Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/1896/16 Головуючий у 1 інстанції Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц /778/2101/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод» про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на автомобіль,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобілю та визнання права власності на автомобіль.

В обґрунтування позову зазначив, що в листопада 2015 року він разом з відповідачем звернулись до Територіального сервісного центру ДАІ для отримання консультації з приводу укладення і реєстрації договору купівлі-продажу транспортного засобу, у зв»язку з чим їм було роз'яснено, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 889 «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства, внутрішніх справ» створено Регіональні сервісні центри МВС України, які уповноважені надавати послуги з реєстрації та перереєстрації транспортних засобів, тому продавець та покупець можуть підписати договір купівлі-продажу безпосередньо в будь-якому Територіальному сервісному центрі в присутності адміністратора центру, який безкоштовно засвідчить особи учасників угоди на підставі їхніх документів та проведе відповідні перевірки автомобіля по базах даних, а також проконсультує учасників угоди з незрозумілих питань. Більше того, сам договір не обовязково заповнювати на місці його можна укласти заздалегідь, а підписати уже в сервісному центрі.

18 листопада 2015р. між ним як покупцем та ТОВ «ЗІМЗ» як продавцем було укладено письмовий договір купівлі-продажу № 23 транспортного засобу марки Меrсеdеs - Веnz, моделі S 500, 2008 року виготовлення, типу легковий седан, сірого кольору, з номером шасі (кузова, рами) WDD2211861А220909, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого 02.04.2010р. Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА 390298. Вони підписали цей договір у сервісному центрі в присутності адміністратора центру, пред»явивши документи, що посвідчують особи учасників угоди. Ним були сплачені кошти за автомобіль, а відповідач передав йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього, але перереєстрація ТЗ на його ім»я не відбулась через технічні збої та було запропоновано звернутись до МВС після налагодження роботи системи. Але в подальшому Територіальним сервісним центром було відмовлено в здійсненні перереєстрації автомобілю у зв»язку з тим, що укладений між ними договіор не посвідчений нотаріально.

Оскільки відповідач почав ухилятися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу транспортного засобу і не віддає гроші мотивуючи це тим, що передав весь пакет документів для перереєстрації транспортного засобу, то він не може належним чином здійснити оформлення транспортного засобу на себе. Посилаючись на вказані обставини та вимоги ст.ст. 317, 319, 321, 328 ЦК та у відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК, просив визнати дійсним вказаний договір купівлі-продажу автомобілю та визнати за ним право власності на цей автомобіль.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 18 листопада 2015р., укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод», транспортного засобу марки Меrсеdеs - Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, типу - легковий сєдан, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) WDD2211861А220909, реєстраційний номер НОМЕР_1, та визнано за ОСОБА_2 право власності на цей автомобіль, який зареєстрований 02.04.2010р. Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області ( свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА 390298).

Апеляційну скаргу на зазначене рішення суду подано особою, яка не приймала участі у справі - Головним територіальним управлінням юстиції у Запорізькій області в особі представника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби старшого державного виконавця Половнікова Р.С.

В скарзі апелянтом зазначено, що, приймаючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд неповно з»ясував всі обставини, які мають значення для вирішення справи, зокрема, що продавець в особі ТОВ «ЗІМЗ» є боржником у зведеному виконавчому провадженні, на все майно якого постановою державного виконавця накладено арешт, що призвело до того, що було незаконно вилучено майно боржника на користь третьої особи. Вказане призвело до неможливості задовольнити вимоги стягувачів у зведеному виконавчому провадженні за рахунок відчуженого транспортного засобу. Посилаючись на ці обставини, апелянт в скарзі просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В ході апеляційного розгляду представник апелянта в особі старшого державного виконавця Половнікова Р.С. підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ТОВ «ЗІМЗ» повторно в судове засідання апеляційного суду не з»явились. Спрямовані їм за відомими адресами реєстрації судові повістки повторно повернулись без вручення.

Судом апеляційної інстанції було перевірено інформацію щодо можливої зміни місць реєстрації сторін у справі та встановлено таке.

За даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 07.08.2017р. місце реєстрації ОСОБА_2 з 2007р. не змінювалось та залишилось за наявною у справі адресою: м. Запоріжжя, вул.. Панфіловців, б. 10-а, кв. 2.

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.07.2017р. юридична адреса ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» зазначена: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Швабська, б. 68. В позовній заяві зазначалась адреса місця розташування філії цього підприємства: м. Запоріжжя, вул. Фінальна, 1-Д ( фірмовий бланк - а.с. 6).

Позивачу ОСОБА_2 судові повістки тричі спрямовувались за адресою місця реєстрації, але повертались без вручення із зазначенням поштовим працівником «за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 74-76, 85-87).

Відповідачу судові повістки тричі спрямовувались як за адресою місцезнаходження філії, так і за юридичною адресою, але повертались із вказівкою працівника пошти «за не запитом», «за закінченням терміну зберігання» та «за відсутності за вказаною адресою» ( а.с. 77-79, 82-84).

Представник позивача ОСОБА_2 на підставі угоди № 01/05 від 04.05.2016р. про надання правової допомоги ОСОБА_3 відмовився від отримання судової повістки у судове засідання на 07.09.2017р., про що на повернутому до апеляційного суду листі було зазначено працівником пошти.

Отже, апеляційним судом виконано вимоги ст.ст. 74, 76 ЦПК України, та в силу положень ч. 8 ст. 76, ст. 77 ЦПК України судові повістки вважаються врученими сторонам, якщо останні не повідомили про своє дійсне перебування або місцезнаходження. Тому колегія у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, надані апелянтом на підтвердження доводів апеляційної скарги документи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 328 ЦК України, яка регламентує підстави набуття права власності, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно норм цивільного законодавства України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, що є одною із основних вимог його чинності. Якщо законом визначена конкретна форма, в якій обов'язково має вчинятися правочин, то її необхідно дотримуватися.

Пунктом 2 частини 1 ст. 208 ЦК України визначено, що правочини між фізичними та юридичними особами, крім правочинів, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Разом з тим, діючим законодавством визначено спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, який регламентується Законом України "Про дорожній рух" та Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх і типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів".

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САА 390298 від 02.04.2010 року ТОВ «Запорізький інструментально-механічний завод» являється власником автомобіля марки Меrсеdеs-Веnz, модель S 500, 2008 року виготовлення, типу - легковий седан, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) WDD2211861А220909, реєстраційний номер НОМЕР_2 ( а.с. 7).

18 листопада 2015 року між ОСОБА_2 як покупцем та ТОВ «ЗІМЗ» як продавцем було укладено договір купівлі-продажу № 23 транспортного засобу марки Меrсеdеs-Веnz, модель S

500, 2008 року виготовлення, типу - легковий седан, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) WDD2211861А220909, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого 02.04.2010р. Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області ( свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА 390298).

Позивач вказує, що цей договір сторонами фактично виконаний, оскільки він сплатив вартість автомобілю продавцю, а останній передав йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього. Але перереєстрація транспортного засобу на його ім'я як нового власника не відбулась через те, що договір купівліпродажу не було нотаріально посвідчено. Та жодних дій щодо витребування автомобіля, захисту права власності на автомобіль шляхом подачі позовів до суду чи заяв до правоохоронних органів протягом тривалого часу відповідач не вчиняв. Між тим, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу транспортного засобу і не віддає гроші мотивуючи це тим, що передав весь пакет документів для переєстрації транспортного засобу. Тому позивач просив визнати дійсним укладений між ними договір купівлі-продажу від 18 листопада 2015р. та визнати за ним право валсності на автомобіль Меrсеdеs-Веnz.

Задовольняючи цей позов, суд першої інстанції з урахуванням вимог ст.ст. 638,

655, 657, 328 ЦК України виходив із того, що сторонами було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, були виконані всі обв'язки сторін за цим договором, позивач як покупець передав обумовлену суму коштів за автомобіль, а його власник - відповідач прийняв оплату та передав йому автомобіль, ключі від нього та документи, що свідчить про дійсність укладеної між сторонами угоди.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду колегія не може з огляду на те, що суд, припустившись неповноти у з»ясуванні обставин справи, не врахував наступного.

Відповідно до пункту 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1388, 07.09.1998 ( в редакція, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин 09.11.2015р.), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою:

довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в сервісних центрах МВС, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби;

копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;

митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

договір фінансового лізингу;

акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в ра-хунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби.

За пунктом 42 Порядку, у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації". Копії реєстраційних карток засвідчуються підписом та печаткою адміністратора сервісного центру МВС із внесенням відповідних службових відміток. Під час зняття з обліку транспортних засобів номерні знаки здаються та видаються номерні знаки для разових поїздок.

У пункті 8 цього ж Порядку передбачено, що для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Отже, з положень вищенаведеного спеціального нормативного акту, яким врегульовано, зокрема, підстави набуття транспортного засобу та його реєстрації за набувачем, вбачається, що основною ознакою волевиявлення на відчуження власником належного йому транспортного засобу є його зняття з обліку, а підставою набуття ТЗ є не тільки нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, як зазначає в позові апелянт.

Разом з тим, сторонами у справі не надано доказів, що перед укладенням простого пи-сьмового договору купівлі-продажу від 18.11.2015р. власник автомобілю Меrсеdеs-Веnz в особі ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» зняв його з обліку для відчуження.

Вказуючи в позові, що договір купівлі-продажу від 18.11.2015р. підписувався сторонами у Територіальному сервісному центрі, сторони надали договір, який не засвідчено працівником центру та його печаткою, а також складено не на спеціальному бланку.

Крім того, суд не зважив також на те, що згідно з п. 2.2 договору від 18.11.2015р. передбачено розстрочення оплати за ТЗ наступним чином: 25 % від вартості протягом 30 днів з моменту підписання договору, наступні 75 % - протягом дев»яти місяців з моменту підписання договору внеском на рахунок підприємства, а також за домовленістю сторін можливий інший порядок розрахунків, оформлений додатком до договору ( а.с. 4).

На підтвердження повної сплати коштів не надано жодного платіжного документу, але

суд зробив висновок про виконання покупцем своїх зобов»язань зі сплати коштів, що не підтверджується жодним доказом у справі. Тобто не мається і факту виконання сторонами договору купівлі-продажу, на який як на обґрунтування можливості визнання дійсним цього договору посилався суд.

Відповідно до п. 41 Порядку забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту.

З доданих до апеляційної скарги документів вбачається, що відповідно до матеріалів зведеного виконавчого провадження на час укладання договору купівлі-продажу між сторонами 18.11.2015р. вже було відкрито виконавче провадження з 05.11.2015р., в якому ТОВ «Запорізький індустріальний механічний завод» був боржником за вимогою ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя про стягнення на користь держави боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 14 271,88 грн., а також 12.11.2015р. відкрито виконавче провадження відповідно до наказу № 908/4435/15, виданого Господарським судом Запорізької області, про стягнення з ТОВ «ЗІМЗ» на користь ТОВ «Інтеграл-Тех» боргу в сумі 474 529,95 грн. ( а.с. 45-48).

З наданих виконавчою службою документів із зведеного виконавчого провадження вбачається, що протягом періоду з 04.11.2015р. по 31.08.2016р. відносно ТОВ «ЗІМЗ» як боржника відкрито загалом 10 виконавчих проваджень, які на тепер передані на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_4 від 01.12.2015р. накладено арешт на все майно , яке належить боржнику ТОВ «Запорізький індустріально-механічний завод» в межах суми стягнення у розмірі 537 883,02 грн. та встановлено заборону на здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ( а.с. 49).

Таким чином, здійснивши розгляд справи за відсутності сторін, суд не з»ясував істотних для даної справи обставин, які впливають на її вирішення, а саме: власник автомобілю Меrсеdеs-Веnz відповідач ТОВ «ЗІМЗ» не міг відчужувати цей автомобіль, оскільки не зняв його з реєстраційного обліку для продажу; договір купівлі-продажу не посвідчено працівником сервісного центру та вчинено не на відповідному бланку сервісного центру; не підтверджено сплату коштів за покупку автомобілю покупцем; на час розгляду справи на все майно ТОВ «ЗІМЗ» був накладений арешт постановою державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні, що взагалі виключає можливість переходу права власності на нього до третіх осіб.

Колегія вважає, що Головне територіальне управління юстиції в Запорізькій області має право на оскарження вказаного рішення суду як особа, яка контролю здійснення виконання виконавчих документів, що перебувають на виконання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби, а тому має відповідні права щодо ініціювання питання про повернення арештованого майна боржників, яке незаконно відчужено останніми на користь інших осіб, з метою, зокрема, забезпечення за його рахунок погашення вимог стягувачів у виконавчому провадженні.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу обґрунтованою, тому у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК вона підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасованню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановляючи нове рішення, колегія у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат, які у зв»язку з відмовою в позові покладаються на позивача, з якого на користь апелянта слід стягнути сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 1 794,32 грн. ( а.с. 63, 67).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2016 року у цій справі скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький індустріально-механічний завод» про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на автомобіль.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області судовий збір у сумі 1 794 (одна тисяча сімсот дев»яносто чотири) гривні 32 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_5