Справа № 299/1575/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 вересня 2017 року м. Ужгород
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:
головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Джуги С.Д.

з участю секретаря: Терпай С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 15 червня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
встановила:
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що з 20.08.2013 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на її утриманні. Відповідач, який є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 м. Виноградів, матеріально сімї не допомагає, гроші витрачає на власні потреби. Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Виноградівського районного суду від 15.06.2017 року в задоволенні позову відмовлено.
На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що одноразова сплата відповідачем 3000 грн. на її думку не можу бути підставою для відмовив у задоволенні позову, оскільки батько повинен надавати допомогу щомісячно, а не періодично.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що 20.08.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7).
Від даного шлюбу, народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).
Згідно довідки Виноградівської міської ради від 25.05.2017 року за №215 ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 і до складу її сім`ї входять: донька ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та чоловік ОСОБА_2 1975 р.н. (а.с.9).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не ухиляється від свого обов`язку по утриманню дитини.
Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Так, ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
Тобто, чинне сімейне законодавство надає право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів тому з батьків, з ким дитина проживає, та не пов`язує можливість вирішення даного питання з фактом ухилення чи ні іншого з батьків від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, посилання суду на те, що відповідач не ухиляється від свого обов`язку утримувати дитину, як на підставу для відмови в задоволенні позову є помилковим.
Позивач ОСОБА_1 , будучи допитана судом як свідок пояснила, що вона проживає з дитиною на території військової частини у м. Виноградів, військовослужбовцем якої є відповідач. Відповідач проходить військову службу в різних місцях, періодично приїжджає. Другий місяць відповідач взагалі не надає кошти на утримання дитини, до того, періодично надавав, останній раз - у квітні цього року в сумі приблизно 3000 грн. Розмір отримуваного відповідачем доходу їй не відомий. У відповідача немає інших дітей, про факти утримання ним інших осіб не знає. Дитина здорова. Їй важко утримувати дочку самостійно на зарплату за місцем праці. Просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач же, жодних заперечень з даного приводу не подавав, та більше, взагалі не брав участі в розгляді справи будучи належним чином повідомленим про дану судову справу, а тому, зазначені пояснення ОСОБА_1 як свідка беруться колегією суддів до уваги.

При цьому, колегія суддів вважає, що періодичне відвідування відповідачем свого зареєстрованого місця проживання (що є одночасно місцем проживання дитини) та сплата ним певних сум не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів, оскільки: по-перше не можна стверджувати, що такі дії вчинятимуться ним в подальшому систематично (щомісячно); по-друге відсутні підстави вважати, що відповідач надаватиме в майбутньому допомогу в утриманні дитини в обсязі мінімально необхідному для розвитку дитини.
За таких обставин, колега суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 .
У суді першої інстанції, позивачка надавала суду довідку про підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 перебуває на службі у В/ч НОМЕР_1 де отримує зарплату, проте, судом першої інстанції було безпідставно відмовлено позивачці у долученні такої до матеріалів справи. А звідси, дана обставина вказує на те, що ОСОБА_2 має постійне місце служби де отримує грошове забезпечення, оскільки, іншого не встановлено.
Таким чином, зважаючи на наявність у відповідача постійного місця роботи, з нього сліду стягувати аліменти у частці від доходу, яку на думку колегії суддів слід визначити у розмірі 1/4 частини.
Зазначене є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн., так-як позивачка звільнена від стягнення судового збору.

Керуючись вимогами статей 180-182 СК України, статей 303, 307, 309, 313, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд,
рішив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволити.

Рішення Виноградівського районного суду від 15 червня 2017 року скасувати та ухвалити в справі нове рішення про задоволення позову.
Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , щомісячно аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 травня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду по стягненню аліментів у межах 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 640 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Суддя-доповідач
Судді