Справа № 727/2402/16-ц
Провадження № 2/727/240/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні та стягнення заподіяної шкоди,- ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні та стягнення заподіяної шкоди. Мотивує позовні вимоги тим, що 15.06.2015 року на його земельній ділянці, відповідачем ОСОБА_5 було пошкоджено його майно, а саме: витягнуто бетонні стовпи, які він установив на належній йому земельній ділянці. Вказує, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу самовільно займає частину його земельної ділянки, що підтверджується протоколом замірів встановлення межового стовпа у присутності власників сусідніх земельних ділянок - Тімофійчуком, ОСОБА_6 яким було засвідчено, що згідно акту встановлення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), закріплення їх межовими знаками (межові знаки існуючі) та їх передачі його земельна ділянка має ширину 17,96 м. від Д до А, а від Г до Б 16,86м на схематичному плані; заміри розмежування ділянок №28 і №27 від 23.12.2015 року становило 17 метрів 16 сантиметрів, було здійснено за присутності суміжних землекористувачів, чим було засвідчено захоплення землі відповідачем, а тому, для захисту своєї земельної ділянки, він намагався встановити огорожу, однак, його огорожу, яка була ним облаштована, відповідач витягнув і пошкодив бетоновані стовпчики, які втратили цінність після їх демонтажу. Зазначає, що вищенаведені події мали місце 15.06.2015 року. Згодом він намагався відновити самостійно своє порушене право, та встановив огорожу знову, за власний кошт, власними силами, намагаючись не продовжувати конфлікт з сусідом, проте після повторного встановлення огорожі, 29.06.2015 року неправомірні дії відповідача повторились, чим завдали йому матеріальної шкоди, а тому для відновлення майна і побудови нової огорожі, він поніс витрати в сумі 5347,84 грн. Просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і в наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в позові. В подальшому суду надав заяву про завершення розгляду справи у його відсутність та відсутність його представника ОСОБА_7, яким під час розгляду справи в засіданні позиція його довірителя була підтримана.

Відповідач ОСОБА_5 і в його інтересах представник ОСОБА_8 позовні вимоги заперечували, просили в їх задоволенні відмовити, підтримавши доводи викладені в запереченнях, посилаючись на те, що він, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки № 27, розміром 0, 0631 га по завулку Черемшиновому в садовому товаристві «Авторемонтник» відповідно до державного акта І-ЧВ № 007231 від 01.07.97 року і на протязі 40 років він являється користувачем земельної ділянки № 27 в садовому товаристві «Авторемонтник».

В 1997 році всі члени садового товариства одночасно приватизували земельні ділянки, якими користувалися, приватизацією займалася одна проектна організація, яка виготовляла всю технічну документацію, погоджувала та встановлювала межі, та видала їм державні акти, в тому числі йому та позивачу. Пояснив, що з 1997 року по 2015 рік жодних спорів за межі між ним та позивачем ОСОБА_4, який є його сусідом по дачі (ділянка №218), не було до періоду коли з протилежного від будинку ОСОБА_9 боку встановлено паркан на цементному підмурку, тоді і сам позивач, а це було у 2010 році розпочав будівництво житлового будинку на своїй земельній ділянці, змінивши її цільове призначення і старий державний акт був замінений на новий із зміною цільового призначення земельної ділянки по межах які існували і ніяких нових меж не погоджувалося. Вказав, що у 2015 році позивач, розбив встановлений ним паркан по протилежній від нього межі земельної ділянки позивача і переніс свою межу в глибину своєї земельної ділянки на 0,80 см., після чого почав предявляти претензії, що згідно його нового державного акта від 2010 року його межа з його боку має проходити вглиб на 0,80 см. по його території, з позицією позивача він не погодився та намагався переконати в хибності його думок та з цього часу тримає конфлікт між ним і позивачем. Вважає, що позивач не надав обгрунтованих розрахунків витрат які він поніс, покази в цій частині просить звернути увагу, що ОСОБА_4 часто змінював, спочатку стверджував, що йому завдана йому шкода становить 2100,00 грн., а заявлені вимоги свідчать про шкоду в розмірі 7587,84 грн. Просив, відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини.

Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач ОСОБА_4 відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки площею 0,0537 га за адресою: м.Чернівці завулок Черемшиновий, будинок 44, цільове призначення земельної ділянки 02,01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) :21:001:1007 на підставі рішення від 16 червня 2011 року №186 9 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради (а.с.9,11), що також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.8), актом встановлення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), закріплення їх межовими знаками (межові знаки існуючі) та їх передача (а.с.140, актом перенесення меж зон обмежень в натуру (на місцевість) (а.с.15), викопіюванням з топографічного плану м. Чернівці (а.с.16).

Витягом з рішення 58 сесії 5 скликання Чернівецької міської ради №1455 від 14.10.2010 року вирішено надати громадянам дозвіл на складання проекту відведення, зміну цільового призначення земельних ділянок та надання містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок ОСОБА_4 на реконструкцію під індивідуальний житловий будинок садового будинку, що розташований на власний земельній ділянці №28 площею 0,0537 га в садівничому товаристві «Авторемонтник» для садівництва на вул.Стрийській, присвоїти будинковолодінню поштову адресу завулок М.Черемшини, 44 (а.с.76-77).

Згідно Протоколу погодження зовнішніх меж землекористування, що передається у власність від 04.11.2010 року, в присутності представників суміжних землекористувачів: ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 встановлено межі в натурі по існуючій межі, ніяких претензій при погодженні меж землекористування не заявлено (а.с.7).

Витягом з рішення 9 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради №186 від 16.06.2011 про зміну цільового призначення земельних ділянок та внесення змін в рішення міської ради з цих питань, вирішено затвердити ОСОБА_4 проект відведення щодо зміни цільового використання власної земельної ділянки на завулку Черемшиновому, 44 площею 0,0537 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок власної земельної ділянки №28 площею 0,0537 га в садівничому товаристві «Авторемонтник» на вул. Стрийській наданої для ведення садівництва (а.с.46-47).

Для захисту своєї земельної ділянки позивачем була встановлена огорожа на земельній ділянці, але його огорожу, яка була влаштована, відповідач витягнув та пошкодив 15.06.2015 року, що підтверджується Висновком за результатами розгляду матеріалів ЖЄО №7376 від 15.06.2015 року (а.с.26), після чого позивач відновив огорожу, проте відповідач повторно 29.06.2015 року витягнув огорожу, що також підтверджується Висновком за результатами розгляду матеріалів ЖЄО №8006 від 29.06.2015 року (а.с.12).

Вищенаведені докази повністю узгоджуються і з показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які відповідно в наданих суду поясненнях під присягою підтвердили факт наявного конфлікту між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ОСОБА_15 вказував, що був свідком і підписував протокол заміру встановлення межових знаків у 2015 році де був присутній ОСОБА_4

У відповідності до відповіді Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області - ОСОБА_4 №10-11/897 від 23.09.2015 року, проектною організацією ПП «Терра Буковина» під час проведення геодезичної зйомки земельної ділянки ОСОБА_4 та винесення відновлених її меж в натуру (на місцевість) було встановлено, що розміри та конфігурація земельної ділянки не відповідають розмірам зазначеним у правовтановлюючому документі на останню. Виготовлення документів землеустрою різними проектними організаціями призвели до можливого допущення технічних помилок розробниками документації (а.с.40). Згідно Висновку № 3-07-01/67 від 16.02.2011 року, погоджено проект відведення земельної ділянки за адресою: завулок Черемшини, 44 м. Чернівці (а.с.79-80).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-6604-1-793.16 призначеної за Ухвалою суду від 17.11.2016 року, визначити розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок демонтажу 15.06.2015 р. огорожі (її елементів), за адресою: завулок Черемшиновий, 44 в м. Чернівці, у звязку з відсутністю її елементів в повному обсязі за місцем знаходження, а також незадоволенням клопотання №СЕ-6604-1-793.16 від 13.01.2017 рок про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, не надається можливим. розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок демонтажу 29.06.2015 року огорожі ( її елементів), за адресою: завулок Черемшиновий, 44 в м. Чернівці становить 2640,00 грн. (а.с.139-149).

Дослідження і висновки наведенні у висновку експерта №СЕ-6604-1-793.16 призначеної за Ухвалою суду від 17.11.2016 року в судовому засіданні в повному обсязі були підтримані допитаним експертом ОСОБА_16, який чітко вказав що при виходу його на місці у присутності сторін ним було встановлено пошкодження бетоновани стовпчиків на ділянці ОСОБА_4 і встановлено дійсну вартість пошкодженого майна яка становить 2640 грн.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Крім наведеного судом установлено, що вже в ході розгляду справи мало місце засідання комісії Чернівецької міської ради з розгляду земельних спорів 01.02. 2017 року, за результатами якої було погоджено межу між земельними ділянка 27 садівничого товариства Авторемонтник по вул. Стрийській та завулку Черемшиновому 44 м. Чернівці при участі як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Тобто одними з основних критеріїв є визначення причинно-наслідкового звязку між винними діями особи та вчиненням шкоди. Таким чином, оскільки відповідач самостійно повитягував бетонні стовпи встановлені позивачем, шкодою є фактичне знищення бетонних стовпів, які позивач пізніше був змушений замінити на нові.

Частиною 1 ст.181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни

їх призначення. Бетонні стовпи є частиною огорожі, яка мала бути розміщена на земельній ділянці. Згідно вказаної статті факт переміщення знецінює їх.

Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ зробленого Верховним Судом України «Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у звязку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі обєкти визнаватися не може.

Надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний обєкт, що визначено в Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ (затверджено наказом Державного казначейства України від 17 липня 2000 р. № 64 (у редакції наказу Державного казначейства України від 21 лютого 2005 р. № 30) Наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 26 червня 2013 р. № 611. ОСОБА_8, якщо ці будівлі та споруди (сарай, паркан, колодязь) обслуговують два і більше приміщень, вони вважаються самостійними інвентарними обєктами (п. 2.5), тобто стовпи, які були закопані в землю, є частиною огорожі (паркану), який визначається як нерухоме майно.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування відповідачем ОСОБА_5 завданої шкоди позивачу, суд виходить з наступного.

Так, за правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, що регламентує загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, з системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу у правовідносинах, які виникли між сторонами, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. При цьому, відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до часткового задоволення

У відповідності до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином з відповідача ОСОБА_5 підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого банком судового збору, належним чином підтвердженого відповідним платіжним дорученням, в розмірі 551,21 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 181, 1166 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні та стягнення заподіяної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_17, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 завулок Черемшиновий, 44 2640 грн. завданих збитків та 551.20 грн. судового збору, документально підтвердженого згідно квитанції № 5 від 06.04. 2016р.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в засіданні при проголошенні рішення в цей же строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Слободян Г.М.