Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/7267/16-ц Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 20 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 21.03.2008 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Ф-226, згідно умов якого, позичальнику було надано кредит у розмірі 300000 грн. з розрахунку в розмірі 17% річних, строком до 15.03.2018 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань між Банком та ОСОБА_2 24.03.2008 року укладено договір поруки № ф-232, за яким, останній, зобовязався відповідати в солідарному порядку з ОСОБА_1 за невиконання умов договору. 17.12.2012 року між ПАТ «Промінвест банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги за кредитними зобовязаннями, в тому числі за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 У звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань, станом на 01.05.2016 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 182869 грн. 65 коп., а саме: за кредитом - 0,00 грн.; по відсотках 182869 грн. 65 коп. Письмова вимога про дострокове повернення кредиту відповідачем на день подання позову не виконана. Тому, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку 182869 грн. 65 коп. заборгованості по відсотках за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20 червня 2017 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по відсотках у сумі 182869 грн. 65 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» по 1371 грн. 52 коп. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неповно зясовано усіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судове рішення відповідачем ОСОБА_2 не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.03.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестеційний банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Ф-226 згідно умов якого, останньому надано кредит у розмірі 300000 грн. строком до 15.03.2018 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 17%. Відповідач, зобовязався погасити заборгованість за кредитом, сплачувати відсотки за його використання, та також здійснювати інші платежі, передбачені договором.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань між Банком та відповідачем ОСОБА_2 24.03.2008 року укладено договір поруки № ф-232, за яким останній зобовязався відповідати в солідарному порядку з ОСОБА_1 за невиконання умов вищезазначеного кредитного договору.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 15.05.2012 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість по кредитному договору № Ф-226 від 21.03.2008 року в сумі 301756 грн. 26коп. станом на 12.01.2011 року. Зазначене судове рішення відповідачами не виконане.

17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого відбулася заміна кредитора у зобов'язанні і Товариство набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1, що підтверджується договором та витягом з реєстру позичальників.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Поряд із цим, за змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України, змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року № 6-2739цс15, яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно пункту 3.2. кредитного договору №Ф-226 від 21.03.2008 року обумовлено, що нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту і починається з дати його видачі по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. У п. 7.1 цього Договору сторони згідно свободи договору передбачили, що кредитний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування кредитом та до повного погашення будь-яких інших зобовязань, прийнятих ним на себе згідно умов кредитного договору.

Відповідачі заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2012 року в належним чином не виконали, внаслідок чого станом на 01.05.2016 року виникла заборгованість по відсотках у розмірі 182869 грн.65 коп.

Відповідно до ч.1 ст.543, ч.2 ст.554 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Встановивши, що відповідачі не виконали заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2012 рок, за яким з них на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що банк має право на отримання процентів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Нормою ч.3 ст.267 ЦПК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч.3 ст.267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Встановлено, що ОСОБА_1 із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу не звертався.

З огляду на наведені вимоги закону та обставини справи, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь банку заборгованості за відсотками в сумі 182 869 грн. 65 коп.

При встановлені зазначених вище фактів судом першої інстанції не було порушено норми процесуального права, а при ухваленні рішення правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді