Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на майно та виселення, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Сокуренко НаталіїВікторівни на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 03 серпня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № МКС7СА00000362, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 35 200 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03 серпня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

08 серпня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та відповідачами було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку було передано квартиру загальною площею 57,75 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 12 березня

2012 року становила 67 931,39 дол. США, в рахунок погашення якої ПАТ «КБ «ПриватБанк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також, із можливістю здійснення ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР позивач просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі загальною площею 57,75 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2014 року позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

№ МКС7СА00000362 від 03 серпня 2007 року, в розмірі 67 931,39 дол. США звернуто стягнення на квартиру загальною площею 57,75 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі загальною площею 57,75 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковим рішення Ужгородського міськрайонного суду від

15 серпня 2016 року вказаний розмір заборгованості за кредитним договором № МКС7СА00000362 від 03 серпня 2007 року в розмірі 67 931,39 дол. США, що складає за курсом 7,99 відповідно до офіційного курсу НБУ станом

12 березня 2012 року визначено у національній валюті - 542 601 грн 98 коп.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2014 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 серпня 2016 року в частині звернення на предмет іпотеки змінено, доповнено резолютивну частину рішення абзацом № 4, визначивши початкову ціну на час продажу предмета іпотеки, на підставі проведеної суб'єктом оціночної діяльності. В частині виселення з квартири зазначені рішення скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відстрочено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на майно на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» -

Сокуренко Н.В., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову щодо виселення відповідачів та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення залишити без змін.

Із касаційної скарги вбачається, що представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В., оскаржує рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про виселення відповідачів. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в силу положень ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов в частині виселення відповідачів, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідачі підлягають виселенню з вказаної квартири на підставі ч. 2 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині виселення відповідачів та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що предмет іпотеки придбаний не за кредитні кошти, а тому виселення його мешканців при зверненні стягнення можливе лише з наданням їм іншого постійного житла.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 серпня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № МКС7СА00000362, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 35 200 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03 серпня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

08 серпня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та відповідачами було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку було передано квартиру загальною площею 57,75 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказане майно належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 28 квітня 2007 року, виданого на підставі розпорядження Чопського міського голови від 19 квітня 2007 року НОМЕР_1, зареєстрованого в Ужгородському РБТІ реєстраційний № 18706107.

Звертаючись до суду із даним позовом, ПАТ «КБ «ПриватБанк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 67 931,39 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити з нього відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч. 4 ст. 109 ЖК УРСР).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15.

Враховуючи, що квартира, яка є предметом іпотеки та на яку звернуто стягнення за рішенням суду, була придбана відповідачами не за рахунок кредитних коштів, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для виселення відповідачів без надання іншого постійного житла.

Доводи касаційної скарги, що ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР не покладає обов'язку щодо надання вказаного жилого приміщення на ПАТ «КБ «ПриватБанк» не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від

03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи в частині вирішення позовних вимог про виселення були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - СокуренкоНаталії Вікторівни відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог про виселення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М.Коротун