У х в а л а

22 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

Ірпінський міський суд Київської області заочним рішенням від 02 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив та ухвалив визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Апеляційний суд Київської області 15 листопада 2016 року скасував заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2016 року та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив; розподілив судові витрати.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 травня 2017 року рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

08 серпня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції статті 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), статей 391, 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Верховного Суду України від 16 березня 2011 року, постановлену ним як судом касаційної інстанції, та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого та 01 березня 2017 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовані вказані норми матеріального права. На підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, він посилається на постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року та 16 листопада 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 10 травня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки їх відсутність у ньому обумовлена поважною причиною, а саме створеними позивачем (власником) перешкодами.

Разом з тим у наданих заявником для порівняння ухвалах суд касаційної інстанції:

- дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки порушено права позивача на користування та розпорядження своїм майном. При цьому суд зазначив, що право члена сім'ї власника квартири на користування жилим приміщенням існує лише за умови, що ця особа залишається власником житла. Оскільки житлові права членів сім'ї власника квартири є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою (ухвала Верховного Суду України від 16 березня 2011 року)

- направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстави порушення ним норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення (ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2017 року);

- погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для захисту порушеного права власності позивача на жиле приміщення на підставі статті 391 ЦК України, зокрема у зв'язку з тим, що відповідач проживає у спірній квартирі не як член сім'ї власника цієї квартири, при цьому спільним побутом, взаємними правами та обов'язками вони не пов'язані (ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року).

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У постановах, наданих на підтвердження підстави перегляду судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини пер <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843417/ed_2016_11_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>шої статті 355 ЦПК, Верховний Суд України дійшов правових висновків про те, що:

- зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України)(постанова від 16 січня 2012 року);

- власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (постанова від 16 листопада 2016 року).

Таким чином, висновки суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не суперечать викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за заявою ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк