Категорія 27 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді Якименко М.М.,

Суддів: Марчук В.С., Луценка В.В.,

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет застави за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 було задоволено.

Вилучено у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає за адресою: м.Вінниця, вул.Енгельса,75) та передано в заклад Публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ):

- предмет застави - автомобіль Skoda, модель: Super В, рік випуску 2006,тип ТЗ: легковий сєдан-В, № кузова/шасі: TMBDL23UX6B047309, реєстраційний номер:АВ9351АС, що належить на праві власності ОСОБА_2;

- комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) - автомобіль Skoda, модель: Super В, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий сєдан-В, № кузова/шасі:TMBDL23UX6B047309, реєстраційний номер: АВ9351АС, що належить на праві власності ОСОБА_2.

В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № VIW3A800006940від 22.01.2008 року в сумі 112 702 (сто дванадцять тисяч сімсот два) дол. США 49 центів, що за курсом 1 дол. США = 25,95 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.04.2016 року, складає 2 924 629 (два мільйони дев'ятсот двадцять чотири тисячі шістсот

двадцять дев'ять) грн. 63 коп., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Skoda, модель: Super В, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий сєдан-В, №кузова/шасі: TMBDL23UX6B047309, реєстраційний номер: АВ9351АС, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням Публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" витрати на оплату судового збору в розмірі 44 558 (сорок чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 44 коп.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

Посилаючись на незаконність судового рішення , в зв'язку порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, дійшла висновку, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № VIW3A800006940 від 22.01.2008 року (далі Договір) ОСОБА_3 отримала від позивача кредит у розмірі 20 447, 22 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.01.2013 року.

Згідно п. 6.2 Договору позичальник зобов'язався використати кредит на цілі, зазначені в договорі; сплатити проценти за користування кредитом; сплатити банку винагороди; погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені договором: забезпечити збереження предмета застави, його належний технічний стан та можливість експлуатації; запобігти пошкодженню предмета застави, його знищенню, втраті або псуванні та інше.

Договір забезпечує всі вимоги банку щодо виконання позичальником, всіх його грошових зобов'язань за цим договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як встановлено у цьому договорі із змінами і доповненнями до нього, внесеними протягом строку його дії.

Застава ж забезпечує вимоги банку щодо повернення основної суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати винагород, сплати неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов'язань позичальника, відшкодування витрат та збитків банку, пов'язаних з пред'явленням банком вимог за цим договором і звернення стягнення на предмет застави (п. 7.1. Договору).

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_3 не виконує умови Договору, що в свою чергу призвело до утворення заборгованості.

Судом установлено, що заборгованість її перед Банком становить 112702,49 доларів США, а саме 17895,20 доларів США борг за кредитом, 3663,88 доларів США проценти, 6134,00 доларів США комісія, 79633,45 доларів США пеня, 9,63 доларів США - штраф (фіксована частина) та 5366,33 доларів США штраф ( процентна складова).

Підставою для звернення до суду з позовом, зокрема з вимогою про звернення стягнення на предмет застави слугувало те, що боржником ОСОБА_3 не виконуються кредитні забов'язання.

Крім того Банк зазначив, що боржником без згоди і відома Банку було відчужено предмет застави автомобіль Skoda, модель: Super В, рік випуску 2006, тип ТЗ: легковий сєдан-В, № кузова/шасі: TMBDL23UX6B047309, реєстраційний номер: АВ9351АС, власником якого на даний час є відповідач ОСОБА_2

Суд першої інстанції зазначив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами, які регулюють кредитні правовідносини, які випливають із кредитно- заставного договору . При цьому ,зокрема керувався нормами ст. ст. 526,530, 572,589,590,610,629,1054 ЦК України та нормами Законів України «Про заставу» та «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того , що кредитні зобов'язання з боку третьої особи ОСОБА_3 не виконуються, що є підставою для задоволення даного позову.

Судом було встановлено і розмір кредитної заборгованості третьої особи перед позивачем, від розміру якої з ОСОБА_2 було стягнуто на користь банку судові витрати.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Як вже було зазначено вище підставою для звернення до суду з позовом, зокрема, з вимогою про звернення стягнення на предмет застави слугувала та обставина, що боржником ОСОБА_3 не виконуються кредитні забов'язання перед Банком.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 не перебуває з позивачем у будь-яких кредитних правовідносинах, зокрема не є стороною в кредитно-заставному договорі. На нього не покладено обов'язок щодо виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 по сплаті кредитного боргу.

Так, ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 14.06.2016 року судом призначено попереднє судове засідання. Метою його проведення було з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, попереднє судове засідання (яке є обов'язковим для даної категорії справи) судом проведено не було.

Ухвали за наслідком його проведення, в якій повинно, крім іншого, бути визначено час і місце судового розгляду, судом постановлено не було, що є грубим порушенням ч.7 ст.130 ЦПК України.

В попередньому судовому засіданні суд, крім іншого, вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідачем в суді першої інстанції заявлялися клопотання про залучення до участі у справі в якості іншого відповідача боржника ОСОБА_3 Однак суд першої інстанції дане клопотання не розглянув, чим допустив порушення норм процесуального права ( ст. ст. 32,33 ЦПК України).

В силу приписів ЦПК України апеляційна інстанція не наділена повноваженнями щодо залучення до участі у справі інших осіб.

Колегія суддів вважає, що, ОСОБА_3, яка є стороною у кредитно-заставному договорі повинна приймати участь у справі в якості відповідача , а не в якості третьої особи, як було заявлено у позові.

Судова колегія погоджується з тим, що до правовідносин, які виникли застосовується законодавство , яке регулює кредитні зобов'язання.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із диспозиції ч.3 ст. 388 ЦК України і зазначив, що хоча ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, банк має право витребувати це майно у всіх випадках.

Однак суд помилково застосував таку норму права, адже вона регулює відносини у випадку безоплатного отримання майна.

Ст. 16 ЦК України визначено способи захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Задовольняючи одну із вимог позивача, суд першої інстанції вилучив у відповідача предмет застави , документи та комплект ключів від нього.

Однак ані ст. 16 ЦК України, ані нормами кредитно-заставного договору, Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не передбачено такий спосіб захисту , який був заявлений у позові і який було застосовано судом.

На зазначене міський суд уваги не звернув.

Суд першої інстанції не уточнив позовні вимоги у позивача, чим порушив диспозицію ст. 10 ЦПК України і задовольнив їх у спосіб, який не передбачений Законом.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, адже останні не ґрунтуються на вимогах Закону.

Відтак, в силу ст. 309 ЦПК України, рішення суду залишатися в силі не може, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16 ЦК України, ст.ст.10, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2016 року скасувати.

Ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: