Провадження № 2/243/3685/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

При секретарі Останькович А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Словянської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до Словянської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що його матері ОСОБА_4 на праві приватної власності належала 1/2 частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, 1/2 частина земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташована за адресою: АДРЕСА_1, 1/2 частина земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0030 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Я як спадкоємець першої черги він прийняв спадщину подавши у встановлений Законом строк нотаріусу заяву, однак отримав свідоцтво на спадщину лише на житловий будинок а на земельні ділянки постановою нотаріуса від 12.12.2015 йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки земельна ділянка належала мамі на праві спільної сумісної власності, однак не була виділена в натурі, а також держаний акт видано на земельні ділянки загальною площею 0,1066 га, тоді як під час виготовлення технічної документації на вказані земельні ділянки з`ясувалася, що фактична площа їх складає 0,1030 га (тобто площа зменшилася, оскільки зараз для замірів використовується більш точне обладнання ніж використовувалося у 2001 році під час видачі державного акту на землю) і на вказану площу мною отримано отримано витяги з державного земельного кадастру. Оскільки фактична площа земельної ділянки є меншою, ніж зазначена в державному акті це стало причиною для відмови у видачі свідоцтва на спадщину.

У зв'язку з чим, просить суд визнати за собою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року на:

- 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0030 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вважає за можливим розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України.

В судове засідання представник позивача адвокат Фальченко І.В., який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 08.08.2017 року (а.с.1) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №44оо від 04.07.2012 року (а.с12), не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України.

Представник відповідача Словянської міської ради Донецької області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просить вирішити на підставі чинного законодавства (а.с.17). Суд, вважає за можливим розглянути справу без участі представника відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм житлові правовідносини.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Краматорськ, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 (а.с.4).

Останній на праві приватної власності на підставі державного акту НОМЕР_5, виданого 10.01.2001 року (а.с.4), належала земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і ведення особистого підсобного господарства розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем після померлої ОСОБА_4, є її син ОСОБА_1, що підтверджується, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 (а.с.3) та свідоцтвом про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 11.12.2015 року (а.с.9).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 подав у встановлений законом строк нотаріусу заяву, однак отримав свідоцтво на спадщину лише на житловий будинок, а на земельні ділянки постановою нотаріуса від 12.12.2015 року (а.с.21) йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки земельна ділянка належала ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, однак не була виділена в натурі, а також держаний акт видано на земельні ділянки загальною площею 0,1066 га, тоді як під час виготовлення технічної документації на вказані земельні ділянки з`ясувалася, що фактична площа їх складає 0,1030 га (тобто площа зменшилася, оскільки зараз для замірів використовується більш точне обладнання ніж використовувалося у 2001 році під час видачі державного акту на землю), на зазначену площу позивачем отримано Витяги з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.09.2015 року (а.с.7-8).

Таким чином, позивач не може оформити у нотаріуса спадщину, оскільки фактична площа земельної ділянки є меншою, ніж зазначена в державному акті.

Вирішуючи питання про визнання права власності на земельні ділянки, суд виходить з наступного.

Так, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Згідно статті 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на земельні ділянки, але нотаріусом було відмовлено з причин, наявності підтверджуючих документів у неналежному вигляді, а саме відсутності оригіналу державного акту на земельні ділянки. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права.

У зв'язку з чим, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем ОСОБА_1 на 1/2 частини земельних ділянок, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215,218 ЦПК України; ст.ст. 15,16,182,317,318,319,321,328,392, 1216,1218,1268 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Словянської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року на:

- 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0030 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко