Справа № 346/4777/16-ц
Провадження № 2/346/95/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого-судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Томин О.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором-,

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.11.2007 року між ним ( як правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та відповідачем укладено кредитний договір № МL-0АК/237/2007, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 34 710,60 доларів США на купівлю нерухомого майна зі сплатою фіксованого відсотка в розмірі 3, 99 % річних. Відповідач зобовязався належним чином використати та повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, які визначені в цьому договорі. З метою отримання, обслуговування та погашення кредиту банк відкрив відповідачу поточний рахунок. Повернення відповідної частини кредиту мало здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням. Дата остаточного повернення кредиту - 26.11.2037 року.

Однак, відповідач порушив свої кредитні зобов'язання та допустив виникнення і зростання заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої станом на 29.08.2016 року позивачем визначено як 19 023, 13 доларів США грн., а саме: за кредитом 16 162, 48 доларів США (що було еквівалентно по курсу НБУ 411 960,37 грн.); за процентами за користування кредитом 2 860,65 доларів США (що було еквівалентно 72 914, 20 грн). Тому позивач, посилаючись на розяснення, викладені в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, просить стягнути з відповідача вказану загальну заборгованість, визначену у доларах США, та судові витрати в розмірі 7 273,20 грн., які складаються зі сплаченого судового збору.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Вона також пояснила, що в п. 1.9.1 зазначеного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань вцілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобовязань за цим договором ( в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст.3 цього договору) чи іншими, укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Отже, оскільки відповідач порушив зобовязання по сплаті відсотків, то банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми тіла кредиту та сплати відсотків, незважаючи на те, що зобовязання з повернення тіла кредиту у разі належного виконання позичальником своїх кредитних зобовязань, передбачено з грудня 2023 року. На підставі наведеного представник позивача просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині вимог про стягнення відсотків. В своїх запереченнях та поясненнях сторона відповідача також вказала, що кошти по вказаному кредитному договору готівкою на руки відповідачу не видавались, а були перераховані на його рахунок, який відкрито в банку, а потім конвертовані в гривню та оплачені продавцю. Після цього між відповідачем і банком був укладений іпотечний договір, згідно з яким придбана ним квартира передана в заставу як забезпечення сплати ним отриманого кредиту та відсотків по його використанню. Договір укладений терміном на 30 років з «плаваючою» відсотковою ставкою. Відповідач вказує, що сумлінно виконував свої зобовязання перед банком, вчасно оплачував кредит та відсотки, здійснював страхування своїх майна та життя. В 2008 році внаслідок світової фінансової кризи курс гривні до долара США зріс на 60%. Однак, банк замість того, щоб піти назустріч відповідачу, підняв відсоткову ставку по кредиту з 11,49% до 14,49% річних. Відповідач, розуміючи відповідальність, продовжував виконувати свої зобовязання перед банком. Влітку 2013 року він сплатив 12 000 доларів США (еквівалентно 96 000 грн.) щоб зменшити навантаження по відсотках.

Після зміни курсу валюти в 2014 році відповідач продовжував сплачував необхідні суми, витрачаючи на це значну частину сімейного бюджету. Останній платіж по відсотках відповідач сплатив в січні 2015 року. 24.02.2016 року відповідач звернувся до банку, відправивши лист пропозицію/заяву про внесення змін до кредитного договору, в якому просив залишок тіла кредиту перевести у національну валюту України за курсом НБУ, станом на момент укладання договору, а саме по 5,05 гривень за 1 долар США. Також він вказав, що станом на 31.01.2015 року порушень сплати з його боку не було та за власними розрахунками, зауважив, що в період з 01.12.2007 року по 31.01.2015 року ним сплачено приблизно 42 800 доларів США. Також він вказав, що в даному житлі мешкає його малолітня дитина, ІНФОРМАЦІЯ_1, та що через неконтрольоване зростання курсу долара США по відношенню до гривні, потрібна воля банку піти йому назустріч. З цього приводу банк запропонував відповідачу перевід по офіційному курсу на момент укладення змін до договору. Згідно з графіком, який запропонував банк, вкінці терміну кредитування сума за платежами дорівнювала б 1 757 661,30 грн. Відповідач відмовився від такої пропозиції, а в квітні 2015 року отримав лист - ультиматум з банку (вих.№22-2/870560) про те, що в разі несплати прострочених відсотків його заборгованість розглянуть на продаж факторинговій компанії з усіма наслідками, які виникнуть після цього. Одразу ж, на початку травня 2015 року він отримав досудову вимогу від банку на суму 16 699,91 доларів США. Після цього ним здійснені були 2 останні платежі на загальну суму 266,77 доларів США.

02.07.2015 року Верховна ОСОБА_4 України прийняла в третьому читанні ОСОБА_5 №1558-1 «Про реструктуризацію зобов'язань за кредитами в іноземній валюті», згідно з яким передбачався перевід валютних кредитів в національну валюту по курсу НБУ станом на момент укладання договору. Згідно зі ст. 7 цього Закону якщо протягом строку користування споживчим кредитом до набрання чинності цим Законом сукупний розмір здійснених позичальником платежів за договором споживчого кредиту перевищує на 15 відсотків загальну суму основного боргу, зобовязання позичальника перед кредитором вважаються виконаними. Тобто, на відповідача поширювалася б дія цієї статті, так як він сплатив більше 23 % суми отриманого кредиту. В порушення всіх строків та регламенту Голова ВР України підписав цей ОСОБА_5 09.12.2015 року (через 5 місяців) і направив на підпис Президента України, який його заветував. Для подолання вето ОСОБА_4 України не вистачило голосів і ОСОБА_5 був скасований.

В травні 2016 року між відповідачем і керівництвом банку була організована зустріч в м. Чернівці у відділенні банку. Пропозиції позивача до уваги взяті не були, натомість з боку банку було 2 пропозиції: 1) списання 30% боргу в разі сплати залишку одним платежем (а це близько 12 000 доларів США); 2) списання 15% боргу та перевід залишку в гривню по курсу до долара США, що діє на момент укладання нового договору з підвищенням відсоткової ставки до гривневої. Від вказаних пропозицій відповідач відмовився.

На початку липня 2016 року він знову отримав досудову вимогу від банку вже на більшу суму, оскільки з липня 2015 року банк нарахував йому відсотки. 08.07.2016 року відповідач рекомендованим листом відправив заперечення на досудову вимогу зі своїми пропозиціями на адреси відділень ПАТ «ОТП Банк» у м. Києві та м. Ужгороді, відповіді на які так і не отримав, проте, отримав відповідь з Івано-Франківського відділення ПАТ «ОТП Банк», де вказано, що його прохання задоволенню не підлягає.

Відповідач також зазначає, що 03.06.2014 року Верховною ОСОБА_4 України був прийнятий ОСОБА_5 № 1304-УІІ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. ОСОБА_5 набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

На час подачі вказаних заперечень (22.09.2016 року) у ОСОБА_4 України зареєстровано 2 законопроекти: основний №4004-д «Проект Закону про реструктуризацію зобов'язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла» та альтернативний №4004-2 «Проект Закону про реструктуризацію зобов'язань громадян України за кредитами в іноземній валюті», які вже були включені в порядок денний 22.09.2016 року, та передбачають більш вигідніші умови для відповідача, ніж умови, запропоновані банком.

На досудову вимогу щодо дострокового виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі, а саме сплати на користь банку 16 162,48 доларів США тіла кредиту та 2 456,92 доларів США відсотків, відповідач повідомив про свою незгоду з цим. Крім того, сума заборгованості, вказана в досудовій вимозі, суперечить його розрахункам і з урахуванням його виплат, відсотковій ставці та сумі отриманих ним коштів. На момент укладення договору відповідач розрахував свої фінансові можливості (його доходи були ґрунтовно проаналізовані спеціалістами банку та стали підставою для прийняття кредитним комітетом банку рішення про надання кредиту саме на таких умовах).

За нинішніх обставин та існуючого курсу гривні до долара США по відношенню до гривні відповідач не має можливості продовжувати сплачувати кредит. При цьому, він не відмовляється сплачувати щомісячні платежі, проте, вони повинні бути співрозмірні з його доходами та можливостями, а також відповідати економічній ситуації в нашій державі, стану кредитних і валютних правовідносин, а також розміру кредиту, який ним отримано в 2007 році.

Відповідач наголошує, що в момент укладення кредитного договору його не було попереджено, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором покладаються на нього, як це передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року. ОСОБА_5 факт, а також інші положення та факти, що мали місце протягом останніх 6 років, дають йому всі підстави визнати кредитний договір недійсним в судовому порядку.

Пункт 12 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, зокрема, що кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом:

1) надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років;

2) продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень, що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника;

3) зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї;

4) поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на:зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту; зобов'язання, не забезпечене іпотекою, у розмірі різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, яке повністю виконується в кінці строку договору про надання споживчого кредиту.

Банк має право за реструктуризованими згідно із цією частиною договорами звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації. У разі якщо позичальник у повному обсязі та своєчасно виконає реструктуризовані зобов'язання за кредитним договором протягом трьох років з дня реструктуризації боргу, комерційний банк має право на щорічне зменшення на 0,5 відсотка суми основного непогашеного боргу протягом наступних п'яти років з віднесенням зазначеної суми до складу витрат банку. Звідси випливає, що банк має можливості для того, щоб перевести кредит у гривню по курсу до долара США, який діяв на момент отримання кредиту, так і для інших видів реструктуризації, при яких суттєво знизиться співвідношення розміру кредитного платежу до розміру сукупного місячного доходу сім'ї.

Більш того, пункт 5 постанови НБУ № 182 від 31.03.2014 року (набрала чинності 01.05.2014 року) передбачає, що уповноваженим банкам з метою уникнення валютних ризиків ужити заходів щодо зміни валюти виконання зобов'язань за кредитами, наданими в іноземній валюті, на національну валюту.

Тобто, варіант переведення залишку кредитної заборгованості в гривню по курсу НБУ, який діяв на момент видачі кредиту, є законодавчо передбаченим, прямо рекомендованим з боку НБУ та таким, що відповідає інтересам відповідача та можливостям, з однієї сторони, та економічно вигідним для Банку, з іншої сторони.

З урахуванням наведеного та відповідно до ст.ст. 651, 652 ЦК України, беручи до уваги істотну зміну обставин при укладенні договору, відповідач вважав за доцільне спільно розглянути питання про можливість внесення змін до кредитного договору з метою більш чіткого та зрозумілого врегулювання правовідносин, що склалися між його сторонами, та встановлення оптимального і взаємовигідного порядку виконання відповідачем своїх грошових зобовязань перед банком. Зобовязання відповідача по оплаті тіла кредиту згідно з умовами договору повинні розпочатись аж 26.12.2023 року (рядок №160 додатку №1 до кредитного договору), тобто до того часу він має право сплачувати тільки відсотки за користування кредитом. На підставі наведеного в задоволенні позову в частині дострокового стягнення з відповідача тіла кредиту сторона відповідача просить відмовити.

Суд, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 28.11.2007 року між позивачем (як правонаступником ЗАТ «ОТП Банк») та відповідачем укладено вищевказаний кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав того дня кредит у розмірі 34 710, 60 доларів США на купівлю нерухомого майна. Договір складається з двох частин, які нероздільно повязані між собою. Сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись «плаваюча» процентна ставка, фіксований відсоток 3,99 % річних. Датою остаточного повернення кредиту є 26.11.2037 року. З метою отримання, обслуговування та погашення кредиту, банк відрив позичальнику поточний рахунок (а.с.6-10).

Відповідно до меморіального валютного ордеру №1 від 28.11.2007 року АТ «ОТП Банк» здійснив перерахунок коштів на рахунок відповідача в розмірі 34 710,60 доларів США, що було еквівалентно 175 288,53 грн., згідно з названим кредитним договором №МL-0АК/237/2007 від 28.11.2007 року (а.с. 12)

Отже, судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за даним кредитним договором виконав.

Відповідно до п. 4 кредитного договору сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Згідно з п.п. 1.4.1.1, 1.4.1.2, 1.4.1.3 частини №2 вказаного договору за користування кредитом позичальник зобовязаний сплати банку відповідну плату в порядку і на умовах, визначених нижче, а саме: проценти за користування кредитом розраховуються банком наступним чином: у разі використання фіксованої процентної ставки, вони розраховуються на основі фіксованої процентної ставки з розрахунку річної бази нарахування процентів; у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти розраховуються як «FIDR» фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Проценти нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше дати повернення кредиту, визначеної у Графіку платежів (Додаток №1), на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього договору. Проценти ( крім процентів за прострочений кредит) сплачуються позичальником на поточний рахунок у банку в розмірі, визначеному підпунктами 1.4.1.1, 1.4.1.2 цього договору.

Пунктом 1.4.1.5.1 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобовязань , встановлених будь-яким з п.п. 2.3.6, 2.3.7 цього договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток ( в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором ( плаваюча чи фіксована процентна ставка) підвищується на 4% річних, в порядку, передбаченому цим договором.

Згідно із п. п. 1.5.1, 1.5.1.1 цього договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений в Графіку платежів.

Відповідно до п.1.9.1 зазначеного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань вцілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобовязань за цим договором ( в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст.3 цього договору) чи іншими, укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Судом встановлено, що 16.06.2016 року відповідачу направлялась досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, визначеної станом на 15.06.2016 року, в загальному розмірі 18 619, 40 долари США ( що по курсу НБУ було еквівалентно 463 392,96 (а.с. 14)).

Враховуючи позицію відповідача та подальше предявлення даного позову, суд приходить до висновку, що зазначена вимога залишилась відповідачем без задоволення.

Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобовязання за даним кредитним договором і станом на 29.08.2016 року загальний розмір його заборгованості позивачем визначено як 19 023, 23 доларів США ( що еквівалентно по курсу НБУ 484 874,58 грн.), а саме: за кредитом 16 162,48 долари США; за процентами за користування кредитом 2 860, 65 доларів США, про що зазначено у наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с.13 ).

При цьому суд враховує вищевказані положення 1.9.1 кредитного договору про право кредитора вимагати дострокового виконання боргових зобовязань вцілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобовязань за цим договором ( в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст.3 цього договору) чи іншими, укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. Тому заперечення стороною відповідача права банку вимагати дострокового повернення тіла кредиту суд вважає надуманими, оскільки вони грубо суперечать вказаному п.1.9.1 кредитного договору.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 передбачено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі № 6-145 цс 14, У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено, що правонаступником ЗАТ ОТП Банк є ПАТ ОТП Банк та має генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій від 05.10.2011 року №191 (а.с.16, 18).

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач добровільно не виконує своїх кредитних зобов'язань.

Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 7 273 грн., що стверджується платіжним дорученням від 30.08.2016 року (а.с.1). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в звязку із задоволенням позовних вимог.

На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 1050, 1054 ЦК України та, керуючись ст.ст. 213-215, 294, 88 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства ОТП Банк, адреса якого: м. Київ, вул. Жилянська, 43, ідентифікаційний код за , заборгованість за кредитним договором № МL-0АК/237/2007 від 28.11.2007 року в загальному розмірі 19 023 (девятнадцять тисяч двадцять три ) долари США 13 центів, визначеному станом на 29.08.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства ОТП Банк судові витрати в розмірі 7 273 (сім тисяч двісті сімдесят три) гривні 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 25 січня 2017 року.

Суддя Калинюк О. П.