Номер провадження: 22-ц/785/256/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2015 року,

встановила:

05.05.2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18.09.2007 року у загальному розмірі 1116740,07 грн. (з яких: заборгованість по кредиту 785 197,15 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 331 542,92 грн.), мотивуючи свої позовні вимоги невиконанням відповідачами своїх зобовязань за вказаним договором щодо повернення наданого кредиту та внесення плати за кредит у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18.09.2007 року у загальному розмірі 1116740 (один мільйон сто шістнадцять тисяч сімсот сорок) грн. 07 коп. (з яких: заборгованість по кредиту 785 197,15 грн. ; заборгованість за відсотками за користування кредитом 331 542,92 грн.). Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо припинення договору поруки, оскільки зазначеним договором встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором, строк дії якого закінчується 18.09.2028 року. Представник ПАТ «Дельта Банк» зазначив, що банк, надіславши вимогу до боржника про дострокове виконання заборгованості за кредитом, тим самим попереджував, що у випадку невиконання вимоги, банк змушений буде стягнути борг з заставного майна або поручителя, тому вважає, що районний суд дійшов помилкового висновку про те, що банк самостійно змінив строк виконання основного зобовязання.

Рішення в частині задоволення позову не оскаржено, а тому апеляційний суд відповідно ст. 300 ЦПК України, не перевіряє його в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.09.2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», назва якого згодом була змінена на Відкрите акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», надав ОСОБА_2 кредит в сумі 100000,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату укладення цього договору становить 505000,00 грн., на строк користування з 18.09.2007 року по 18.09.2028 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами протягом перших 30-ти календарних днів за процентною ставкою у розмірі 10,5 % річних, з переглядом процентної ставки по закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, з погашенням кредиту та внесенням плати за користування кредитними коштами щомісячними платежами у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 18.09.2028 року.

Проте ОСОБА_2 не виконує належним чином свої зобов'язання за вказаним договором щодо повернення наданого кредиту та внесення плати за кредит.

Через невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за цим договором, її заборгованість за цим договором станом на 15.11.2012 року склала у загальному розмірі 1116740,07 грн., з яких: заборгованість по кредиту 785197,15 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 331542,92 грн.

Наданий ОСОБА_2 кредит забезпечений порукою ОСОБА_3, про що 18.09.2007 року між банком і поручителем ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 142631.

Згідно з п.п. 1.3., 1.4. цього договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Пункти 5.5., 11.1., 11.2. кредитного договору №0 від 18.09.2007 року передбачають, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих за цим договором процентів, комісій у порядку встановленому р розділом 11 цього договору. Відповідно до ст.ст. 526,611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. У випадку ж неотримання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту протягом 40 календарних днів з дати направлення цього повідомлення (вимоги) банком, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Вирішуючи дану справу, суд першої інстанції врахував, що згідно з умовами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, ПАТ «УкрСиббанк» передав (відступив), а ПАТ «Дельта Банк» прийняв права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 0 від 18.09.2007 року та договором поруки № 142631 від 18.09.2007 року, в звязку з чим до позивача перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до боржника за вказаними кредитним договором та договором поруки.

Позивач направив на адресу відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 досудову вимогу (відповідно за вих. №48.2-08/4590/12 від 05.10.2012 року та за вих. №48.2-08/4639/12 від 05.10.2012 року), яка містить вимогу про сплату простроченої (поточної) заборгованості по кредиту, а так само попередження про можливе застосування банком дострокового стягнення кредиту та усіх нарахувань за ним у повному обсязі та/або звернення стягнення на предмет іпотеки, але не містить вимогу про повне дострокове повернення кредиту та усіх нарахувань за ним. Проте відповідачі залишили цю вимогу позивача без задоволення.

Водночас районним судом установлено, що ПАТ «УкрСиббанк» направив на адресу поручителя ОСОБА_3 письмову вимогу за вих. №138-1/32-29/1022 від 23.02.2009 року, яка містить вимогу про дострокове виконання усіх грошових зобовязань за кредитним договором 0 від 18.09.2007 року протягом 31 календарного дня з дати отримання поручителем цієї вимоги.

Договором поруки №142631 від 18.09.2007 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним (кредитним) договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя.

Згідно із ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв'язку з порушенням ОСОБА_2 виконання зобов'язання за кредитним договором №0 від 18.09.2007 року, ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і розділу 11 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 23.02.2009 року поручителю письмову вимогу про дострокове повернення кредиту і усіх платежів за ним.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплати усіх платежів за ним протягом 31 календарного дня з дати одержання цієї вимоги від банку ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до ч 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання.

В матеріалах справи відсутні докази щодо дати одержання ОСОБА_3 вищевказаної вимоги ПАТ «УкрСиббанк», а п. 11.1. кредитного договору № 0 від 18.09.2007 року передбачає, що у випадку неотримання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту протягом 40 календарних днів з дати направлення цього повідомлення (вимоги) банком, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що передбачений частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з 41 календарного дня з дати відправлення банком поручителю ОСОБА_3 вимоги про дострокове повернення кредиту та усіх нарахувань за ним від 23.02.2009 року, тобто з 04.04.2009 року.

Врахувавши вказані обставини та норми права суд першої інстанції дійшов висновку, що позов позивача в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією висловленою у Постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-190цс14.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_5