Справа № 639/6109/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним , суд

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просила суд визнати недійсним договір дарування від 29.09.2015 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між відповідачами 29.09.2015року був укладений договір дарування, який посвідчений нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, реєстровий № 3769. Згідно договору ОСОБА_3 передала в дар ОСОБА_2 квартиру за адресою АДРЕСА_2. Позивач вважає, що ця угода була укладена не для реального настання правових наслідків, відповідачі уклали фіктивну угоду для позбавлення її житлових прав на зазначену квартиру. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.06.2013 року був задовелений позов ОСОБА_3 до неї про визнання особи такою, що втратила право користування житловиим приміщенням. Її було такою, що втратила право користування житловим приміщеням у квартирі АДРЕСА_3 та виселено. Однак ОСОБА_3 у встановлений законом строк не отримала виконавчий лист, у звязку з чим не змогла виконати рішення суду. Позивач вважає, що ОСОБА_3 втратила можливість виконати рішення суду та виселити її , а тому з метою створення штучних умов, при яких можливо буде лишити її права користування спірною квартирою вдруге, відповідачі уклали фіктивний договір дарування вищевказаної квартири. У зв'язку з викладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач та її представник ОСОБА_5 не з'явилися. Представник надав заяву, в якій зазначив, що позов підтримують та просять його задовольнити. Також просили розглянути справу у їх відсутності.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від 23.06.2015 року, в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що він не обґрунтований, жодними доказами позивач не довела ті обставини, на які вона посилається як на предмет своїх вимог. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що у задоволені позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

В судовому засіданні було встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 29.09.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий №3768 ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_2 прийняла в дар належну ОСОБА_3 трьохкімнатну квартиру номер 1, що знаходиться за адресою м. Харків, провулок Радіотехнічний 1-й, будинок 5, загальною площею 76,7 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м. (а.с. 9)

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Позивач у позовній заяві зазначила, що договір дарування квартири вчинений сторонами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, а тому в силу ст. 234 ЦК України, він є фіктивним.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Нормами ст. 203 передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені законом.

При цьому для визнання правочину фіктивним необхідною умовою є наявність відповідного умислу усіх сторін такого правочину на момент його вчинення.

Закон не встановлює обмежень для звернення до суду з позовом про визнання правочину фіктивним для інших заінтересованих осіб, які не є його сторонами. Між тим, сторона, яка вимагає визнання правочину недійсним, повинна довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення такого правочину. В даному випадку тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, який не є стороною оспорюваного правочину.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Доводи позивача про те, що укладення договору дарування квартири вчинено без наміру створення правових наслідків, також не заслуговують на увагу, оскільки сторони, уклавши спірний договір, вчинили реальний правочин, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а обдарована ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру №1, що знаходиться за адресою м. Харків,пров. Радіотехнічний 1-й, будинок 5, що підтверджується договором, згідно якого право власності на відчужувану квартир у обдарованого виникає з моменту його прийняття. Прийняттям дарунка вважається одержання обдарованим примірника договору дарування після його нотаріального посвідчення.

Як вбачається з матеріалів справи, обдарована дар прийняла, проживає в спірній квартирі. Отже, оспорюваний договір, безпосередньо після його підписання, повністю виконаний сторонами договору, що свідчить про реальне настання наслідків, що обумовлені ним

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Так, укладаючи договір дарування зазначеної квартири, сторони своїм підписом підтвердили, що дарувальник передав, а обдаровувана прийняла дарунок.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підстав для звільнення від доказування в даному випадку судом не вбачається.

Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивач не надала суду доказів на підтвердження обставин, які свідчили б про наявність порушень прав позивача з боку відповідачів по справі при укладенні договору дарування, які слугували б підставою для визнання недійсним укладеного між ними договору на підставі ст. 234 ЦК України, оскільки звернення відповідачем ОСОБА_2 з позовом до суду про визнання позивача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, виселення, не може слугувати підставою для визнання недійсним оспорюваного договору дарування, враховуючи той факт, що між сторонами даного спору виникли відносини, в яких не міститься застереження щодо обмеження прав відповідача під час їх дії у реалізації своїх прав як власника майна.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. 5, 8, 10, 11, 14, 15, 57-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Компенсувати за рахунок держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.