УхвалА

іменем україни

4 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., МаляренкаА.В., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юхневич Тетяна Валеріївна, про визнання заповіту недійснимза касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 8 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати - ОСОБА_9 і в цей же день нотаріальною конторою була заведена спадкова справа щодо майна померлої за зверненням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Згодом від нотаріуса вона дізналася, що за життя її мати склала заповіт, яким заповіла відповідачам належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Вважала, що заповіт є недійсним, так як вона має сумніви у тому, що її матір склала його особисто, без примусу чи стороннього впливу, у здоровому глузді та психічному стані, який дозволяв їй розуміти значення своїх дій, так як остання на початку травня 2014 року була лежачою і мала низку хвороб, які могли вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії під час посвідчення правочину у формі заповіту. Даним заповітом порушені її особисті права, оскільки вона являється спадкоємцем першої черги.

З огляду на викладене ОСОБА_4 на підставі ст. ст. 203, 215, 225, 1233 ЦК України просила суд визнати заповіт ОСОБА_9, яким вона заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 8 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року, у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позивачка не довела позовні вимоги про визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта від 29 січня 2016 року № 68 (а.с. 110-115, т. 2) померла ОСОБА_9 під час складання заповіту 8 травня 2014 року за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, не виявляла таких індивідуально-психологічних та емоційних змін, які могли б суттєво вплинути на її поведінку.

Для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, потрібна абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент вчинення правочину, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-94цс12 від 29 лютого 2012 року, яка згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Інші доводи касаційної скарги безпідставні, оскільки вимоги позивача щодо визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених ст. 1247 ЦК України, а саме дотримання вимоги щодо підписання заповіту особисто заповідачем, суперечать положенням ч. 2 ст. 31 ЦПК України, згідно з якою змінити підстави позову можливо лише до початку розгляду справи по суті, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 8 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

А.В. Маляренко

О.В. Попович