АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року Банк звернувся із позовом до відповідачів, на обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № 234364-CRED від 18 червня 2008 року Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 15 000,00 грн. на термін до 18 червня 2009 року, а останній в свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 32 % річних в строк та в порядку, встановлених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, а також ОСОБА_3 було укладено договори поруки, за умовами яких кожен з них окремо зобов'язався солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 кредитних зобов'язань.

Відповідач ОСОБА_1 не виконує зобов'язань за кредитним договором, заборгованість складає 20194.51 грн., з яких: 4232, 17 грн. - заборгованість за кредитом, 15962, 34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 586, 55 грн. штрафу (процентна складова)

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 листопада 2011 року стягнуто із відповідачів 8463.58 грн. такої заборгованості, різниця становить 11730.93 грн. та 586.55 грн. штрафу (процентна складова), а разом - 12567.48 грн.

Тому, позивач просив стягнути на свою користь солідарно із відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 12567, 48 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. (а.с.2-3)

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позову, подав заяву про застосування строку позовної давності як підставу відмови в позові.(а.с. 60-62)

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. (а.с.67-69)

В апеляційній скарзі позивач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів в межах позовної давності в розмірі 15955,29 грн. та ухвалити нове про задоволення вказаних позовних вимог. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд неправильно визначив характер спірних правовідносин, неправильно застосував закон, що їх регулює та не надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Також апелянт звернув увагу на те, що договором позовна давність встановлена тривалістю у 5 років. (а.с.76-80)

В судовому засіданні представник Банку - Передереєв В.Г. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 були сповіщені врученням повістки особисто та представнику ОСОБА_6 про що свідчать відмітки працівників пошти. (а.с.96-99, 103-106, 110-111, 113-122,156-166)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, 77, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 234364-CRED, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15 000,00грн. зі сплатою 32% річних за користування кредитом та погашенням кредиту в порядку та строки, установлені Графіком погашення кредиту і процентів. (а.с.10-13)

За п. 1.4 укладеного Договору сторони погодили строк повного погашення кредиту - 18 червня 2009 року.

У Додатку № 1 до Кредитного Договору сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у загальному розмірі 1481,31 грн. (а.с.12)

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 прийняв на себе обов'язок в строк по 18 червня 2009 року включно в повному обсязі здійснити повернення отриманих кредитних коштів та сплатити нараховані за користування кредитом проценти, з наступного після цієї дати дня Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» довідалося про порушення свого права як кредитора на отримання належних за кредитним договором сум, а тому перебіг строку позовної давності стосовно повернення кредиту в повному обсязі розпочався з 18 червня 2009 року.

18 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 та між Банком та ОСОБА_2 були укладені договори поруки, за якими ОСОБА_3 та ОСОБА_2, кожен окремо, взяли зобов'язання солідарно відповідати перед Банком за виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1 за укладеним останнім вищевказаним кредитним Договором. (а.с.14)

Як вбачається з кредитного договору № 234364-CRED, в пункті 5.7 сторони погодили, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даною угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

За пунктом 11 кожного з договорів поруки від 18 червня 2008 року, укладених між Банком та ОСОБА_3 та між Банком та ОСОБА_2, сторони дійшли згоди, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом 5 (п'ять) років.

Згідно статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина 3 ст. 264 цього Кодексу).

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252 - 255 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред'явлення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 червня 2017 р. у справі N 6-298цс17, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Як убачається з матеріалів справи, розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, датою останнього платежу ОСОБА_1 за вказаним договором є 01 лютого 2010 року, коли він сплатив заборгованість за процентами у розмірі 766 грн. 59 коп., а у липні 2011 року Банк звернувся до суду із позовом до боржника та поручителів про стягнення заборгованості. (а.с. 4-6)

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 листопада 2011 року стягнуто на користь Банку солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка виникла станом на 25 червня 2011 року, зокрема: 4232.17 грн. основного боргу, 3590.29 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 611.12 грн. штрафу. (а.с.4-5)

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про переривання перебігу позовної давності (у липні 2011 року) на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України, зокрема у зв'язку з пред'явленням Банком позову до боржника та поручителів.

Із зазначеним позовом про стягнення заборгованості за період з липня 2011 року до 12 квітня 2016 року Банк звернувся 06 липня 2016 року про що свідчить штемпель прийняття позовної заяви районним судом, тобто в межах п'ятирічного строку позовної давності, визначеного пунктом 5.7 вищезазначеного кредитного Договору від 18 червня 2008 року та пунктом 11 кожного з вищевказаних Договорів поруки від 18 червня 2008 року.(а.с. 2-3, 10-14)

З цих підстав не підлягає задоволенню заява відповідача ОСОБА_1 про застосування положень частини 4 ст. 267 ЦК України, як підставу відмови в задоволенні позовних вимог.(а.с. 60-62)

Вищевказаних вимог законодавства та обставин справи суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову в позові.

Ухваливши нове рішення, колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У справі, яка переглядається, колегія суддів встановила, що кредитним договором передбачено сплату процентів позичальником ОСОБА_1 до дня повернення кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та в разі порушення строків погашення кредиту або сплати процентів - комісії за користування кредитними коштами та пені за кожен день прострочення платежу (п.п. 2.2.2, 2.2.3, 2.2.7, 3.1-3.6, 5.1-5.6, 5.10 вищевказаного кредитного Договору).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 вересня 2016 р. у справі N 6-1252цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Оскільки судове рішення від 14 листопада 2011 року про солідарне стягнення кредитної заборгованості з боржника ОСОБА_1 і поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3, останні не виконали і доказів його виконання до суду не надали, то відповідно до вимог зазначених норм матеріального права та умов кредитного Договору кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення. (а.с.154)

Банком станом на 12 квітня 2016 року нараховано 12567.48 грн. заборгованості, з яких: 11730.93 грн. заборгованості за процентами (20194.51 грн. заборгованості - 8463.58 грн. заборгованості за тілом кредиту та процентами станом на 25 червня 2011 року, стягнутих за рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 листопада 2011 року); 250 грн. штраф (фіксована частина) та 586.55 грн. штрафу (процентна складова).

ПротеБанк в апеляційній скарзі просив скасувати рішення лише в частині відмови в стягненні процентів і в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути 15955.29 грн. процентів за користування кредитними грошима. При цьому Банк не оскаржував рішення суду в частині відмови в стягненні 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 586.55 грн. штрафу (процентна складова).(а.с.76-80)

З огляду на положення частини 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевірила законність оскаржуваного рішення в межах доводів скарги і дійшла висновку, що Банк не вправі на стадії апеляційного розгляду збільшувати позовні вимоги в частині стягнення процентів, а тому підлягають задоволенню вимоги в тих межах, які були заявлені в суді першої інстанції.

Обов'язок боржника сплатити 11730.93 грн. процентів за користування кредитом за період з 06 липня 2011 року до 12 квітня 2016 року, розрахунки такої заборгованості наведені позивачем, право кредитора вимагати сплати цих грошей передбачені і відповідають змісту укладеного між Банком і ОСОБА_1 кредитного Договору від 18 червня 2008 року. (а.с.10-12)

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частинами 1, 2, 4 ст. 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Оскільки між Банком та ОСОБА_3, між Банком та ОСОБА_2, з кожним окремо у встановленому законом порядку були укладені договори поруки від 18 червня 2008 року за пунктами 1 - 11 яких кожен з поручителів зобов'язувався перед кредитором солідарно відповідати за виконання зобов'язання ОСОБА_1, при цьому, Банк звернувся в межах строку позовної давності та порука не є припиненою, колегія суддів дійшла висновку про солідарну відповідальність боржника з кожним із поручителів.

Наведені розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення боржником умов договору, і сплату ним коштів на виконання договору і часткове стягнення на погашення заборгованості за рішенням суду. Відповідачі не надали власного розрахунку суми заборгованості за кредитним договором.

З такими умовами за кредитним договором і договорами поруки погодились боржник ОСОБА_1, поручитель ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_3 під час їх укладення, про що свідчать їх підписи.

На підставі ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача сплачені останнім 1378 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1515 грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, пропорційно до частини задоволених вимог. (а.с.1, 75)

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 січня 2017 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення процентів і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ - 14360570 задовольнити частково і стягнути на його користь:

- солідарно із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, - 11730 (одинадцять тисяч сімсот тридцять) грн. 93 коп. процентів за кредитним договором від 18 червня 2008 року № 234364 - CRED за період з 06 липня 2011 року до 12 квітня 2016 року;

- солідарно із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3, - 11730 (одинадцять тисяч сімсот тридцять) грн. 93 коп. процентів за кредитним договором від 18 червня 2008 року № 234364 - CRED за період з 06 липня 2011 року до 12 квітня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ - 14360570:

- із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, - 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 505 (п'ятсот п'ять) грн. 27 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом;

- із ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, - 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 505 (п'ятсот п'ять) грн. 27 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом;

- із ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3, - 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 505 (п'ятсот п'ять) грн. 27 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова

Справа № 22-ц/796/5839/2017

Унікальний номер 756/8715/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Жук М.В.

Доповідач Левенець Б.Б.