У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову, шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України та Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, іншим органам державної реєстрації прав та нотаріусам, як спеціальним суб'єктам, на які покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, здійснення будь-яких реєстраційних дій, що пов'язані з реєстрацією (перереєстрацією) права власності щодо нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2, а саме, квартири АДРЕСА_2. вжиті ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року у справі № 569/14522/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

У поданій на вказану ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на її незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм процесуального права.

Вказував, що як вбачається із позовної заяви та долучених доказів, борг відповідача за договором позики (розписки) від 14.02.2014 року становить 18000 дол. США, разом з тим, згідно інформаційної довідки №72459570 від 07.11.2016 року, єдиним майном відповідача, яке може бути джерелом погашення боргу, є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2..

Звертав увагу на те, що існує реальна загроза неповернення відповідачем позичених коштів у зв'язку із відчуженням нерухомого майна на користь третіх осіб, тому є необхідність забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо майна, яке належало на праві власності ОСОБА_2, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики (розписки).

З цих підстав просив ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року скасувати.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликався на її незаконність та необґрунтованість.

Вказував, що 14.06.2014 року між ОСОБА_3 та ним було укладено договір позики та іпотеки, предметом якої є спірна квартира, 08.10.2014 року було укладено додатковий договір. 12.10.2016 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 в якому вона вимагала виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-ти денний строк та попереджала про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. 03.11.2016 року боржником було надіслано відповідь у якій він сказав, що погоджується погасити наявну заборгованість та просив не здійснювати відчуження предмету іпотеки, однак 08.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень згідно якого спірна квартира зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 Вказане рішення нотаріуса оскаржується ОСОБА_2 в суді. Таким чином враховуючи наявність судових справ та намір ОСОБА_3 здійснити відчуження майна на користь третіх осіб, про що свідчить подана заява про скасування заходів забезпечення позову, скасування ухвали від 09.11.2016 року про забезпечення позову може призвести до неможливості поновити порушені права ОСОБА_2 на повернення свого житла у зв'язку із появою добросовісного набувача.

В зв'язку з вищевказаним просив ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року скасувати.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися і причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Причини неявки їх представників колегією суддів визнані не поважними.

Колегією суддів встановлено, що судом при винесенні ухвали про забезпечення позову від 09 листопада 2016 року було взято до уваги витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2016 року, відповідно до якого власником квартири АДРЕСА_2 значився ОСОБА_2

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Врахувавши те, що заявник ОСОБА_3 08 листопада 2016 року оформила право власності на квартиру АДРЕСА_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що ухвала про забезпечення позову від 09 листопада 2016 року підлягає до скасування.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається зі змісту ст.152 ЦПК України та роз'яснень даного в п.3 Постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов забезпечується майном, що належить відповідачу.

На час постановлення ухвали про забезпечення позову від 9 листопада 2016 року відповідач за позовом в даній справі ОСОБА_2 уже не був власником кв. АДРЕСА_2, а власником її вже була ОСОБА_3, яка не є відповідачем в даній справі про що місцевому суду не було відомо, оскільки в витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2016 року, власником ще значився ОСОБА_2

13 грудня 2016 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову застосованих ухвалою від 9 листопада 2016 року мотивуючи тим, що забезпечена квартира належить їй на праві власності, а вона не є стороною в справі і застосоване забезпечення обмежує її права власника.

Ця обставина підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.17).

Отже, місцевий суд своєю ухвалою від 21 грудня 2016 року обґрунтовано скасував застосовані ним заходи забезпечення позову.

За таких обставин, оскільки оскаржена ухвала постановлена з дотримання норм процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків наведених в ній, то підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324,325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М. Ковальчук