Справа № 161/7535/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/231/17 Категорія: 50 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.,

суддів Федонюк С.Ю., Грушицького А.І.,

за участю секретаря Концевич Я.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/7 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 червня 2016 року і до припинення ОСОБА_3 навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримав, просив задовольнити, тоді як представник позивача просив її відхилити, з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних мотивів.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі до 04 листопада 1999 року (а.с. 2)

Відповідач ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ № 3039444 від 08 жовтня 1996 року (а.с. 3).

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги (ст. 199 Сімейного кодексу (далі СК)).

На підставі рішення Апеляційного суду Волинської області від 28 жовтня 2011 року відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 03 червня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є студенткою історичного факультету денної форми навчання Східноєвропейського національного університету ім. Лесі Українки. Термін навчання визначено з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2017 року, що стверджується довідкою № 05/1976 року від 24 травня 2016 року (а.с. 6).

Відповідно до довідки про доходи, виданої 25 травня 2016 року Східноєвропейським національним університетом ім. Лесі Українки, ОСОБА_3 отримувала стипендію за період з 01 липня по квітень 2016 року включно в загальному розмірі 9 046, 07 грн. (а.с. 7).

Також встановлено, що ОСОБА_3 фактично перебуває на повному утриманні матері ОСОБА_5, проживає разом з нею.

У поданій до суду заяві про стягнення аліментів позивач зазначає про те, що у звязку з навчанням нею витрачаються кошти на: оплату послуг за користування Інтернетом та мобільним звязком; придбання методичної літератури, придбання паперу та канцелярського приладдя, на проїз та харчування, а також на оплату комунальних послуг.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України (ст. 200 СК України).

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків (ч. 2 ст. 200 СК України).

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З наявної в матеріалах справи довідки про доходи ОСОБА_4 вбачається, що останній працює комерційним директором ТзОВ «Цегельня» та розмір його заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по 01 травня 2016 року включно становить 7 072, 60 грн. (а.с. 30).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач має спроможність надавати дочці матеріальну допомогу на період її навчання, врахував перебування на його утриманні малолітньої дочки, а також його стан здоровя.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також те, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково.

Доводи відповідача про те, що розмір його доходів не дає можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, у звязку з продовженням нею навчання, не узгоджуються із встановленими судом обставинами справи, а обовязок по утриманню позивача не може бути покладений виключно на її матір, яка не працює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, яке ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді