Справа № 305/878/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КУШТАНА Б.П.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 13 березня 2017 року, -

встановила:

ПАТ «Альфа-Банк» 20.05.2016 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2, у подальшому змінювало вимоги і остаточно мотивувало їх наступним. За договором про іпотечний кредит від 10.10.2008 № 271 Закрите акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ЗАТ «Промінвестбанк», у подальшому Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк»), правонаступником якого за договором про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 є ПАТ «Альфа-Банк», надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 32393,30 дол. США на строк по 09.10.2018 зі сплатою за користування коштами 15% річних.

Банк свої зобовязання виконав, тоді як позичальник свої порушив і спричинив виникнення заборгованості, яка з урахуванням зменшення позовних вимог у звязку з частковою сплатою боргу станом на 31.01.2017 складалася з боргу: за кредитом у розмірі 8356,15 дол. США, що за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 226610,73 грн, за відсотками у розмірі 75,87 дол. США (еквівалент 2067,62 грн), крім того, з позичальника належить пеня в розмірі 474,11 дол. США (еквівалент 12738,62 грн).

Посилаючись на ці обставини, на право вимагати дострокового повернення боргу, позивач просив стягнути на його користь із відповідача заборгованість за кредитним договором від 10.10.2008 № 271, яка станом на 31.01.2017 складається із заборгованості за кредитом у розмірі 8356,15 дол. США, що за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 226610,73 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 75,87 дол. США (еквівалент 2067,62 грн), а також пеню в розмірі 474,11 дол. США (еквівалент 12738,62 грн). Судові витрати просив покласти на відповідача.

Рішенням Рахівського районного суду від 13.03.2017 змінений позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 10.10.2008 № 271 у сумі 8906,13 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 241525,65 грн, а також 3649,00 грн судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду оскаржила, вважає його незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити змінений позов. В обґрунтування скарги зазначає, що визнає позов частково, однак не погоджується розміром заборгованості, оскільки банком не були враховані здійснені нею платежі з 29.01.2016 по 28.10.2016.

У письмових запереченнях на апеляцію позивач ПАТ «Альфа-Банк» вказує на її необґрунтованість, зазначає, зокрема, що саме у звязку з частковою сплатою боргу під час розгляду судом справи зменшував позовні вимоги та остаточно просив стягнути зменшений борг.

Заслухавши доповідь судді, представника позивача ОСОБА_1, який апеляцію не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності відповідача, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Встановлено, що 10.10.2008 ОСОБА_3 (первісний боржник) і ОСОБА_2 (новий боржник) за згодою кредитора ОСОБА_4 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ЗАТ «Промінвестбанк», у подальшому Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк») уклали договір переведення боргу в розмірі 32393,30 дол. США, що виник за договором про іпотечний кредит від 02.03.2007 № 271, укладеним ЗАТ «Промінвестбанк» із ОСОБА_3 (а.с. 69-70). За цим договором новий боржник ОСОБА_2 прийняла на себе обовязок виконати всі зобовязання первісного боржника.

З урахуванням договору про переведення боргу від 10.10.2008 та із посиланням на нього ЗАТ «Промінвестбанк» і ОСОБА_2 уклали 10.10.2008 договір про іпотечний кредит № 271, за яким банк шляхом переведення вищезгаданого боргу надав позичальнику кредит у сумі 32393,30 дол. США на строк по 09.10.2018 зі сплатою за користування коштами 15% річних (п.п. 2.1.-2.3., 3.1. та інші положення договору) (а.с. 15-23). Умови договору також передбачали, зокрема, право банку вимагати дострокового повернення боргу, стягнення збитків і неустойки в разі порушення зобовязань позичальником (п.п. 3.6., 5.3.1., 6.2.), строк позовної давності сторони встановили у 10 років (п. 6.8.).

Банк виконав свої зобовязання щодо надання кредиту, водночас наявними в справі доказами і матеріалами підтверджується факт порушення кредитних зобовязань позичальником, який спричинив виникнення боргу за договором.

17.12.2012 ПАТ «Промінвестбанк» (Первісний кредитор) уклало з ПАТ «Альфа-Банк» (Новим кредитором) договір про відступлення прав вимоги, за яким відступило Новому кредитору право вимоги від ОСОБА_2 боргу за договором від 10.10.2008 № 271 про іпотечний кредит (а.с. 3-14). ПАТ «Альфа-Банк» у порядку, передбаченому ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст.ст. 202, 204, ст. 512 ч. 1 п. 1, ст. 514, ст. 516 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), як новий кредитор відповідно до закону та договору набув усіх прав первісного кредитора за вказаним договором.

За приписами ЦК України, цивільні права і обовязки, що виникають з договорів, які є обовязковими для сторін, повинні належно виконуватися; виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (пенею); позичальник зобовязаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати з боржника стягнення боргу, за відповідних умов достроково, а також сплати неустойки; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання (ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 611, 612, 614, 622-625, 629, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054).

ПАТ «Альфа-Банк» предявило позов до ОСОБА_2, яким первісно визначило заборгованість станом на 14.04.2016, яка складалася з боргу: за кредитом у розмірі 8817,46 дол. США, за відсотками у розмірі 155,30 дол. США, а також пені в розмірі 46,91 дол. США (а.с. 29). ОСОБА_2 частково погашала заборгованість: 29.01.2016 3073,00 грн, 26.02.2016 2500,00 грн і 3146,00 грн, 29.03.2016 1752,00 грн і 2911,00 грн, 27.04.2016 2775,60 грн і 1670,50 грн, 26.05.2016 4319,35 грн, 29.06.2016 4100,00 грн, 29.07.2016 4209,00 грн, 30.08.2016 2776,23 грн і 1529,00 грн, 29.09.2016 1441,00 грн і 2803,40 грн, 28.10.2016 2793,00 грн і 1305,00 грн, про що надала суду копії квитанцій на сплату коштів (а.с. 60-66). Крім цього, у розрахунках заборгованості зафіксована сплата позичальником коштів, еквівалент яких визначений у доларах США, але щодо сплати яких відповідач квитанцій не надавав: 30.11.2016 146,14 дол. США, 29.12.2016 156,17 дол. США і 30.01.2017 135,52 дол. США (а.с. 93-94, 109-110). Усі ці сплати враховані у розрахунках заборгованості, поданих до суду позивачем.

Беручи до уваги такі дії відповідача, позивач на реалізацію свого права, передбаченого ст. 31 ч. 2 ЦПК України, зменшував позовні вимоги і остаточно визначив борг станом на 31.01.2017: за кредитом у розмірі 8356,15 дол. США, що за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 226610,73 грн, за відсотками у розмірі 75,87 дол. США (еквівалент 2067,62 грн), пеня в розмірі 474,11 дол. США (еквівалент 12738,62 грн) (а.с. 111-112). Однак, із остаточного розрахунку боргу випливає, що належну до стягнення пеню позивач визначив у розмірі не 474,11 дол. США, а у межах останнього календарного року до дня предявлення вимоги в розмірі 469,73 дол. США і за офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/27,119036 грн станом на 31.01.2017 саме ця остання сума (469,73 дол США) є еквівалентом 12738,62 грн.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечувала по суті факту порушення нею зобовязань за кредитним договором, свою вину, однак, визнала позов частково, оскільки вважала, що кредитор не врахував вищевказаних часткових сплат на погашення боргу. Втім, таке заперечення безпідставне, суперечить обставинам справи та її матеріалам, з яких випливає, що усі зазначені платежі позичальника враховані кредитором у розрахунках і, крім того, враховані й платежі, на які відповідач взагалі не вказував та щодо яких не подавав документів.

Висновок суду про необхідність захисту майнових прав кредитора правильний по суті, справедливий, відповідає вимогам закону та обставинам справи, необхідності часткового задоволення позову не заперечує власне і боржник. Поряд із цим, суд не перевірив належним чином остаточно предявлені позивачем вимоги на відповідність поданому розрахунку заборгованості, тому залишив поза увагою помилку, допущену у формулюванні заяви щодо визначення розміру належної до стягнення пені.

На порушення вимог ст. 214 ч. 1 п. 5, ст. 215 ч. 1 п. 4 ЦПК України та правил стосовно відображення в резолютивній частині рішення висновків щодо всіх предявлених вимог, що, в свою чергу, забезпечує повноту, ясність резолютивної частини рішення, недопущення суперечностей у результаті вирішення спору, уможливлює належне виконання рішення суду та відповідає принципу правової визначеності, суд вказав лише загальну суму стягнутої заборгованості, не зазначив її елементи, а у взаємозвязку з мотивувальною частиною рішення стягнув невірно обраховану пеню і фактично всупереч положенням ст. 11 ч. 1 ЦПК України вийшов за межі остаточно предявлених позивачем вимог.

Крім того, суд стягнув пеню в доларах США, тоді як неустойка підлягає сплаті в гривнях (ст. 192 ч.ч. 1, 2, ст. 533 ч.ч. 1, 3 ЦК України), оскільки законодавство про валютне регулювання не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України (правова позиція Верховного Суду України у справі № 3-29гс15 (постанова від 01.04.2015) і в ряді інших справ, для відступу від якої апеляційний суд підстав не вбачає (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ч 1 ЦПК України)).

Таким чином, апеляція не містить доводів, які б давали підстави для скасування загалом правильного по суті та законного щодо необхідності захисту майнових прав кредитора рішення суду першої інстанції, однак, тягне необхідність зміни рішення відповідно до встановленого під час апеляційного розгляду справи.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України, апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, визначивши в резолютивній частині належний до стягнення борг відповідно до фактично предявлених вимог, зазначивши його складові та стягнувши відповідну пеню в національній валюті.

В іншій частині відповідно до ст. 308 ЦПК України законне і обґрунтоване рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 3, ст. 308, ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Рахівського районного суду від 13 березня 2017 року змінити, викласти перший і другий абзаци резолютивної частини рішення у такій редакції:

«Змінений позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» () заборгованість за договором про іпотечний кредит від 10.10.2008 № 271 у розмірі 8432,02 дол. США (вісім тисяч чотириста тридцять два долари США 02 центи), що за офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/27,119036 грн станом на 31.01.2017 складає 228668,25 грн (двісті двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят вісім гривень 25 коп.), де заборгованість: за сумою кредиту 8356,15 дол. США (еквівалент 226610,73 грн), за відсотками 75,87 дол. США (еквівалент 2057,52 грн), а також пеню в сумі 12738,62 грн, що є еквівалентом 469,73 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 3649,99 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді