Ухвала

іменем україни

06 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі відділення «Рівненське регіональне управління» АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що 05 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25 089 доларів США на термін до 05 грудня 2014 року, зі сплатою 12,5 % річних. Згідно з додаткової угодою 1 до кредитного договору від 13 листопада 2008 року відсоткова ставка за користування кредитними коштами збільшена до 14,5 % річних.

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 05 грудня 2007 року між банком та позичальником було укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля марки Skoda Octavіa Tour, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності.

Крім того, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором не виконував, у зв'язку із чим станом на 06 вересня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 18 916,08 доларів США та пеня в сумі 340 298 грн 78 коп., просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вищевказану суму заборгованості.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2012 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 05 грудня 2007 року у розмірі 18 916, 08 доларів США, що в еквіваленті становить 151 139 грн 47 коп. та 15 000 грн неустойки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада

2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог банку до ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 05 грудня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 25 089 доларів США з терміном повернення до 05 грудня 2014 року, зі сплатою 12,5 % річних.

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 05 грудня 2007 року між банком та позичальником було укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля марки Skoda Octavіa Tour, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності. Крім того, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договори поруки.

Згідно з додаткової угодою 1 до кредитного договору від 13 листопада 2008 року відсоткова ставка за користування кредитними коштами збільшена до 14,5 % річних.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 06 вересня 2012 року заборгованість за кредитним договором становить 17 025,65 доларів США - тіло кредиту, 1 890,43 доларів США - нараховані проценти, 340 298 грн 78 коп. - нарахована пеня.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання, виконання яких було забезпечено договорами поруки, ОСОБА_3 не виконані, а отже наявні підстави для солідарного стягнення заборгованості.

Скасовуючи рішення міського суду в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що порука припинена на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки 13 листопада 2008 року між ОСОБА_3 та банком було укладено додаткову угоду про підвищення відсоткової ставки, однак доказів того, що ОСОБА_4 була повідомленна про збільшення обсягу її відповідальності матеріали справи не містять.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Судами встановлено, що додатковою угодою, укладеною між кредитором і боржником 13 листопада 2008 року, було внесено зміни до кредитного договору, зокрема процента ставка за кредитом підвищена до 14,5 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

Внесення додатковою угодою змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього і зумовлює припинення поруки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Скасовуючи рішення районного суду в частині часткового задоволення вимог до поручителя ОСОБА_4 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, оскільки в п. 1.1 договору поруки не конкретизовано, на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель, а отже суд апеляційної інстанції правильно застосував норми ч. 1 ст. 559 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання поруки припиненою.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада 2016 року, оскільки воно є законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада 016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська