УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Червинської М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Коростенська міська рада Житомирської області, про визнання дій незаконними, зобов'язання приведення земельної ділянки в придатний для використання стан шляхом знесення частини будинку за касаційною скаргою Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року Житомирське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) звернулося до суду з позовом, який уточнило в ході розгляду справи, та остаточно просило:

- визнати незаконними дії ОСОБА_4 щодо самовільного зайняття земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідачку привести вказану земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом знесення частини побудованої нею будівлі на два погонних метри від межі належної позивачу на праві постійного користування земельної ділянки.

На обґрунтування позову Фонд зазначив, що йому на праві постійного користування належить земельна ділянка по АДРЕСА_1. Суміжна ділянка по АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_4, яка без відповідних дозволів і документів, з порушенням меж земельних ділянок, захопила частину належної позивачу земельної ділянки, побудувавши на ній будівлю, яку самостійно зносити відмовилася, у зв'язку із чим просив задовольнити позов.

Під час судового розгляду до справи в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2016 року у позові відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу Фонду відхилено, рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Фонд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_4, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

При новому розгляді справи суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, врахували висновки і мотиви скасування попередніх рішень, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року, та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що новостворена будівля, розташована по АДРЕСА_3, яку просив знести позивач, не є самочинним будівництвом, оскільки під час вирішення спору на неї було зареєстровано право власності за ОСОБА_5 (а. с. 62, 63, т. 3); при цьому право власності відповідача на зазначену будівлю позивачем у встановленому порядку не оспорювалося та не доведено, що таке право на спірний об'єкт нерухомості було набуто неправомірно.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 липня 2003 року наголошено на одному з обов'язкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном - його «пропорційності», «справедливій рівновазі» між суспільним та приватним інтересами. Складові цього критерію не є універсальними (абсолютними), оскільки не існує чіткого, виключного переліку обставин, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення цієї «справедливої рівноваги».

Враховуючи вищевикладене у сукупності, у справі, що переглядається, судами попередніх інстанцій з урахуванням співмірності порушеного права позивача і права власності відповідача обґрунтовано відмовлено в позові.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до незгоди заявників з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

М.Є. Червинська