У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоІзмайлової Т.Л.
суддів:Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області про стягнення коштів, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року, визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області (далі - УПФУ в м. Калуші та Калуському районі) щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті ОСОБА_6 пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними та зобов'язано УПФУ в м. Калуші та Калуському районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_6 пенсії призначеної як інваліду II групи згідно ст. ст. 50, 54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2014 року з урахуванням проведених виплат.

Вказану постанову відповідач виконав частково, здійснивши перерахунок пенсії, однак відмовив у її виплаті з підстав відсутності коштів.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_6 просила стягнути з відповідача невиплачену пенсію в розмірі 40 320 грн 71 коп. та індекс інфляції в розмірі 12 258 грн 93 коп.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року, позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з УПФУ в м. Калуші та Калуському районі на користь ОСОБА_6 кошти у сумі 52 579 грн 63 коп., з яких: невиплачена пенсія - 40 320 грн 71 коп., індекс інфляції - 12 258 грн 93 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі УПФУ в м. Калуші та Калуському районі просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не виконав грошове зобов'язання, яке випливає з судового рішення, не виплатив позивачці пенсію, що завдало їй шкоди. Відсутність бюджетного фіксування на виплату пенсії позивачці не є підставою для відмови у захисті її порушеного права.

Також суди дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення індексу інфляції.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_6 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, визнана інвалідом II групи внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року, визнано дії УПФУ в м. Калуші та Калуському районі щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті ОСОБА_6 пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними та зобов'язано УПФУ в м. Калуші та Калуському районі провести перерахунок та виплату ОСОБА_6 пенсії, призначеної як інваліду II групи згідно зі ст. ст. 50, 54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2014 року з урахуванням проведених виплат.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року, скасовано розпорядження від 10 жовтня 2014 року № 134962 УПФУ в м. Калуші та Калуському районі по зменшенню розміру пенсії з 03 серпня 2014 року.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2015 року встановлено, що постановою від 29 вересня 2014 року встановлено, що виплату пенсії слід проводити, починаючи з 01 січня 2014 року; кінцевого терміну таких виплат не встановлено, а тому у відповідача відсутні підстави припиняти виплату ОСОБА_6 визначеного рішенням розміру пенсії. Будь-які рішення про припинення визначених судовим рішенням виплат є неправомірними та підлягають скасуванню. Так, підлягає скасуванню розпорядження від 10 жовтня 2014 року № 134962.

Як передбачено ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з листом від 27 жовтня 2015 року № 339/Б-15 УПФУ в м. Калуші та Калуському районі повідомило, що немає підстав для проведення ОСОБА_6 перерахунку пенсії, починаючи з 03 серпня 2014 року.

Із додаткової відповіді до даного листа від 27 жовтня 2015 року № 8043/03 вбачається, що відповідачем винесено розпорядження від 15 жовтня 2015 року про проведення ОСОБА_6 перерахунку пенсії з 03 серпня 2014 року.

Також установлено, що УПФУ в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області нарахувало ОСОБА_6 40 320 грн 71 коп. пенсії, проте до цього часу її не виплатило, посилаючись на відсутність фінансування цих коштів з державного бюджету України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вирішуючи даний спір, обґрунтовано виходив із того, що неправомірними діями УПФУ в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області позивачу завдано збитки у сумі недоотриманої нею згідно ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії, що складає 40 320 грн 71 коп. і ці кошти повинні бути відшкодовані їй відповідачем згідно з положеннями ст. 1166 ЦК України.

Разом із тим, не можна погодитись з висновком судів про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення індексу інфляції.

Так, компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

У ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Аналіз наведених норм права вказує на те, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Разом із тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення 12 258 грн 93 коп. індексу інфляції за період не виплати пенсії позивачка посилалась на відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлену ст. 625 ЦК України. На підтвердження чого долучила до позовної заяви відповідні розрахунки (а.с. 26-45).

Як передбачено ст. ст. 11, 31 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог. Визначення предмету та підстав заявленого позову належить виключно позивачу.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена ст. 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин суди дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення індексу інфляції в обраний позивачем спосіб.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення індексу інфляції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення є законними та обгунтованими.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення індексу інфляції скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Л. Ізмайлова
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова