Провадження № 2/263/2516/2017

У Х В А Л А

про залишення позову без руху

08 вересня 2017 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2017 року до суду надійшла зазначена вище позовна заява.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про невідповідність поданої заяви вимогам ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України в позовній заяві повинні бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначені докази, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України в позовній заяві повинні бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначені докази, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

В порушення вказаної норми позивачем не було зазначено доказів, що підтверджують факт проживання відповідача за зазначеною в позові адресою як на підставу вибору підсудності в частині розірвання шлюбу за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

За таких обставин, суд позбавлений можливості визначити правильності вибору підсудності даної справи.

Крім того, позивач звертається до суду з позовними вимогами про визначення місця проживання малолітніх доньок сторін.

Так, позивач просить залишити малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживати з ним.

При цьому, позивач жодним чином не обґрунтовує дану вимогу.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України зазначене питання вирішується судом або органом опіки та піклування в разі якщо між сторонами існує спір.

З тексту позовної заяви вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей та відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Між тим, позивач звертається до суду з вимогою про визначення місця проживання дітей.

При цьому, позивач в позовній заяві не зазначив в чому спірність правовідносин, що склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини, чим це підтверджується і при цьому зазначає, що спір відсутній.

Таким чином, позивачем позовні вимоги в цій частині жодним чином не обґрунтовані. Виходячи з наведеного, позивачеві необхідно визначитися зі своїми позовними вимогами, навести обґрунтування цих позовних вимог та зазначити докази на підтвердження кожної обставини.

Позивачем також не обґрунтовані підстави об`єднання в одному провадженні позовних вимог про розірвання шлюбу і про визначення місця проживання дитини, оскільки розгляд цих вимог в одному провадженні може безпідставно затягнути розгляд справи в частині розірвання шлюбу, оскільки для вирішення питання про місце проживання дитини, між іншим, необхідно подати суду висновок органу опіки та піклування щодо вирішення питання про те, з ким саме доцільно залишити проживати дитину після розірвання шлюбу, якому передує збір ряду документів, обстеження житлових умов обох батьків, засідання опікунської ради тощо.

Крім цього, вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини впливає на права та обов'язки служби у справах дітей за місцем проживання дитини.

Також, позивачем не в повній мірі оплачено судовим збором позовні вимоги.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору або документи, що підтверджують звільнення від вказаних витрат.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Аналогічне положення міститься в п. 10 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, згідно якого подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

Так, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_2 має дві самостійні позовні вимоги немайнового характеру (розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей), то кожна з них має бути оплачена судовим збором.

Разом з цим, позивачем судовий збір оплачено лише частково в сумі 640,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн.).

Оплата судового збору повинна бути здійснена за такими реквізитами: одержувач: Маріуп. УК/Жовтнев. р-н/22030001 (Жовтневий районний суд м. Маріуполя); Код ЄДРПОУ (банку): 37989721; Код ЄДРПОУ (суду): 02895610; Банк одержувача: ГУ ДКСУ у Донецькій області; р/р: 0052; МФО: 834016.

З огляду на викладене, позивач має доплатити судовий збір в розмірі 640,00 грн. (з врахуванням вже сплаченої суми в розмірі 640,00 грн. за одну позовну вимогу) на реквізити зазначені вище та надати суду оригінал відповідної квитанції.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

При цьому судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав люди і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_6 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей - залишити без руху і надати позивачеві термін для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків, шляхом подання до суду позовної заяви в новій редакції та оплати судового збору в повному розмірі. Роз`яснити позивачеві, що у разі не виправлення недоліків в зазначений строк заява вважатиметься не поданою та буде їй повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Мельник