Справа № 359/875/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/3950/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

06 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

у лютому 2016 році ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.03.2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківським послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач також стверджує, що відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, а також що п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору, та що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальником шляхом надання виписки по картковому рахунку.

ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов'язання, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі та стверджує, що ОСОБА_2 не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 30 листопада 2015 року має заборгованість.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03.03.2011 року у розмірі 19300,26 грн, яка складається із: заборгованість за кредитом - 11 029,86 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 125,15 грн.; -заборгованість за пенею та комісією 750,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 895,25 грн. (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що укладаючи кредитний договір No б/н від 03.03.2011 року, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобовязання виконувати його належним чином.

Також зазначив, що кредитні кошти за вищезазначеним договором були одержані ОСОБА_2 на картковий рахунок 478760, під час проведення операції зі зняття грошових коштів із карткового рахунку позичальника зчитувалась магнітна смуга та вводився ПІН код, а тому позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти.

Апелянт, вважає, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, апелянт, стверджує, що судом першої інстанції були порушені норми та принципи процесуального права: рівності перед законом і судом, змагальність сторін, а також диспозитивність цивільного судочинства.

Просило скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, а також судові витрати стягнути з відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг на отримання кредиту та платіжної кредитної картки «Універсальна», що підтверджується укладеною сторонами Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.03.2011 року (а.с.7).

Зі змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.03.2011 та Довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору та шляхом підписання зазначених письмових документів, а також скріплення їх печаткою юридичної особи - позивача (а.с.7, 8).

Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.03.2011 року ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Зазначений факт відповідачем не оспорювався.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 , підписання договору являється згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.8-31).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 30.11.2015 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 19 300,26 грн., яка складається з: 11 029,86 грн. - заборгованість за кредитом, 6 125,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 750,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 895,25 грн. (процентна складова).

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні розрахунку, а також виписки по рахунку (а.с.4-6,131-134,135-137) станом на 31.03.2015 року заборгованість за відповідачем ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором б/н від 03.03.2011 року була відсутня.

З наданих позивачем виписок по рахунку (а.с.53-54, 135-137) зазначена позивачем заборгованість за кредитом в сумі 11 029,86 грн. виникла внаслідок операцій, проведених з картковим рахунком: поповнення мобільного +75 через СМС-банкінг, переказу коштів на «Скарбничку» та списання експрес-платежів по телефону 3 700 грн.

Відповідачем факт отримання кредитних коштів в зазначеній позивачем загальній сумі 11 029,86 грн. не визнавався.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів на вказану позивачем суму, вимоги щодо стягнення цієї суми, а також нарахованих банком процентів, пені та штрафів не було підтверджено.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

За змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до вимог ч.1-3 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з довідкою №34 від 16 липня 2015 року, виданої Приватним вищим навчальним закладом Університетом новітніх технологія, ОСОБА_2 був присутній в Університеті новітніх технологій на іспиті 31.03.2015 з 12:10 по 16:30 згідно розкладу екзаменаційної серсії (а.с.52), та з приводу зняття коштів за допомогою номеру його мобільного телефону в квітні 2015 року звертався до ПрАТ «Київстар» та до Шевченківського РУ ГУМВС України в Києві (а.с.58-60).

На підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, позивачем також була надана письмова інформація (а.с.167), згідно з якою 31.03.2015 з номеру +75 було здійснено дзвінок на гарячу лінію «3700» та проведено експрес-платіж на суму 5100 грн. та 5 100,00 грн. на карту №243430. Аудіозапис телефонної розмови відповідно до ухвали суду про витребування документів, позивачем надано не було, лише неодноразово 08.11.2016, 14.11.2016 та 01.03.2017 (а.с.153, 159, 174) суду повідомлялось про неможливість її надання у визначений судом строк.

Відповідно до п. 1.1.5.13, п. 1.1.5.29 та п.2.1.1.7.4 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, клієнт несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки(рахунку) на рух коштів, номеру мобільного телефону на надання банківських послуг. Тримач несе відповідальність за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту звернення тримача карти в Банк і повідомлення про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти в СТОП-Лист платіжною системою, а в випадку підключення до послуги «екстрені гроші» - також протягом часу блокування платіжної карти.

Колегією суддів зясовано, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що зазначені кредитні грошові кошти на загальну суму 11 029,86 грн. були отримані саме відповідачем ОСОБА_2, або були зняті внаслідок порушення ним Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, а також, що списання коштів з карткового рахунку відповідача було здійснено ПАТ «КБ «Приватбанк» з дотриманням процедури авторизації, судам першої та апеляційної інстанцій надано не було.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді