АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №641/4858/14-ц. Головуючий 1 інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/790/162/17. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2 Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 лютого 2017 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря : - ОСОБА_5,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» - ОСОБА_6 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_7, третя особа: Державна реєстраційна служба України - про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о и в и л а:

У травні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 26 квітня 2005 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 уклали кредитний договір №0, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 13580 доларів США для придбання квартири на строк до 26 квітня 2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,5 % річних, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити проценти у строки і умовах, встановлених договором.

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 4 травня 2005 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 уклали договорі іпотеки, згідно з яким останній передав у іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» набув прав кредитора за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7

Відповідач умови кредитного договору не виконує та станом на 21 березня 2014 року має заборгованість за кредитом в розмірі 13576 доларів 84 центів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 137 251 грн.

3 березня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» направило відповідачу письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, а також повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання порушеного зобовязання, вимогу про виселення, які відповідачем виконані не були.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило суд в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості в розмірі 13576 доларів 84 центів США, що згідно курсу Національно Банку України складає 137 251 грн. за кредитним договором №0 від 26 квітня 2005 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 40,9 кв. м., житловою площею 22,7 кв. м., шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя; визнати за ПАТ «Дельта Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 40,9 кв. м., житловою площею 22,7 кв. м. на підставі договору іпотеки від 4 травня 2005 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7; припинити право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 40,9 кв. м., житловою площею 22,7 кв. м., в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою; виселити ОСОБА_7 та усіх мешканців з квартири АДРЕСА_1; витребувати від ОСОБА_7 та передати ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт та правовстановлюючі документи на вказану квартиру; стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходи з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ОСОБА_8 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира, що є предметом іпотеки, використовується відповідачем як місце постійного проживання, її загальна площа не перевищує 140 кв. м, відомостей про наявність іншого житла у відповідача суду не надано.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів ( ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2005 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 уклали кредитний договір №46-05/ХІІІ, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 13 580 доларів США для придбання квартири на строк до 26 квітня 2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,5 % річних, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити проценти у строки і на умовах, встановлених цим договором (а. с.12-20).

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 4 травня 2005 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 уклали договорі іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_9 за р. №1753, згідно з яким ОСОБА_7 передав у іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а. с.21-26).

8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким ПАТ «УкрСиббанк» відступив позивачу право вимоги за спірними кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 (а. с.51-55).

Відповідач ОСОБА_7 умови кредитного договору не виконує та згідно довідки ПАТ «Дельта Банк» від 21 березня 2014 року станом на вказану дату має заборгованість за кредитом в розмірі 13576 доларів 84 центів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 137 251 грн. (а. с.33).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_8 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання.

Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_8 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови у позові, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_8 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

З огляду на викидане, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, оскільки воно ухвальне з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Дельта Банк» з інших підстав, виходячи з наступного.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.5, 4.6 договору іпотеки від 4 травня 2005 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 сторони передбачили, що звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у випадках, зазначених в п. п. 2.1.1 - 2.1.2 цього договору іпотеки; у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України. Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Пунктами 5.1-5.4 договору іпотеки сторони визначили, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться у п. 5.1, іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя ( абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до

іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1 цього договору іпотеки. У разі застосування права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки як способу задоволення вимог іпотекодержателя ( абз. 3 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1, вважається повідомленням іпотекодержателю про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки ( а. с.24).

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст. 335 та ст. 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Із копії листа ПАТ «Дельта Банк» від 3 березня 2014 року залученого до справи вбачається, що відповідач пропонував ОСОБА_7 у 30-деннй строк погасити заборгованість за кредитним договором в розмірі 134 066 грн. 08 коп., або на виконання ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передати добровільно предмет іпотеки у власність іпотекодержателя, або оформити та передати довіреність на право здійснити іпотекодержателем продажу предмету іпотеки у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а. с.47-50).

Доказів того, що вказаний лист був вручений ОСОБА_7 під розписку, матеріали справи не містять.

ОСОБА_8 у договорі іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, а також шляхом продажу предмету іпотеки у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ПАТ «Дельта Банк» у випадку відмови з боку іпотекодавця задовольнити його вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, мав право звернутися з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у передбачений ст. 39 Закону України «Про іпотеку» спосіб, тобто шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону України «Про іпотеку», надавши до суду відповідний висновок про початкову ціну предмета іпотеки на час розгляду справи.

ПАТ «Дельта Банк» з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» до суду не звертався.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1, виселення відповідача з усіма мешканцями із вказаної квартири.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст.307, п. п. 3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_6 задовольнити - частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_7, третя особа: Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовити з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: