АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/2182/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Цвинтарна Т.М.
Провадження № 22-ц/789/966/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - представника Товариства з обмеженою

відповідальністю "ФГ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ

ОБ'ЄДНАННЯ "МРІЯ" - Овсяної Світлани

Віталіївни, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "МРІЯ" на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "МРІЯ" про визнання договору оренди землі недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

02.11.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі договору оренди, від 01.06.2011 року, який зареєстрований 10.04.2012 року в управлінні Держкомзему в Гусятинському районі за №03176, між нею та ФГ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "МРІЯ", правонаступником якого є ТзОВ "ФГ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "МРІЯ" (далі товариство), вона передала в оренду земельну ділянку.

Вважає вказаний договір оренди недійсним, оскільки вона з відповідачем домовились передати земельну ділянку в оренду строком на 5 років і в 2011 році відповідач надав її проект договору оренди землі, в якому строк дії договору був зазначений 5 років.

Відповідач після реєстрації договору оренди землі не повернув її примірника договору і на її усне звернення на початку 2016 року про повернення її земельної ділянки після збору врожаю, у відповідь вона від відповідача довідалась, що договір укладений строком на 10 років - до 2022 року.

Примірник договору 2011 року від відповідача отримала лише у липні 2016 року і побачила, що договір підписаний не нею та укладений на 10 років.

10.10.2016 року вона надіслала відповідачу письмову заяву про намір розірвати договір оренди землі.

Вважає, що недійсність правочину зумовлюється незаконними діями відповідача щодо змісту правочину та порушенням її волі - невідповідність волі та волевиявлення позивача.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19.06.2017 року позовні вимоги задоволено і визнано недійсним договір оренди землі без номера, укладений 01.06.2011 року між ОСОБА_2 та ФГ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "МРІЯ", який зареєстрований 10.04.2012 року за №03176 в управлінні Держкомзему у Гусятинському районі.

В апеляційній скарзі товариство просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що позивач не обгрунтувала належними і допустимими доказами укладення з нею договору оренди землі саме на 5 років, а при зверненні з позовом надано примірник договору строком на 10 років і його наявність у позивача підтверджується відсутністю звернення позивача до товариства з метою отримання копії договору про оренду строком на 5 років.

Що один примірник договору про оренду на 10 років з моменту його державної реєстрації зберігався у позивача.

Зазначає про порушення судом порядку допиту свідка, оскільки клопотання про його допит було задоволено після початку розгляду справи по суті.

Вказує про виплату позивачу орендної плати в 2016 році, що свідчить про обізнаність позивача про строк дії договору і що товариство продовжувало обробляти земельну ділянку після спливу 5 річного строку. Позивач не подав заперечень щодо продовження строку дії договору, отримував орендну плату, а тому договір є заключеним на 10 років.

Звертає увагу про помилкове не застосування судом строків позовної давності про застосування яких заявлено товариством.

В судовому засіданні представник товариства апеляційну скаргу підтримала і навела доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечила і навела доводи аналогічні поданому письмовому запереченні на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення оспорюваного договору відповідачем як орендарем не були дотримані вимоги встановлені ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину - орендодавця, якеб відповідало його внутрішній волі, що з врахуванням ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання цього договору недійсним.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки висновок суду достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,86 га для ведення сільського господарства на території Крогулецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області - акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 (а.с. 8)

01.06.2011 року між ОСОБА_2 та ФГ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "МРІЯ" укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,86 га (рілля), строком на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації. З 2011 року земельну ділянку відповідач використовував під посіви сільськогосподарських культур.

Згідно з п. 43 оспорюваного договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

На підставі акта приймання-передачі власник передала зазначену вище земельну ділянку у користування орендарю (а.с. 5-6).

Договір укладений 01.06.2011 року, а зареєстрований 10.04.2012 року за №03176 в управлінні Держкомзему у Гусятинському районі (а.с. 6).

Як вбачається із звернення сільського голови Крогулецької сільської ради до ФГ НВО «Мрія» від 10.11. 2015 року № 148 з додатком-списком власників земельних ділянок, в якому значиться і позивач ОСОБА_2, сільська рада просить ФГ НВО «Мрія» на підставі розглянутого на сесії ради від 21.10.2015 року рішення № 255, за зверненням жителів с.Крогулець про допомогу в отриманні їхніх примірників договорів оренди земельних ділянок, надати примірники договорів оренди земельних ділянок, укладених між ФГ НВО «Мрія» та власниками земельних ділянок для останніх.

Факти отримання позивачем оспорюваного договору оренди землі в липні 2016 року в Крогулецькій сільській раді та звернення сільського голови цієї ж ради до ФГ НВО «Мрія» 10.11.2015 року з приводу надання примірників договорів оренди для орендодавців підтверджені в судовому засіданні показами допитаного в якості свідка сільського голови (старости) Крогулецької сільської ради ОСОБА_4, який підтвердив факт надання та залишення в Крогулецькій сільській раді в липні 2016 року двома представниками ФГ«Мрія» укладених договорів оренди земель.

10.10.2016 року ОСОБА_2 письмово повідомила товариство про намір розірвати договір оренди земельної частки (паю) та повернути її земельну ділянку. Лист-повідомлення ФГ НВО «Мрія» отримано, що не заперечено представником відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції (а.с. 40).

Висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів №143/144/17-22 від 20.03.2017 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 у двох примірниках договору оренди землі зареєстрованого в Гусятинському реєстраційному відділі Тернопільської регіональної філії ДП Центру ДЗК - 10.04.2012 року за №03176, а також у двох примірниках акту приймання-передачі земельної ділянки (паю) до цього договору, виконано не ОСОБА_2, а іншою особою.

Враховуючи вказане, матеріали справи, докази у справі, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі" (далі Закон).

Згідно ст. 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ч.1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Враховуючи вказане, докази наявні в матеріалах справи, висновок почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі строком на 10 років. Суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, що позивач не обгрунтувала належними і допустимими доказами укладення з нею договору оренди землі саме на 5 років з наступних підстав:

висновком експерта встановлено, що підписи як в спірному договорі так і в актах прийому-передачі земельної ділянки виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_2, що вказує на відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на укладення договору строком на 10 років (а.с. 132-135);

ОСОБА_2 вказувала, що при укладенні договору в 2011 році в примірниках які вона підписувала строком дії договору була вказано - 5 років, що не спростовано доказами представником товариства як при розгляді справи в суді першої так і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції;

представником товариства не представлено доказів і того, що волевиявлення ОСОБА_2 було спрямоване на укладення договору оренди землі на інший строк ніж позивач вказує в позові - 5 років;

не представлено представником доказів і того, що перед укладенням договору велася робота щодо досягнення домовленостей про укладення договору на строк 10 років.

Критично оцінюються доводи апеляційної скарги, що подання позивачем додатком до позову примірника договору строком на 10 років є доказом його наявність у позивача з моменту державної реєстрації договору - 2012 року, оскільки позивач не звертався до товариства з метою отримання копії договору, з наступних підстав:

представником товариства не представлено письмових доказів того, що примірник договору був отриманий позивачем раніше липня 2016 року - відсутні докази надсилання примірника договору позивачу, отримання його безпосередньо в представника товариства чи інших органах, до компетенції яких входить реєстрація і зберігання примірників договору;

на противагу доводам апеляційної скарги про ознайомлення позивача з договором на 10 років в матеріалах справи знаходиться рішення сесії сільської ради №255 від 21.10.2015 року у зв'язку з звернення жителів села Крогулець до сесії Крогулецької сільської ради з проханням у допомозі в отриманні їхніх примірників договорів земельних ділянок і яким вирішено звернутись до товариства з листом про надання примірників договорів оренди (а.с. 52);

Крогулецька сільська рада звернулася до товариства з відповідним зверненням про надання копій договорів оренди землі (а.с. 53);

список власників земельних ділянок які хочуть отримати копії договорів оренди землі за вищевказаним зверненням налічує 75 осіб, що свідчить про непоодинокі випадки неотримання договорів орендодавцями;

Колегія суддів критично оцінює доводи скарги про виплату позивачу орендної плати в 2016 році, що свідчить про обізнаність позивача про строк дії договору 10 років з наступних підстав:

договір оренди між сторонами був укладений 01.06.2011 року і як стверджувала позивач строком на 5 років то відповідно і орендна плата нараховувалась і в 2016 році включно;

п. 11 договору вказано, що орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року, а тому позивач могла отримувати орендну плату в кінці 2016 року навіть якщо договір між сторонами діяв не повний рік;

державна реєстрація договору відбулася в 2012 році, а тому 5 річний строк дії договору фактично закінчується в 2017 році (5 років з дня державної реєстрації - 10.04.2012 року, відповідно до п 43 договору), а відтак ОСОБА_2 має право на отримання орендної плати і в 2017 році, що відповідає і правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16;

крім того, з поданих товариством відомостей про видачу пшениці в рахунок орендної плати не можливо встановити якому періоду вони відповідають, оскільки відомості належним чином не прошиті, не пронумеровані, на частині списків відсутня нумерація вставних аркушів, відсутня графа дати, яка б підтверджувала момент отримання орендної плати конкретною особою.

Доводи апеляційної скарги, що товариство продовжувало обробляти земельну ділянку після спливу 5 річного строку і позивач не подав заперечень щодо продовження строку дії договору, а тому договір є продовженим на той же строк оцінюються критично з наступних підстав:

п. 8 договору встановлено, що орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити договір;

матеріали справи не містять доказів того, що товариство повідомляло ОСОБА_2 про намір продовжити договір;

спірний договір, як вказує представник товариства, був укладений на 10 років, оскільки товариство вважало що договір діє то відповідно і не могло повідомляти ОСОБА_2 про намір продовжити договір в 2016 році, який на думку товариства діє до 2022 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про застосування строку позовної давності з наступних підстав:

матеріалами справи підтверджується і апелянтом не спростовано того факту, що ОСОБА_2 отримала копію спірного договору в 2016 році;

апелянт як на підставу застосування строку позовної давності зсилається на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 року у справі за № 6-2469цс16, але зазначена правова позиція вказує, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше;

позивачем на підтвердження доводів позовної заяви представлено ряд письмових доказів, зокрема звернення до сесії сільської ради, щоб та посприяла в отриманні копії договору, відповідне реагування сесії сільської ради на таке звернення (а.с. 52-54);

список власників земельних ділянок які хочуть отримати копії договорів оренди землі за вищевказаним зверненням налічує 75 осіб, що свідчить про непоодинокі випадки неотримання договорів орендодавцями;

на противагу вказаному, представник товариства не тільки не спростував доводів позивача про момент коли він отримав і ознайомився з спірним договором, але і не представив власних доказів того, що позивач отримала інформацію про порушення свого права раніше ніж вказує;

крім вказаного позивач до моменту отримання копії договору вважала, що уклала договір оренди землі строком на 5 років, відповідно і підстав вважати своє право порушеним не мала, і тільки коли отримала копію договору встановила, що договір укладено на 10 років, що не відповідає її волі. Вказане не спростовано представником товариства як при розгляді справи в суді першої інстанції так і при розгляді справи в апеляційному порядку;

висновком експерта встановлено, що підписи як в спірному договорі так і в актах прийому-передачі земельної ділянки виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням якомусь справжньому її підпису (а.с. 132-135);

Критично оцінюються і доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень норм процесуального права, які могли вплинути на висновок суду першої інстанції.

Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФГ НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ "МРІЯ" відхилити.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: