ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 вересня

2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з квітня 2007 року по 31 травня

2013 року він проживав однією сім'єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1, що було встановлено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла та після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи, що нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючого документа, просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 39,20 кв.м та житловою 17,90 кв.м, в порядку спадкування за законом.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_6, який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня

2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року, залишити в силі заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від

29 вересня 2015 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляді на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року було задоволено позов ОСОБА_3 до Головного управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Зазначене рішення оскаржив в апеляційному порядку ОСОБА_6, який не приймав участі у справі.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що вимоги ОСОБА_3 є недоведеними та необґрунтованими.

Водночас, судом апеляційної інстанції не було зазначено, які права та обов'язки ОСОБА_6 були вирішені при ухваленні оскаржуваного рішення, беручи до уваги те, що апеляційну скаргу подала особа, яка не приймала участі у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом цієї статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 8 постанов Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та ч. 3 ст. 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року ОСОБА_6 зазначав, що даним судовим рішенням порушено його права та інтереси щодо спірного спадкового майна, оскільки саме він, а не ОСОБА_3, проживав зі спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини і може вважатися спадкоємцем четвертої черги за законом.

Суд апеляційної інстанції зазначеного не перевірив, не встановив фактичних обставин справи, які мають значення для вирішення питання про наявність у ОСОБА_6 передбаченого ч. 1 ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження заочного рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 29 вересня 2015 року та не зазначив, які права та обов'язки останнього були вирішені судом першої інстанції при ухваленні вказаного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам закону не відповідає. При цьому рішення апеляційного суду ґрунтується на припущеннях, що відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив фактичних обставин справи, у зв'язку із чим постановив оскаржуване рішення із порушенням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню, з передачею справи на новий розгляду до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович