Справа № 214/1982/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 серпня 2017 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючої судді - Хомініч С.В.

за участю

секретаря - Соколовської Т.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Посувайло Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, третя особа без самостійних вимог: ТОВ «Житлосервіс-КР» про визнання членом сім'ї наймача, визнання права постійного користування житловим приміщенням, укладення договору найма житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, третя особа без самостійних вимог: ТОВ «Житлосервіс-КР» про визнання членом сім'ї наймача, визнання права постійного користування житловим приміщенням, укладення договору найма житловим приміщенням. Мотивує свої вимоги тим, що його батько ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, за життя користувався квартирою № АДРЕСА_2 був заселений на підставі ордера № 35 від 07.01.1989. 19.03.2014 між його батьком та КП ЖЕО № 35 був укладений договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, за умовами якого ОСОБА_4 став наймачем вказаної квартири. З 2012 року й до дні смерті його батька він як член сім'ї наймача разом із ним проживав в цій квартир, незважаючи на інше місце реєстрації - в квартирі АДРЕСА_4. Питання про зміну його місця реєстрації - за місцем реєстрації батька не було вирішено за життя його батька, й з тих чи інших побутових причин відкладалось. Смерть його батька як наймача спірної квартири змусило його звернутися до суду з даним позовом, оскільки відповідач не визнає його право на користування житлом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві. Суду показав, що з 2012 року жив з батьком, але часто від'їздив на роботу до інших міст України, бо постійного місця роботи у ОСОБА_5 не мав. Жили з батьком, вели спільне господарство, робили ремонт у квартирі: міняли сантехніку, електрику, трохи переклеїли шпалери. Ремонт робили разом з батьком, бо сам підробляє цим, має навики. 15.01.2016 одружився і деякий час жили у тещі, але коли сварився з тещою їхав жити до батька. 11.07.2016 народилася донька, з якою приїжджали до батька з сім'єю. Дружина медсестра вона робила батьку уколи, готували йому їжу, прибирали у квартирі. З 29.03.2017, після смерті батька, переїхали до квартири батька з сім'єю. 06.04.2017 знявся з реєстрації з місця проживання матері по вулиці Спаській, але зареєструватися до квартири батька не зміг, тому звернувся до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6, суду показав, що мешкає за адресою АДРЕСА_1 та є сусідом померлого ОСОБА_7 з 15 років. Він жив один, але інколи до нього навідувався син, який у 2008 році переїхав до нього, але часто був у від'їздах, десь на заробітках. Батько хворів і потребував сторонньої допомоги, син ходив в аптеку та за продуктами. В 2012 році батько захворів, він кашляв сильно і скаржився на головні болі та запаморочення. Був в гостях, бачив, що живуть вдвох. В кімнаті був диван-ліжко і невеличке ліжко на одну особу.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду показав, що знає позивача ОСОБА_9, живуть в одному будинку № АДРЕСА_2 позивач у 16 квартирі, а він у 36 у першому під'їзді, на третьому поверсі. Точно не пам'ятає, нібито з 2009 року позивач переїхав до батька і продовжує проживати зараз. Батько хворів декілька років, син доглядав за ним. Позивач одружений, має дитину до року. В цій квартирі бачив його сім'ю до смерті батька, в травні 2016 року. В грудні 2016 року заходив в квартиру за чимось, в середину не заходив, але бачив дитячі іграшки, дитину. Зараз живе зі своєю сім'єю.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с .7). ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача - ОСОБА_4 помер (а.с. 8). За життя ОСОБА_4 користувався квартирою АДРЕСА_2, й був заселений до квартири на підставі ордера НОМЕР_1 від 07.01.1989 (а.с.11).

19.03.2014 між ОСОБА_4 та КП ЖЕО № 35 був укладений договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, за умовами якого ОСОБА_4 став наймачем вказаної квартири (а.с.12-13).

Дана квартира за життя ОСОБА_4 не була приватизована й належить до державного житлового фонду (житловий фонд місцевої ради).

Позивач вважає, що з 2012 року й до дня смерті його батька він як член сім'ї наймача разом із ним проживав в цій квартир, незважаючи на інше місце реєстрації - в квартирі АДРЕСА_2

Правовідносини, що виникають у зв'язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюється Житловим кодексом та іншими актами житлового законодавства (ч.1 ст.3 ЖК України).

Жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд (ч.1 ст.4 ЖК УРСР).

Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд) (ч.1 ст. 5 ЖК УРСР).

Частинами 1 і 3 статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положення цього конституційного принципу закріплені у ч.4 ст. 9 ЖК УРСР, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 61 Житлового Кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Як встановлено судом, 07.01.1989 батько позивачка ОСОБА_4 отримав ордер НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_2. З 2009 року батько позивача захворів, та потребував стороннього догляду. Позивач доглядав за ним, а з 2012 року почав мешкати разом з ним. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача, ОСОБА_4 помер, а ОСОБА_1 продовжував проживати в квартирі, проживає в ній до цього часу, виконує умови договору найму жилого приміщення.

За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено з матеріалів справи та показів свідків, окрім батька позивача інші особи не були зареєстровані в спірній квартирі. Тобто, вселяючи свого сина, як члена сім'ї (позивача по справі) до квартири, ОСОБА_4 діяв за своїм власним волевиявленням, не порушуючи ні чиїх права, оскільки інші члени сім'ї разом з ним не проживали.

Аналізуючи обставини вселення позивача в спірну квартиру, тривалість його проживання в ній, суд вважає, що позивач у встановленому законом порядку вселився в спірну квартиру.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову про визнання позивача членом сім'ї наймача, який є його сином, та визнання права користування жилим приміщенням.

Дане рішення суду, буде слугувати підставою для розгляду питання відповідачем про укладання договору найму житлового приміщення з ОСОБА_1 При цьому суд враховує норми загальних положень про договір розділу ІІ ЦК України, які передбачають, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З аналізу вище вказаних норм слідує, що свобода договору включає в себе зокрема, вільне волевиявлення сторін на його укладення з вибраним контрагентом, що в свою чергу робить неприпустимим ухвалення рішення про зобов'язання будь кого укласти певний договір. Оскільки вимога позивача про зобов'язання виконкому Саксаганської районної у місті ради укласти з ним договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 Дніпропетровська область суперечить нормам діючого законодавства, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Виходячи з викладеного вище, керуючись ст. ст.64-65, 109 ЖК України, ст. ст. 57- 60, 209.212-215 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, третя особа без самостійних вимог: ТОВ «Житлосервіс-КР» про визнання членом сім'ї наймача, визнання права постійного користування житловим приміщенням, укладення договору найму житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, членом сім'ї наймача квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право постійного користування квартирою АДРЕСА_2

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 04 вересня 2017 року.