Номер провадження 2/754/5447/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю секретаря Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об'єднання «Діалір» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об'єднання «Діалір» (далі - ВАТ «НДМО «Діалір») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації грошових коштів

Позовні вимоги мотивує наступним.

18.09.2007 року було розпочату справу про банкрутство відповідача. На момент звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду відносно відповідача застосована судова процедура банкрутства - санація боржника.

Позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем та 25.09.2008 року був звільнений із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату. При звільненні та по теперішній час позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 15056,81 грн.

З огляду на викладене, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 15056,81 грн. та середній заробіток та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з жовтня 2008 року по липень 2017 року, включно, в розмірі 142100,70 грн.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги за викладених обставин та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні при вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з ВАТ «НДМО «Діалір» з 02.10.1992 року по 25.09.2008 року та був звільнений із займаної посади лікаря УЗД у зв'язку зі скороченням штату, у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 14-16).

Як вбачається з ухвали Господарського суду м. Києва від 18.09.2007 року у справі № 23/448-б було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «НДМО «Діалір» (а.с. 5).

Відповідно до ухвали Господарського суду м. Києва від 18.03.2008 року ОСОБА_1 визнано одним із кредиторів ВАТ «НДМО «Діалір» на суму 15056,81 грн. (а.с. 18-20).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.12.2014 року введено процедуру санації боржника ВАТ «НДМО «Діалір» (а.с. 6-9).

Постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2017 року встановлено, що постановою господарського суду м. Києва від 18.07.2016 року припинено процедуру санації ВАТ «НДМО «Діалір»; припинено повноваження керуючого санацією ВАТ «НДМО «Діалір» - арбітражного керуючого Куделі М.О.; визнано банкрутом ВАТ «НДМО «Діалір»; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута «НДМО «Діалір» арбітражного керуючого Куделю М.О.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року постанову Господарського суду м. Києва від 18.07.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2017 року скасовано вищезазначені постанови судів першої та апеляційної інстанції та передано справу на новий розгляд до Господарського суду м. Києва (а.с. 10-11).

Як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 15056,81 грн., яка на момент розгляду справи не була виплачена.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Нормою ч.1 ст. 47 КЗпП встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч.2 ст. 233 КЗпП, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються згідно середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться таким чином:

1) заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні ділиться на число відпрацьованих робочих днів, з чого випливає середньоденна заробітна плата;

2) вказана сума середньоденної заробітної плати множиться на відповідну кількість календарних днів.

З виписки індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 вбачається, що за два останні місяці, що передували місяцеві, у якому позивача було звільнено, відповідачем ВАТ «НДМО «Діалір» було нараховано позивачу ОСОБА_1 заробітну плату в розмірах: 1353,34 грн. - за липень 2008 року; 1353,34 грн. - за серпень 2008 року (а.с. 21).

Зважаючи на вищевказане, при розрахунку середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні необхідно виходити з суми заробітної плати за останні два місяці роботи позивача перед звільненням, поділеної на кількість відпрацьованих робочих днів та помноженої на кількість календарних днів за період з жовтня 2008 року по грудень 2008 року - 2 місяці; з 2009 по 2016 рік - 96 місяців; з січня по липень 2017 року - 7 місяців.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягненути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 142100,70 грн.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стороною відповідача не надано будь-яких доказів та заперечень стосовно обставин, викладених у позовній заяві, а тому суд вирішує справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та наданих стороною позивача.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши обставини справи крізь призму наведених правових норм, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 79, 88, 212-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об'єднання «Діалір» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об'єднання «Діалір» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі в розмірі 15056,81 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з жовтня 2008 року по липень 2017 року, включно, в розмірі 142100 грн. 70 коп.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об'єднання «Діалір» () на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 1571 грн. 56 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий