Справа № 203/3013/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Казака С.Ю.,

при секретарі Булеці А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за виконавчим провадженням №30772853 ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся державний виконавець із вищевказаним поданням, в якому просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 за виконавчим провадженням №30772853. Своє подання державний виконавець мотивував тим, що за наслідками запитів зясована відсутність в боржника майна, на яке можна було б звернути стягнення в межах виконавчого провадження, сам же боржник вимоги виконавчого документу не виконує, що зумовило виникнення боргу станом на 01 липня 2017 року в розмірі 51379,73 гривень. Неодноразовими виходами державного виконавця за відомою адресою місця проживання боржника зясовано, що останній за такою адресою не мешкає. З викладених підстав державний виконавець робить висновок про ухилення боржника від виконання зобовязань за виконавчим документом, в звязку із чим просить суд задовольнити його подання.

В судове засідання державний виконавець не зявився, про дату, час та місце розгляду подання повідомлявся належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд подання за фактичної явки учасників її розгляду.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано дублікат виконавчого лист на рішення цього ж суду від 26 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання спільної дитини сторін. (а.с.4)

12 січня 2012 року державним виконавцем Кіровського ВДВС ДМУЮ (теперішня назва Центральний ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області) своєю постановою відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа суду. (а.с.3)

Правовідносини щодо обмеження у праві виїзду за межі України врегульовані положеннями Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Так, відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків в ході виконавчого провадження може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ст.19 ч.5 Закону України «Про виконавче провадження», а саме обовязків: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Положеннями ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності та в контексті наведених вище положень законодавства, суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачена можливість застосування юридичних санкцій до боржника-фізичної особи за виконавчим провадженням у вигляді тимчасового обмеження такого боржника у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання боржником зобовязань за виконавчим документом, а саме за ухилення від виконання, що передбачає обізнаність боржника із наявністю в нього обовязку виконати певне судове рішення у цивільній справі або рішень інших органів (посадових осіб), які перебувають на примусовому виконанні, зокрема, в державній виконавчій службі, та відсутність обєктивних причин, які позбавляють боржника можливості здійснити таке виконання зобовязання. При цьому, під ухиленням в даному випадку слід розуміти будь-які свідомі діяння (дія/бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання ним відповідного свого обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у боржника є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від боржника обєктивні обставини. Тягар доведення ухиляння боржника покладається на державного/приватного виконавця, який звертається до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Оскільки ж матеріалами подання державного виконавця підтверджуються лише факти існування виконавчого провадження, за яким ОСОБА_2 є боржником, та наявність у боржника невиконаного зобовязання за виконавчим документом, але не підтверджено жодними належними та допустимими доказами факти повідомлення боржника про існування виконавчого провадження, отримання боржником вимог та викликів державного виконавця, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав вважати доведеним саме факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність подання державного виконавця, що зумовлює відмову в його задоволені.

На підставі викладеного та керуючись ст.33 Конституції України, ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.313 ЦК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.208-210, 377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за виконавчим провадженням №30772853 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю. Казак