Ухвала

іменем україни

06 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Журавель В.І., Хопти С.Ф.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів, стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсним укладений 23 червня 2016 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ ЛК «Ваш Авто») договір фінансового лізингу № 004814, стягнути з відповідача на її користь 280 000 грн, суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що відповідно до умов указаного договору відповідач бере на себе зобов'язання придбати та передати їй у користування предмет лізингу - автомобіль марки «SKODA OKTAVІA», а позивач - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові й інші платежі.

Позивач зазначала, що на виконання умов оспорюваного договору 23 червня 2016 року нею на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти в сумі 280 000 грн, з яких 225 323 грн 90 коп. - авансовий платіж та 54 676 грн 10 коп. - адміністративний платіж, однак предмет лізингу у її користування передано не було.

Не дочекавшись від відповідача повідомлення про отримання автомобіля, позивач 04 липня 2016 року направила до ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» письмову заяву про розірвання договору та повернення їй сплачених коштів в сумі 280 000 грн, на що отримала відмову з посиланням на пункт 12.1 договору.

Вважаючи дії відповідача неправомірними, а оспорюваний договір таким, що не відповідає вимогам законодавства про фінансовий лізинг, а також таким, що містить несправедливі умови, які створюють значний дисбаланс у правах і обов'язках сторін договору на шкоду позивачу, ОСОБА_4 просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 23 червня 2016 року № 004814, укладений між ТОВ ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_4

Стягнуто з ТОВ ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 280 000 грн та судовий збір у розмірі 551 грн 21 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ ЛК «Ваш Авто», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційну скаргу належить розглядати в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу належить відхилити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (ст. 335 ЦПК України).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, норму їх правового регулювання, перевіривши обставини справи доказами, які оцінено за вимогами ст. 212 ЦПК України, суди, встановивши, що договір фінансового лізингу № 004814 від 23 червня 2016 року між ОСОБА_4 та ТОВ ЛК «Ваш Авто», при укладенні якого не дотримано нотаріальної форми його вчинення та за відсутності у відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, з урахуванням тих обставин, що умови оспорюваного договору фінансового лізингу передбачають право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу адміністративний платіж, в укладеному сторонами договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків передбачених договором та законом (п.12.1 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг» та положеннями Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання ним обов'язків щодо передачі предмета лізингу, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін правочину і завдає шкоди споживачеві, дійшли обґрунтованого висновку про недійсність такого правочину.

Доводи касаційної скарги на законність судових рішень у справі не впливають.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
В.І. Журавель
С.Ф. Хопта