Справа № 439/1699/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М.
Провадження № 22-ц/783/2859/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон», у якій просить визнати договір фінансового лізингу №004933, укладеного 12.12.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та нею, ОСОБА_3, недійсним. Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на її користь, майно набуте на виконання Договору фінансового Лізингу № 004933, укладеного 12.12.2016 року, а сааме: грошові кошти у сумі 50 000 грн. 00 коп. ( п'ятдесят тисяч грн. 00 коп.) та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликалася на те, що 12.12.2016 року між нею та ТОВ «ЛК «Еталон» був укладений договір № 004933 фінансового лізингу з додатками. Відповідач, надаючи зазначений вид послуг, порушив норми ЦК України, а також його права споживача, уклавши зі ним договір шляхом надання недостовірної інформації. Порушення відповідачем права споживача полягало у недотриманні форми договору та приховуванні останнім інформації про те, що договір лізингу має бути посвідчений нотаріально, в той час, як її було запропоновано для підпису договір у простій письмовій формі, якби вона володіла цією інформацією, то не уклала би договір з відповідачем. Вважає, що повинні бути застосовані наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України.

Предметом лізингу є автомобіль - наземний самохідний транспортний засіб, який відповідач зобов'язався передати їй у користування за плату на певний строк. На виконання договору при його укладанні нею було сплачено на користь відповідача 50 000 грн. Окрім того, вказує, що в умовах договору порушено принцип рівності сторін договору.

Заочним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 16 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - задоволено частково.

Вирішено застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - Договору Фінансового Лізингу № 004933 від 12.12.2016 р., укладеного між ОСОБА_3 та ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень згідно з договором Фінансового лізингу №004933 від 12 грудня 2016 року. Вирішено питання судових витрат.

Заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 січня 2017 року в частині задоволення позовних вимог оскаржив відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що безпідставним є твердження суду першої інстанції про те, що договір фінансового лізингу є нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально. Так, спірні правовідносини врегульовані як загальними нормами, так і спеціальними нормами, при цьому спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії. На час підписання договору непрямого лізингу, даного предмету лізингу в наявності та у власності лізингодавця немає, а останній, тільки зобов»язується придбати такий у майбутньому. Крім того, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Тобто, оскільки на час підписання договору непрямого лізингу лізингодавець не є власником предмета лізингу, то і законодавча дія положень щодо найму на час підписання договору не настала. На думку апелянта, застосування загальних положень про найм до договору непрямого лізингу до набуття права власності лізингодавцем предмету лізингу є безпідставним та незаконним.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недотримання вимог щодо нотаріального посвідчення договору, оскільки укладений між позивачем та відповідачем договір є договором фінансового лізингу, а не договором найму (оренди) транспортного засобу.

Просить заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 січня 2017 року скасувати, а позовну заяву залишити без задоволення.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, а тому, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Судом встановлено, що 12 грудня 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу № 004933 з додатками, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: автомобіль марки «Renault Sandero Stepway» (а.с. 11-17).

Відповідно до квитанції від 12 грудня 2016 року, ОСОБА_3 сплатила ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" грошові кошти в сумі 50 000 гривень. Призначення платежу у квитанції зазначено як "оплата згідно Договору Фінансового Лізингу № 004933 від 12.12.2016 року" (а.с.22).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові №6-2766цс15, яка, відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України повинна враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 12 грудня 2016 року № 004933 укладений між ОСОБА_3 та ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон", нотаріально посвідчено не було, а отже такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що до нікчемного правочину - Договору Фінансового Лізингу № 004933 від 12 грудня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон", необхідно застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останнім платіж на користь відповідача в сумі 50 000 гривень.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні в справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст.10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне і обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, пославшись на відповідні норми матеріального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 січня 2017 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» - відхилити.

Заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.