Провадження № 2/522/5512/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси,

у складі судді Тарасова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко О.О.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся позивач із вищезазначеним позовом, згідно уточненої від 30.06.2016 року редакції позовних вимог (а.с. 243) просив витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 215/1000 часток квартири АДРЕСА_1; вселити ОСОБА_1 у 215/1000 часток квартири АДРЕСА_2, усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні 215/1000 часток квартири АДРЕСА_3. Крім того, просив встановити порядок виконання рішення суду, за яким зазначити, що рішення суду є підставою для здійснення державної реєстрації за ОСОБА_1, а також підставою для скасування державної реєстрації за ОСОБА_4, ОСОБА_5

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначив, що вказана частина спірної квартири належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.09.1994 року № 7-3738. За життя, ОСОБА_7 заповіла належну їй на праві приватної власності частину квартири позивачу ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_7 16.04.2002 року позивач прийняв спадщину належним чином.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту, складеного ОСОБА_6 недійсним та визнання права власності на 215/1000 частин зазначеної квартири. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2011 року, позовні вимоги було задоволено, заповіт ОСОБА_6 був визнаний недійсним. У звязку з набранням вказаним судовим рішенням законної сили, 15.02.2012 року ОСОБА_2 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_5 прийняла в дар 215/1000 частин квартири № 1 в житловому будинку № 12 по вул. Тираспольської в м. Одесі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.04.2013 року заочне рішення було переглянуто, в задоволенні вищезазначеного позову відмовлено, а отже й відновлене право власності позивача.

Разом з тим, у звязку з тим, що ухвалою суду від 17.10.2014 року були скасовані заходи забезпечення позову, ОСОБА_5 відчужила частку квартири на користь ОСОБА_4

Посилаючись на незаконність таких дії з боку ОСОБА_5, позивач просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

У судовому засіданні, представник позивача за довіреністю ОСОБА_8, позивач ОСОБА_1, уточнену позовну заяву підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 17.11.2014 року ОСОБА_9 позовну заяву не визнав, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, згідно якої просив визнати недійсним заповіт від 01.08.2001 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, посилаючись на ті обставини, що в останні два роки перед смертю ОСОБА_6, остання перебувала в дуже тяжкому хворому стані з ознаками психічного розладу, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що проявлялося у провалах памяті, роздратованому стані, лаянні на людей, не впізнаванні знайомих людей, доводилось неодноразово викликати швидку допомогу, районного лікаря. Посилаючись на вищевикладені обставини, відповідач просив зустрічну позовну заяву задовольнити, в задоволенні первісного позову, просив відмовити.

Інші учасники процесу у судового засіданні жодного разу не зявились, про дату час і місце судового засідання неодноразово повідомлялись рекомендованою та курєрською кореспонденцією в порядку встановленим процесуальним законом.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісна позовна заява підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.

Судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_7Ф, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 09.09.1994 року, за реєстровим № 7-3738, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в книзі № 109пр. на сторінці № 38 за № 453.

ОСОБА_6 заповідала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 5550.

Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси від 16.04.2002 року, судом встановлено, що ОСОБА_6 померла 16.04.2002 року, актовий запис № 3583.

Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори та 13.11.2002 року, позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.11.2002 року, зареєстрованого за № 4-6987, згідного якого за ОСОБА_1 визнається право власності на 215/1000 частин квартири АДРЕСА_4.

Право власності зареєстроване в ОМБТІ та РОН, що підтверджується витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно від 10.08.2010 року № 26969804.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визнання заповіту недійсним, просила визнати право власності на 215/1000 частин вказаної квартири.

19 травня 2011 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси позовна заява ОСОБА_2 була задоволена, заповіт ОСОБА_6 на імя ОСОБА_1 був визнаний недійсним, за ОСОБА_2 було визнано право власності на вищезазначену частку квартири.

В період чинності вказаного судового рішення, ОСОБА_2 подарувала 215/1000 часток квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_10, що підтверджується копією договору дарування від 15.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_11

Вже після відчуження вказаної квартири, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.07.2012 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2011 року було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.04.2013 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.11.2013 року, зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_5 не чинити перешкод в користуванні власністю.

19 березня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси (головуючий суддя Абухін Р.Д.) було ухвалене рішення, за яким, у ОСОБА_5 було витребуване 215/1000 часток квартири АДРЕСА_6.

Однак, 07.11.2014 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 215/1000 частин квартири АДРЕСА_4, що підтверджується копією договору дарування від 07.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області.

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання вказаного договору недійсним та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2015 року договір дарування від 05.02.2012 року, договір дарування від 07.11.2014 року були визнані недійсними.

Проте, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.10.2015 року, рішення суду було скасовано, зазначено, що належним засобом захисту порушеного права є витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки рішення суду яке стало підставою для укладення вищезазначених договорів було скасовано.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Оскільки договори дарування є безоплатні договори, застосуванню підлягає ст. 388 ЦК України, без зясування обставин, встановлених ч. 1 вказаної статті.

Як розяснено в п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано.

Як встановлено вище, рішення суду, на підставі якого перейшли у власність ОСОБА_2 спірні 215/1000 частин квартири АДРЕСА_7, які в подальшому за договором дарування передали у власність ОСОБА_5, а остання в подальшому за договором дарування передала у власність ОСОБА_4 скасовано, а позов ОСОБА_2Ф, до ОСОБА_12 про визнання вказаного заповіту недійсним та визнання права власності залишено без задоволення.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позовної заяви в частині витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 215/1000 часток квартири АДРЕСА_1 є повністю обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд, задовольняючи вказану позовну вимогу, враховує висновок Верховного Суду України, викладений в постанові № 6-6223цс16.

Дослідивши вимоги позивача в частині вселення до спірного приміщення, суд зазначає, що кожна особа має право на ефективний засіб захисту порушеного права. Виконання судового рішення про витребування з чужого незаконного володіння не забезпечує безумовне право позивача на вселення до спірної квартири. Оскільки вселення як дія, є правомічністю користування у структурі права власності, відсутність відповідного наказу суду на захист та забезпечення цієї правомічності, стане причиною не повного відновлення порушеного права позивача, що є неприпустимим.

За таких обставин, суд задовольняє позовну заяву в частині вселення позивача до вищезазначеної квартири.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні власністю є також такими, що підлягають задоволенню.

Так, оскільки між сторонами існують неприязнені стосунки, на теперішній час, позивач не може потрапити до належного йому обєкту нерухомого майна, що не заперечується відповідачами, суд вважає, що відповідачі здійснюють перешкоди позивачу у користуванні належною йому частиною квартири, у звязку з чим, задовольняє позовну заяву в цієї частині, як в частині вселення, так й в частині користування.

Вимоги викладені в п. 2, 3, 4 прохальної частини позовної заяви в редакції від 30.04.2016 року не є матеріально-правовими вимогами, а є вимогами щодо встановлення порядку виконання рішення суду. Суд вважає, що вказані вимоги є такими, що подані передчасно, а отже розяснює позивачу про право звернення до суду із відповідним клопотанням, у випадку виникнення труднощів під час виконання рішення суду, в тому числі й в частині скасування державної реєстрації про право власності за колишнім власником.

Відмовляючи в задоволенні зустрічної позовної заяви, суд зазначає що зустрічна позовна заява є безпідставною та необґрунтованою.

Так, позивач зазначає, що останні два роки перед смертю ОСОБА_6 остання перебувала в дуже тяжкому хворому стані, з ознаками психічного розладу, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідач за зустрічним позовом неодноразово викликав швидку допомогу та районного лікаря.

В подальшому представник відповідача заявив клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Оскільки для проведення вищезазначеної експертизи, витребуванню та направленню підлягає медична документація за місцем проживання, судом були витребувані відомості з КУ «Міська лікарня № 5» Відповіддю від 19.10.2016 року № 650 була надана відповідь щодо відсутності медичної документації у вказаній установі.

Суд враховує відсутність жодного належного доказу щодо страждання померлої ОСОБА_6 на будь-які психічні розлади, тому вважає, що позовна заява є необґрунтованою. До вказаного висновку суд приходить також з тих підстав, що в позовній заяві маються посилання на виклик конкретного лікаря, тоді як представником не зазначено ані назву відповідної медичної установи, ані прізвище, імя та по-батькові лікаря, та відповідно, не заявлено клопотань про витребування вказаних доказів чи допиту вказаного лікаря, як свідка. Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідач неодноразово звертався до суду із позовами про визнання заповіту недійсним з інших правових підстав.

Відповідно до ст. 55 ЦК УРСР 1963 року, угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Так, відповідно до п. 10 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Суд зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу перебування ОСОБА_6 в стані психічного розладу, не заявлено клопотань про витребування медичної документації з установ, де вона зберігається, а відтак суд зазначає що зустрічна позовна заява необґрунтована та безпідставна.

Крім того, суд зазначає, що відповідач є таким, що подав зустрічну позову заяву після спливу строку позовної давності. Разом з тим, суд зобовязаний надати оцінку обґрунтованості матеріально-правової вимоги позивача, та, у випадку одночасного пропуску строку позовної давності та безпідставності матеріально-правової вимоги, відмовити в задоволенні позову, саме у звязку з безпідставністю відповідної вимоги. Враховуючи вищевикладені обставини, суд відмовляє в задоволенні зустрічної позовної вимоги, саме у звязку з її безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212 214 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 388 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 215/1000 часток квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 у 215/1000 часток квартири АДРЕСА_2.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні 215/1000 часток квартири АДРЕСА_3.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовити. .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

16 січня 2017 року