Справа № 639/4544/16-ц
Провадження № 2/639/177/17
27 січня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Трейд» про визнання договору недійсним та стягнення коштів,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Трейд» про визнання договору недійсним та стягнення коштів.
Однак, коли позивач зателефонувала 18.08.2015 відповідачеві, то на її телефонний дзвінок співробітники відповіли, що автомобіль не доставлено, проте його буде доставлено наступного вівторка і вони самі зателефонують позивачеві. У наступний вівторок позивачеві повідомили, що автомобіля немає у звязку з митними процедурами, наступного вівторка у звязку з передпродажною підготовкою, ще наступного вівторка внаслідок формування автовоза.
Аналізом таких дій позивач зрозуміла, що її вводять в оману, тому звернулась до офісу відповідача і попросила розірвати договір та повернути їй кошти, однак позивачеві порекомендували звернутись до центрального офісу, який розташований у м. Києві. При зверненні до центрального офісу ОСОБА_1 повідомили, що вона повинна додатково доплатити до 50% вартості авто, тоді їй доставлять автомобіль, а якщо вона хоче розірвати договір, то сплачена нею сума поверненню не підлягає, так як вважається платою за складання договору фінансового лізингу, хоча при укладенні договору позивач ставила співробітникам ТОВ «ОСОБА_2 Трейд» запитання щодо можливості повернення їй сплачених коштів, і її запевнили, що повернути кошти буде можливим.
Проаналізувавши умови договору лізингу від 12.08.2015, відповідно до якого товариство зобовязалось придбати у свою власність та передати позивачеві у користування автомобіль «ОСОБА_4 Привиледж 1,50», а позивач зобовязалась періодично сплачувати за користування автомобілем лізингові платежі, ОСОБА_1 вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують її права як споживача.
Так, за умовами вищезазначеного договору до отримання автомобіля ОСОБА_1 мала сплатити товариству більше половини його вартості, зокрема, платіж за оформлення договору у розмірі 9% від вартості автомобіля, авансовий платіж у розмірі не менше 50% вартості предмета лізингу, відшкодування зміни вартості предмета лізингу, платіж за передачу предмета лізингу, витрати за реєстрацію та страхування предмета лізингу.
Такі умови позивач вважає несправедливими, а обовязок сплатити 50% вартості автомобіля у вигляді авансу є фактичним залученням коштів для його придбання, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка у ТОВ «ОСОБА_2 Трейд» відсутня.
Також позивач вважаю, що вказаний договір лізингу є нікчемним, тому що в силу Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач застосував нечесну підприємницьку практику. Окрім того, договір не було посвідчено нотаріально.
На підставі вищевикладеного позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові.
Відповідач в судове засідання не зявився , хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судові повістки , що направлялись за місцем реєстрації відповідача, за фактичним місцем його знаходження , зазначеним в договорі неодноразово повернулися до суду за закінченням терміну зберігання.
Крім того, судом відповідно до вимог, передбачених ч.6 ст. 74 ЦПК України, судова повістка про виклик відповідача у судове засідання , призначене на 27.01.2017 року, була направлена на електронну пошту відповідача , вказану в договорі фінансового лізингу, яка була отримана адресатом ( а.с. 79). Однак, в порушення вимог ч2 ст. 77 ЦПК України відповідач не повідомив про причини неявки.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача , виходячи з вимог ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення позивача, повно і всебічно дослідивши матеріали справи , наявні в них докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.
Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
19.11.2015 позивач звернулася з письмовим зверненням до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг щодо врегулювання взаємовідносин між нею та ТОВ «ОСОБА_2 Трейд», на яке Нацкомфінпослуг 12.04.2016 за № 2140/16-12 розяснила ОСОБА_1 наслідки недійсності правочину та її право на звернення до суду за захистом своїх прав (а.с. 24-25).
Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, щор відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Згідно положень чч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір фінансового лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Статтею 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Підпунктом 3.12 п. 3 глави 5 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, що договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених ЦК України та ЗУ «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до чч. 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Частиною 1 ст. 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до Постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2015 та правовії позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15, договір фінансового лізингу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Статтею 360-7 ЦПК України, визначено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 , 224 ЦПК України, ст.ст. 215, 216, 220, 360-7, 628, 799, 806 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2015, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Трейд» про визнання договору недійсним та стягнення коштів - задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М. Гаврилюк