСОБА_7 1/2 частини будинку АДРЕСА_1; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0900 га по

АДРЕСА_2, кадастровий

НОМЕР_3 призначеної для обслуговування житлового будинку; звернути стягнення на майно боржника - ОСОБА_7, на яке накладено заборону на відчуження ухвалою Уманського міськрайонного суду від 06 лютого 2013 року, а саме: 1/2 частини будинку АДРЕСА_1; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0900 га по АДРЕСА_2, кадастровий НОМЕР_3, призначеної для обслуговування житлового будинку; автомобіль КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1, що зареєстрований за ОСОБА_7

Зазначав, що рішенням Уманського міськрайонного суду від 22 березня 2013 року з ОСОБА_7 на його користь було стягнуто грошову суму, в процесі виконання якого державним виконавцем було накладено арешт на 1/2 частини спірного майна, що належить ОСОБА_7 Правовідносини по розірванню шлюбу та поділу майна, які виникли між ОСОБА_7, ОСОБА_3 після відкриття виконавчого провадження, вважав такими, що були штучно створеними з метою уникнення цивільно-правової відповідальності ОСОБА_7

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0900 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано дії державного виконавця Уманського ВДВС Дзисюк Н.О. при винесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 квітня 2013 року, якою остання наклала арешт на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0900 га, яка знаходиться по

АДРЕСА_2, неправомірними та скасовано, як незаконну.

Виключено будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0900 га, яка розташована по АДРЕСА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 23 серпня 2016 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 липня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Виділено ОСОБА_7 земельну ділянку кадастровим НОМЕР_3 по АДРЕСА_2, яка зазначена на додатку № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 червня 2014 року, сірого кольору загальною площею 0,0450 га, шириною 10 метрів та довжиною 45 м.

Виділено ОСОБА_3 земельну ділянку кадастровим НОМЕР_3 по АДРЕСА_2, яка зазначена на зазначена на додатку № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 червня 2014 року, білого кольору загальною площею 0,0450 га, шириною 10 м та довжиною 45 м.

Додаток №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 червня 2014 року є невід'ємною частиною даного рішення.

Проведено розподіл будинковолодіння згідно першого варіанту додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 16 квітня 2015 року.

Виділено ОСОБА_7 в будинку літ. «А-1» кімнату № 1-7 площею 12,40 кв.м, кухню № 1-6 площею 11,40 кв.м, коридор № 1-5 площею 1,80 кв.м. В прибудові літ. № «а» - коридор № 1-4 площею 11,50 кв.м, відкриту веранду літ. «а-1», а всього на загальну суму 99 851грн 52 коп.

Виділено ОСОБА_3 в будинку літер «А-1» кімнати № 1-8 площею 15,60 кв.м та № 1-9 площею 13,50 кв.м. В прибудові літ. «а» - коридор № 1-1 площею 4,40 кв.м, ванну кімнату №1-2 площею 3,20 кв.м, кухню № 1-3 площею 6,70 кв.м, а всього на суму 108 495 грн 48 грн.

За виділ більшої частки в спільному майні зобов'язано

ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_7 4 322 грн.

Горищем сторони користуються кожний над своїм приміщенням.

Для здійснення такого варіанту розподілу ОСОБА_7 необхідно закласти дверний отвір між приміщеннями літ. № 1-5 та № 1-9, літ. № 1-4 та № 1-3, літ. № 1-8 та № 1-7. ОСОБА_7 необхідно виконати дверний отвір в стіні між приміщеннями літ. № 1-7 та № 1-6. ОСОБА_3 необхідно виконати дверний отвір в стіні між приміщеннями літ. № 1-9 та № 1-3.

Переобладнання системи електропостачання, водопостачання, опалення, газопостачання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виконують окремо кожен в виділеній йому частині.

З відповідного дозволу органу місцевого самоврядування ОСОБА_3 обладнати окремий вхід з приміщення № 1-1.

Змінено спосіб виконання рішення Уманського міськрайонного суду від 22 березня 2013 року, звернуто стягнення на майно боржника ОСОБА_7: 1/2 частини будинку АДРЕСА_1, 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3 та автомобіль КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_2.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив із того, що подружжя ОСОБА_4 фактично уклало договір, за умовами якого все спільно нажите майно стало власністю ОСОБА_3, а тому ОСОБА_5, який не є членом їх сім'ї, не може претендувати на виділ частки із спільної сумісної власності у зв'язку із наявністю фінансових зобов'язань перед ним у ОСОБА_7

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,

ОСОБА_4 та задоволення позовних вимог ОСОБА_9, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7, договір про його поділ між сторонами не укладено, оскільки розписка про отримання коштів не відповідає вимогам ст. 657, ч. 2 ст. 719, ст. 716 ЦК України. При цьому зазначено, що вимоги ОСОБА_9 підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 366, 371 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з17 липня 1976 року по 29 серпня

2012 року.

В період шлюбу ними, 27 грудня 1991 року, було придбано за договором купівлі-продажу будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_3

06 липня 2004 року ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку розміром 0,0652 га по АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку.

За ОСОБА_7 зареєстровано автомобіль КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до державного акту про право власності на землю ОСОБА_3 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0900 га, яка розташована по АДРЕСА_2, цільове призначення якої - обслуговування жилого будинку, що набута ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від

25 лютого 2005 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 22 березня 2013 року задоволено частково позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання недійсним договорів, стягнення збитків та моральної шкоди, визнано договір про спільну діяльність від 05 серпня 2008 року недійсним, як укладений внаслідок обману, стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ТОВ «Лана-БТ» на користь ОСОБА_5 подвійний розмір заподіяних збитків, відсотки за користування сумою та судовий збір, а всього 681 216 грн. Під час розгляду цієї справи з метою забезпечення позову було накладено заборону на відчуження 1/2 частини будинку АДРЕСА_1, 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0900 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2 та автомобіль КАМАЗ.

Зазначене рішення набрало законної сили та звернуто до виконання, Уманським ВДВС 12 квітня 2013 року відкрито виконавче провадження. Добровільно рішення суду боржник ОСОБА_7 не виконував, тому постановою від 17 квітня 2013 року державний виконавець Уманського ВДВС Дзисюк Н.О. наклала арешт на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1, 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0900 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2 та автомобіль КАМАЗ.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Враховуючи, що належність спірного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності подружжя було визнано сторонами, а тому в силу положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначене не підлягає доказуванню.

Відповідно до положень ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зазначали, що подружжя ОСОБА_4 поділило між собою спірне майно шляхом отримання ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 15 000 дол. США, про що була складена відповідна розписка (т. 2, а.с. 128). Жодних матеріальних претензій до позивача у ОСОБА_7 не було.

Беручи до уваги те, що вказана розписка була укладена в простій письмовій формі, при цьому згідно її змісту не зазначено про те, що отримані ОСОБА_7 від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі

15 000 дол. США є компенсацією за частку у спільному сумісному майні подружжя, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в установленому законом порядку не урегулювали свої відносини щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому ст. 366 цього Кодексу.

Статтею 366 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Враховуючи, що ОСОБА_7 належить на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_3 будинок № 13 по вул. Дружби

м. Умані Черкаської області та земельна ділянка площею 0,0900 га по

АДРЕСА_2, кадастровий

НОМЕР_3, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав, передбачених ст. ст. 366, 371 ЦК України, для виділу частки ОСОБА_7 у спільному сумісному майні та звернення стягнення на неї за позовом його кредитора ОСОБА_5

Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, надав їм правову оцінку, вірно застосував норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 та задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції та при їх дослідженні і встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович