АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Мазурик О.Ф.,

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач звернувся із зазначеним позовом на обґрунтування якого зазначив, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 квітня 2010 року стягнуто на його користь із відповідачки 177 011 грн. заборгованості за договором послуг та 1730 грн. судового збору.

Рішення набрало законної сили, 25 серпня 2010 року районним судом видано виконавчий лист.

29 вересня 2010 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, проте станом на 28 серпня 2015 року рішення суду не виконане в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути на свою користь із відповідачки 30 162 грн., з яких: 20 886 грн. інфляційних втрат, 9 276 грн. 3% річних за період невиконання вищевказаного рішення суду з 01 вересня 2012 року до 31 травня2014 року на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. (а.с.1-5)

Відповідач проти позову заперечувала. (а.с.44)

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року позов ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення. (а.с.105-108)

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати із ухваленням нового про задоволення позовних вимог. На обґрунтування скарги посилався на неправильне встановлення обставин, неправильне дослідження та оцінку доказів, що на думку апелянта є підставою для скасування оскаржуваного рішення. (а.с.112-115)

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази. (а.с.122-123, 131-133)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи сторін та апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України.

З таким висновком колегія суддів не погодилась, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 08 лютого 2006 року між сторонами був укладений договір надання юридичних послуг за яким фізична особа-підприємець ОСОБА_1 мав надати і надав, а ОСОБА_2 отримала і мала оплатити юридичні послуги. (а.с.43)

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 квітня 2010 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 177 011 грн. заборгованості, з яких: 158 921.15 грн. заборгованості з винагороди ОСОБА_1 за надані ним ОСОБА_2 послуги за вищевказаним договором від 08 лютого 2006 року, 13 610.44 грн. інфляційних втрат і 4 480.27 грн. 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 11 лютого по 31 грудня 2009 року та 1730 грн. судового збору. (а.с.13-15)

Вищевказане рішення районного суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2010 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року, а відтак набрало законної сили і 25 серпня 2010 року районним судом видано виконавчий лист. (а.с.16-19)

Відповідно до частини 3 ст. 61 ЦПК України, колегія суддів визнала вказані обставини встановленими.

29 вересня 2010 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, 11 березня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з посиланням на те, що за боржником зареєстровано нерухомість у м. Вишгород, Київської області. (а.с.20-21)

25 квітня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції винесено постанову про відмову в прийнятті до провадження виконавчого провадження з посиланням на те, що у пакеті документів доданих до матеріалів справи відсутня повна перевірка майнового стану боржника ОСОБА_2 (а.с.22-26)

22 травня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. (а.с.27-30)

Станом на 28 серпня 2015 року рішення суду не виконане в повному обсязі.

Цих обставин сторони не заперечували і в суді апеляційної інстанції.

Заперечуючи проти заявлених вимог відповідачка посилалась на те, що нею вживаються усі необхідні і можливі заходи щодо виконання вищевказаного судового рішення після ухвалення якого договірні правовідносини трансформувались у правовідносини, що мають врегульовуватись Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів перевірила та відхилила вказані доводи.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, яка з огляду на положення ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Отже, встановлені у цій справі обставини і докази свідчать про наявність непогашеної заборгованості відповідачки перед позивачем за укладеним нею договором про надання послуг від 08 лютого 2006 року, а відтак, й про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідачки 3 % річних та інфляційних витрат, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов'язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами.

Посилання відповідачки на судові рішення про визнання бездіяльності державного виконавця протиправною і зобов'язання вчинити певні дії не спростовують цих висновків суду, тому колегія суддів їх відхилила. (а.с.68-72, 74-78, 94-96)

Проте визначивши суму заборгованості в розмірі 177 011.86 грн. з якої розрахував суму інфляційних втрат і 3% річних, позивач безпідставно включив до зазначеної суми 13 610.44 грн. інфляційних втрат і 4 480.27 грн. 3% річних нарахованих на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України, оскільки за змістом останньої норми матеріального права нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суми інфляційних втрат і 3% річних не передбачено.

Тому колегія суддів для розрахунку взяла 158921.15 грн. заборгованості за договором надання послуг від 08 лютого 2006 року, визначену вищевказаним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 квітня 2010 року.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.09.2012 - 31.05..151.11217850.57176771.72

Таким чином, сума інфляційного збільшення боргу складає 17850.57 грн.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
158921.1501.09.2012 - 31.05.20146383 %8329.21

Таким чином, сума процентів складає 8329.21 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача на користь позивачки 261.80 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 287.98 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом. (а.с.1, 111)

Інші доводи апелянта не спростовують вищевказаних висновків суду, тому колегія суддів їх відхилила.

Оскільки відповідачами доведено відсутність обставин, з якими закон пов'язує настання відповідальності з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 , ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 задовольнити частково і стягнути на його користь із ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, 17850 (сімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. 57 коп. інфляційних втрат та 8329 (вісім тисяч триста двадцять дев'ять).21 коп. 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 - 261 (двісті шістдесят одна) грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 287(двісті вісімдесят сім) грн. 98 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевська

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/1057/2017

Унікальний номер 756/11473/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Васалатій К.А.

Доповідач Левенець Б.Б.