Номер провадження: 22-ц/785/6768/17
Номер справи місцевого суду: 2-2092/11
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2017 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Раєва Олега Леонідовича, стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,

встановила:

28 квітня 2017 року скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Приморського районного відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Приморський ВДВС) Раєва О.Л., заінтересована особа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій просив поновити строк для подання скарги на бездіяльність ДВ Приморського РВ ДВС Раєва О.Л. та скасувати арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, накладений в межах виконавчого провадження № 49432432 постановою державного виконавця Приморського ВДВС Раєва О.Л. від 20 жовтня 2014 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2017 року скарга ОСОБА_3 була задоволена.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Приморського ВДВС Раєва О.Л.

Скасовано арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, накладений в межах виконавчого провадження №49432432 постановою державного виконавця Приморського ВДВС Раєва О.Л. від 20.10.2014 року.

В апеляційній скарзі Приморський ВДВС ставить питання про скасування даної ухвали суду із постановленням нової - про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної судової ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2012 року у цивільній справі №2-2092/11 було стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0035/85/84225 від 15.10.2007 року на загальну суму 849962 грн. 06 коп.

16.11.2013 року вказане рішення Приморського районного суду м. Одеси набрало законної сили.

В подальшому, а саме 17.02.2014 року Приморським районним судом м. Одеси ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на виконання вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист №2/1522/2092/11.

15 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем Першого Приморським ВДВС Раєвим О.Л. було відкрите виконавче провадження №49432432 на підставі подання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення виконавчого листа №2/1522/2092/11 від 17.02.2014 року до виконання (а.с.43).

20.10.2014 року державним виконавцем Першого Приморського РВ ДВС Раєвим О.Л. було винесено постанову про арешт майна боржника (на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1) (а.с.46).

Згідно поштової кореспонденції лист на адресу ОСОБА_3 повернувся з написом «не проживає».

Актом від 29.02.2016р. було встановлено, що транспортного засобу за боржником не зареєстровано.

Згідно Акту від 15.03.2016р. виходом державного виконавця за місцем проживання боржника, останнього не виявлено.

28.03.2016 року державним виконавцем Приморського ВДВС Саламахою В.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, згідно якої виконавчий лист №2/1522/2092/11 від 17.02.2014 року було повернуто ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв'язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення (згідно п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, вищевказане виконавче провадження було завершено згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», та виконавчий документ повернуто стягувачу, з роз'ясненням, що повернення виконавчого документа стягувачеві з визначених підстав, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, а саме 04.04.2017 року представник ОСОБА_3 звернувся до Приморського ВДВС із заявою про скасування арешту, накладеного постановою державного виконавця Першого Приморського ВДВС Раєва О.Л. від 20.10.2014 року, з посиланням на те, що на даний час заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повністю погашена (а.с.7).

Однак із відповіді Приморського ВДВС вбачається, що підстав для зняття арешту з майна боржника немає, оскільки стаття, на підставі якої було завершено виконавче провадження, не передбачає зняття арешту, так як вимоги виконавчого документу не виконанні та не стягнуто виконавчий збір.

Проте, суд першої інстанції обгрунтовано не погодився із вказаними доводами Приморського ВДВС, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до п. 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року у редакції від 17 квітня 2012 року, що була чинною на момент винесення постанови про завершення виконавчого провадження згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», та повернення виконавчого документу стягувачеві, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції від 02 березня 2014 року, що була чинною на момент винесення постанови про завершення виконавчого провадження, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

За змістом ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 3.17. Інструкції з організації примусового виконання рішень Наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки за вих.№Д2.В8/9-61, виданої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 28.03.2017 року, заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/0035/85/84225 від 15.10.2007 року відсутня (а.с.13).

Зазначені обставини свідчать про те, що виконавчий лист № 2/1522/2092/11 від 17.02.2014 року, на підставі якого 15.10.2014 року було відкрите виконавче провадження про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 заборгованості за кредитом та судові витрати у розмірі 851912,06 грн. (а.с.43) повністю виконаний.

Враховуючи, що відповідно до постанови старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС Раєва О.Л. від 20.10.2014 року арешт на майно останнього було накладено саме на виконання вищевказаного виконавчого листа № 2/1522/2092/11 від 17.02.2014 року (а.с.46), то вказаний арешт підлягає скасуванню.

В суді апеляційної інстанції представник Першого Приморського ВДВС пояснив, що йому нічого невідомо про виконання рішення суду, а тому у нього не було підстав для зняття арешту з майна Боржника ОСОБА_3

Крім того, вказаний представник пояснив колегії суддів, що на даний час боржником ОСОБА_3 не сплачений виконавчий збір, який складає 10% від суми стягнення, проте не міг колегії суддів надати відповідних доказів цих доводів і доказів вжиття заходів по стягненню виконавчого збору та його розміру.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.6 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка була чинною на час повернення виконавчого документа стягувачу, у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.47, п.п.2,8 ч.1 ст.49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Згідно п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», про який йдеться вище, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Тобто, державний виконавець не позбавлений можливості відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, виходячи з викладеного, та враховуючи вимоги ч.2 ст.387 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС Раєвим О.Л. 20.10.2014 року (а.с.46), підлягає скасуванню, а бездіяльність останнього по не зняттю вказаного арешту є неправомірною.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність поновлення ОСОБА_3 строку для подання скарги, як пропущеного з поважних причин, як то передбачено ч.3 ст. 385 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для постановлення ухвали у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 213 ЦПК України ухвала суду повинна бути законною і обґрунтованою. Законною є ухвала, якою суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованою є ухвала, постановлена на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра