Справа № 163/2452/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Чишій С.С.
Провадження № 22-ц/773/194/17 Категорія: 54 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар - Кирилюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Любомльської районної державної адміністрації Волинської області, Любомльської районної ради Волинської області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Любомльська районна державна адміністрація Волинської області, Управління Держпраці у Волинській області, Мосирська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів Любомльського району Волинської області, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що вона працювала вчителем і бібліотекарем у Мосирській ЗОШ І-ІІ ступенів.

Наказом відділу освіти Любомльської районної державної адміністрації № 283-к від 08.09.2016 року її звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України - у зв'язку із скороченням штату працівників.

Дане звільнення вважає незаконним, оскільки її належним чином не попередили про наступне вивільнення та не було запропоновано іншої роботи.

Враховуючи наведене, просила визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти Любомльської районної державної адміністрації № 283-к від 08.09.2016 року, поновити її на посаді вчителя та бібліотекаря Мосирської ЗОШ І-ІІ ступенів з 08.09.2016 року та стягнути з відділу освіти Любомльської районної державної адміністрації на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.09.2016 року до дня ухвалення рішення.

Рішенням Любомльського районного суду від 05 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ відділу освіти Любомльської райдержадміністрації Волинської області від 08.09.2016 року № 283-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи згідно з п.1 ст.40 ЗКпП у зв'язку із скороченням штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя математики Мосирської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з 09 вересня 2016 року.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з відділу освіти Любомльської райдержадміністрації Волинської області в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Ухвалено не звертати до виконання рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя математики Мосирської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати це рішення, а провадження у справі закрити.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01.09.2016 року призупинено навчально-виховний процес у школі за місцем працевлаштування позивача. Про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 попереджена 01.07.2016 року, тобто за 2 місяці до такого призупинення. Доказів того, що їй пропонувалася робота за іншою (індивідуальною) формою навчання дітей, чи в іншому навчальному закладі, як і відсутності робочих місць у таких закладах, відділом освіти не надано. Крім того, позивача було попереджено про зміну істотних умов праці, а не про звільнення у зв'язку із скороченням штату працівників.

Під час розгляду справи судом наказом відділу освіти Любомльської райдержадміністрації від 24.10.2016 року № 353-к позивача було поновлено на роботі у зв'язку із скасуванням наказу про звільнення та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Оскільки звільнення позивача ОСОБА_1 було проведено з порушенням положень закону щодо гарантій працівникам при вивільненні, то її вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення без приведення до виконання в частині поновлення на роботі.

Зазначені висновки суду першої інстанції особи, які беруть участь у справі не оспорюють.

Апеляційна скарга представника позивача обґрунтована лише незгодою, що цей спір вирішений у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства, як про це вважає апелянт.

Однак, покликання апелянта, що даний спір, який виник між суб'єктом владних повноважень та фізичною особою є публічно-правовим і повинен розглядатися згідно вимог КАС України - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічну діяльність у навчальних закладах здійснюють педагогічні працівники, перелік посад яких встановлюється Кабінетом Міністрів України і вони приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Із матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 на підставі КЗпП України випливають із правовідносин, що безпосередньо стосуються захисту трудових прав позивача, яка працювала вчителем і бібліотекарем у Мосирській ЗОШ І-ІІ ступенів на підставі трудового договору і не являється державним службовцем. Крім того, відділ освіти Любомльської районної державної адміністрації, наказ про звільнення якого оспорюється, також не є суб'єктом владних повноважень.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених у судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а є суб'єктивним тлумаченням самим апелянтом норм законодавства.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді