АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 668/8959/15-ц Головуючий в суді 1 інстанції Гаврилов Д.В.
Номер провадження 22-ц/791/367/17 Доповідач Орловська Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виселення та стягнення неустойки

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про виселення із житлового будинку АДРЕСА_1, з тих підстав, що згідно договору оренди вказаного житлового будинку та земельної ділянки, наданої для його обслуговування, мали право користування ним у період із 01.03.2015р. по 01.06.2015р.

Оскільки, після отримання 09.06.2015р. письмової вимоги про звільнення будинку, відповідачі будинок не звільняють, просили виселити їх із вказаного житлового будинку та стягнути судові витрати, крім того просили стягнути із ОСОБА_6 неустойку у розмірі 20000 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27 січня 2016р. позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також передбачено ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 набули право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0785 га, надану для його будівництва і обслуговування по АДРЕСА_1, на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, укладених 05.12.2014р. та зареєстрованих в реєстрі речових прав та їх обтяжень.(а.с.8-19).

За умовами договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.12.2014р., предметом якого є житловий будинок, у п.3.2 сторони погодили обов'язок іпотекодавця, ОСОБА_3, звільнити житловий будинок у строк до 01.03.2015р. та забезпечити виселення всіх осіб, які проживають у будинку.

У відповідності до умов п.1.3 договору оренди від 01.03.2015р., укладеного між власниками спірного житлового будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з одного боку та з іншого боку ОСОБА_6, житловий будинок на строк до 01.06.2015р. переданий у користування орендареві та членам його сім'ї, до числа яких належить і ОСОБА_3(а.с.20-22).

На виконання обов'язку за вказаним договором, власниками предмет оренди переданий у користування відповідачів на підставі акту від 01.03.2015р., орендарем сплачені кошти за користування предметом оренди в розмірі 5000 грн., про що сторонами складений акт від 02.06.2015р.(а.с.22-25).

Після спливу строку договору оренди, дія останнього продовжена не була, а тому орендар у відповідності до умов п.7.1 договору, мав звільнити орендоване ним та членами його сім'ї майно протягом 5-ти днів. Однак свого обов'язку не виконав, хоча і отримав 09.06.2015р. письмову вимогу орендодавців про необхідність виселення. (а.с.26-27).

Враховуючи умови договору оренди, слід дійти висновку, що сторонами укладений договір оренди житлового приміщення, право на користування яким, окрім орендаря ОСОБА_6, мала і ОСОБА_3, як член сім'ї останнього.

До укладеного сторонами договору короткострокового найму житлового приміщення застосовуються положення ч.2 ст. 821 ЦК України, згідно якої положення ч.1 ст. 816 стосовно рівності прав та обов'язків на користування майном наймача та осіб які проживають разом із ним, а також положення ст. 818, ст.ст. 822-824 ЦК України не застосовуються.

Судом першої інстанції у даній справі ухвалено рішення від 27.01.2016р., яким встановлено, що спір виник з приводу виконання умов договору оренди житлового будинку і земельної ділянки, наданої для його обслуговування, встановлено факт порушення зобов'язань орендаря та наявність підстав для виселення його та членів сім'ї після завершення дії договору оренди в червні 2015р.

Рішення суду у вказаній частині залишено без змін після його перегляду апеляційним судом згідно ухвали від 20.07.2016р., яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.12.2016р.

Отже, встановлені цими судовими рішеннями факти повторному доведенню не підлягають при перегляді рішення суду першої інстанції в тій частині, яка стосується прав та обов'язків ОСОБА_3 у даному спорі та оскаржена нею в апеляційному порядку.

Ці висновки є обов'язковими та враховуються судом при перегляді тієї частини рішення, яке є предметом апеляційного розгляду в силу ст. 61 ЦПК України.

Враховуючи, що строк короткострокового найму житлового приміщення закінчився, строк дії договору оренди для члена сім'ї орендаря ОСОБА_3 не продовжений, право користування спірним майном остання не має, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність передбачених умовами договору та ст. 169 ЖК УРСР підстав для її виселення із житлового будинку.

Не спростовують цей висновок суду доводи апеляційної скарги щодо порушення судом положень ч.2 ст.109 ЖК УРСР та відсутності у позивачів права вимагати виселення ОСОБА_3 із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, який є предметом іпотеки, оскільки судом встановлено, що право тимчасового користування житлом виникло на підставі орендних відносин сторін.

Наслідком невиконання зобов'язання звільнити предмет оренди на вимогу власників після закінчення дії договору у цих правовідносинах, судом першої інстанції правомірно враховані умови наведеного договору оренди, що відповідає положенням ст.169 ЖК УРСР.

Крім того, питання правомірності набуття позивачами прав власності на спірний житловий будинок за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного 05.12.2014р. та виконання його умов сторонами цього договору, предметом розгляду у даній справі не були, а тому положення ч.2 ст. 109 ЖК УРСР до орендних правовідносин сторін застосуванню не підлягають.

Оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для задоволення скарги і скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 27 січня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про виселення ОСОБА_3 із житлового будинку АДРЕСА_1 залишити без змін.

В решті це рішення суду першої інстанції не переглядалось.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ______________ Н.В.Орловська

Судді: ______________ О.В.Кутурланова

______________ В.В.Майданік