У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що вона на підставі договору дарування від 26 липня 2013 року, укладеного із ОСОБА_6, є власником будинку АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що у житловому будинку зареєстрована колишня дружина ОСОБА_6, яка не є власником і з 2003 року не проживає в ньому, просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, зобов'язавши ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти її з реєстраційного обліку.

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_6, з 1964 року зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1

Вказувала, що не користується спірним житлом з поважних причин, оскільки її колишній чоловік створює їй перешкоди в цьому.

Посилаючись на те, що вона має право користування спірним житловим приміщенням, просила суд зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не чинити їй перешкод у користуванні будинком та вселити її.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_5 в користуванні житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1

Вселено ОСОБА_5 в житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі

243,60 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і увалити нове рішення про задоволення первісного позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову до апеляційного суду не оскаржувалося, а тому не підлягає перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення в частині вимог за первісним позовом, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_6 не виконав рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2012 року, яким на нього покладено обов'язок не створювати перешкоди ОСОБА_5 у користуванні спірним житлом, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович