Справа № 161/5180/17
Провадження № 2/161/2168/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі - Бортнюку А.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Луцької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Свій позов мотивує тим, що вона з 1992 року проживала разом із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, з 30 липня 1998 року вона та ОСОБА_4 є співвласниками вказаної квартири.

Вказує, що ОСОБА_4 - рідна сестра її діда, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Вона була одинокою, не одружувалась, дітей не мала, будь-яких спадкоємців у неї не залишилось.

При цьому, вона не є в колі близьких родичів ОСОБА_4 і немає документів, які б підтвердили родинні стосунки з померлою.

Зазначає, що на даний час вона продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно та відкрито володіє майном більше 10 років, а з 1992 року постійно сплачує комунальні послуги.

У зв'язку з чим, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на частку ОСОБА_4 у спільній сумісній власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнила та просила визнати право власності на ? частину квартири. В решті позов підтримала з підстав, викладених в заяві та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, однак подала суду заяву про слухання справи у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири спільного заселення АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 30.07.1998 року (а.с. 7) та повідомленням комунального підприємства «Волинське обласне Бюро технічної інвентаризації» від 23.08.2017 року (а.с. ).

Як вбачається із актового запису про смерть №1449 від 24.09.1998 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. ).

Згідно повідомлення Другої Луцької державної нотаріальної контори від 14.07.2017 року, спадкова спрва за фактом смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, не заводилась (а.с. ).

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном - протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Оскільки, ОСОБА_3 вселилася у вказану вище квартиру на законних підставах, відкрито, добросовісно і безперервно користується нею в цілому, то суд приходить до висновку, що вона набула право власності на іншу її частину за набувальною давністю.

Відповідно до п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння).

Вихідним критерієм добросовісності володіння є ставлення до речі, як до своєї власної. Це означає, що володілець не просто уповноважений, але зобов'язаний відноситися до об'єкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень, ЦК України набирає чинності з 1 січня 2004 року, а відповідно до п.8 цих Положень, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року.

Як з'ясовано судом, з вересня 1998 року, ОСОБА_3 постійно проживає у зазначеній вище квартирі, іншого місця проживання у неї немає, володіє нею добросовісно, безперервно та відкрито уже на протязі 18 років, не приховуючи факт такого володіння, а тому до даних правовідносин можливе застосування ст. 344 ЦК України.

Пред'явлення позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до п.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспорті засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 57, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 344 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності за набувальною давністю на ? частку ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк