АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

07 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО»

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 27 березня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» про стягнення суми страхового відшкодування ,-

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2014 року позивач звернувся з даним позовом до відповідача. Зазначав, що під час дії укладеного між сторонами договору страхування, перебуваючи у м. Мюнхен, Німеччина, він був госпіталізований до лікарні з діагнозом «лівостороння епігастрологія » і витрати на лікування склали 860.88 євро. Посилаючись на те, що у порушення умов договору страхування відповідач відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, позивач просив, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь 35 060.54 грн. страхового відшкодування, 345.22 грн. пені.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.03.2017 року позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 35 060.54 грн. страхового відшкодування та пеню у розмірі 345.22 грн.

Не погодившись з рішенням суду Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» ( далі ПрАТ СК «ВУСО») подало апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволені позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не урахування того, що в порушення умов п.8.1.5,8.1.6 укладеного сторонами договору страхування позивач несвоєчасно повідомив страхову компанію про настання страхового випадку без поважних на те причин, не узгодив розмір і порядок надання медичних послуг, що його хворобу спровокувало чрезмірне вживання ним алкогольних напоїв, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Зазначає, що крім того, захворювання позивача не носило раптовий характер, але він про початок захворювання відповідача не повідомив.

В суді апеляційної інстанції представник ПрАТ СК «ВУСО» Піддубко Є.В. апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній і звернув увагу ще й на те, що позивач, перебуваючи на пивному фестивалі, надмірно вживав алкоголь, чим сприяв настанню захворювання. Крім того, за умовами договору страховка позивача покриває лише стаціонарне лікування, а він перебував на лікуванні менше 1 дня.

Позивач та представник позивача ОСОБА_3 двічі у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові відправлення долучені до справи.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач порушив умови договору страхування щодо відшкодування понесених у зв'язку із раптовою хворобою позивача витрат, а відтак повинен сплатити страхове відшкодування в гривневому еквіваленті та пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Колегія суддів з такими висновками суду погодитися у повній мірі не може.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законjv України «Про страхування», ст. 979 ЦК України, умовами Договору комплексного страхування, що був укладений між сторонами.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України, за договором Страхування одна Сторона (Страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (Страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» (далі Закон) визначено, що договором страхування визнається письмова угода між Страхувальником і Страховиком, згідно з якою Страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату Страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування Страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а Страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.21 Закону, Страхувальник зобов'язаний при укладанні Договору страхування надати інформацію Страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику.

Договір страхування може укладатися тільки до початку подорожі.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналіз зазначених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Пунктом 10.1 Умов страхування медичних та інших витрат під час подорожування за кордоном встановлено, що Страхувальник зобов'язаний про настання страхового випадку негайно повідомити Сервісну компанію та / або Страховика та вчинити інші дії передбачені Умовами та договором, а у випадку недотримання такого,страховик у відповідності до п.10.3 може відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 16.09.2013 року між сторонами укладено Договір комплексного страхування виїжджаючих за кордон № 1000991.

07.10.2013 року під час перебування в м.Мюнхен, Німеччина, на святкуванні Октоберфесту ОСОБА_1 був госпіталізований менше ніж на 1 добу з діагнозом «лівостороння епігастрологія, DD DD панкреатити,плеврит,(пері-) міокардіт».

Пунктом 5 Договору страхування сторони погодили, що страховик відшкодовує зокрема витрати на оплату медичних послуг, необхідність яких виникла в результаті раптового захворювання застрахованої особи або настання страхового випадку, а також транспортування машиною швидкої допомоги.

Звернення позивача щодо виплати страхового відшкодування, відповідачем залишено без задоволення з посиланням на порушення ним п. 8.1.6. та 8.1.7(10.1.7) укладеного між сторонами договору щодо своєчасного повідомлення про страховий випадок, не узгодження порядку та розміру надання медичних послуг та не подання відповідних документів .

Згідно з положеннями п.п.1,5 ч.1 ст.991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: навмисних дій страхувальника,якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку та несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин,характеру та розміру збитків.

Ч.2 цієї ж статті встановлено,що договором страхування можуть бути передбачені також й інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Звертаючись з даним позовом до суду та в процесі розгляду справи,позивач доказів про те що він або його довірена особа відповідно до п.11.5.4 повідомили відповідача чи Міжнародну ассистуючу компанію «Albur» перед госпіталізацією про настання страхового випадку та про попереднє узгодження із страховиком медичного закладу, розміру та порядку надання медичних послуг, матеріали справи не містять, що відповідно до п.8.1 договору страхування є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Таке повідомлення у Міжнародну ассистуючу компанію «Albur» було здійснення вже після отримання медичних послуг, що підтверджується листом цієї компанії від 07.10.2013 року ( а.с.5 т.1).

Посилання позивача на неможливість своєчасного повідомлення страхової компанії про настання страхового випадку у зв'язку із раптовістю захворювання спростовуються його же поясненнями у медичній установі про те,що болі він став відчувати ще 06.10.2013 року в той час коли до міської лікарні м. Мюнхена він звернувся 07.10.2013 року, тобто на наступний день, а відтак він повинен був за умовами укладеного між сторонами договору погодити із страховою компанією медичний заклад, розмір і порядок надання медичних послуг .

Також, згідно з п.11.5.3 укладеного між сторонами договору страхування позивач зобов'язаний вживати заходів щодо запобігання збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку, що відповідає й п.1ч.1 ст.991 ЦК України.

Разом із цим при зверненні до лікарні позивач повідомив про надмірне вживання алкоголю протягом останніх днів (т.1 а.с.19), що виходячи з поставленого йому в числі інших діагнозу «гострий панкреатит» спровокувало загострення захворювання.

Крім того, усупереч п.9.1 та 9.1.3 договору страхування позивачем не надано оригіналів документів на підтвердження своїх вимог, ксерокопії медичних та платіжних документів,зокрема :рахунок № від 21.10.2013 року, фактура-рахунок № 24530634 від 07.10.2013 року та платіжні дорученням про сплату коштів, ніяким чином не посвідчені, їх переклад також не посвідчений в установленому законом порядку, оригіналів цих документів, згідно із записами в журналі судового засідання, суд не оглядав, не подано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем докази не є належними та допустимими у розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, й не можуть бути прийняті до уваги.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав встановлених пп.1-3 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316 317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту : У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» про стягнення суми страхового відшкодування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 344 /7183/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 6836 /2017

Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.