АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Дука В.В., Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вертикаль» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2016 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вертикаль» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, угоди про переведення прав, акту приймання-передачі, -

Справа № 755/4045/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц-796/1866/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Компанія Вертикаль» звернулось до суду з позовом до ТОВ «Еверест плюс», ОСОБА_1, ОСОБА_2 та просило про визнання недійсними:

· договору купівлі-продажу майнових прав № 38/Е від05.03.2013 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс» та ОСОБА_1;

· угоди про переведення прав за договором № 38/Е купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2013 від 18.03.2015 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

· акту приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 від 18.03.2015 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс» та ОСОБА_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «Компанія Вертикаль» та ТОВ «Еверест плюс» було укладено договір пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку № 42/Е від 13.01.2006, відповідно до якого ТОВ «Компанія Вертикаль» надає ТОВ «Еверест плюс» грошові кошти в порядку своєї пайової участі в будівництві, а ТОВ «Еверест плюс» використовує надані ТОВ «Компанія Вертикаль» грошові кошти для будівництва житлових приміщень і передає ТОВ «Компанія Вертикаль» житлові приміщення. ТОВ «Компанія Вертикаль» у встановлені строки виконало свої обов'язки та провело фінансування, однак у встановлені строки зобов'язання ТОВ «Еверест плюс» виконані не були. Постановою Господарського суду м. Києва від 06.06.2011 ТОВ «Компанія Вертикаль» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Під час виконання повноважень ліквідатора даного підприємства було встановлено, що до складу ліквідаційної маси підприємства підлягає квартира за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на майно повинно було бути передано, відповідно до умов договору № 42/Е від 13.01.2006, укладеного між ТОВ «Компанія Вертикаль» та ТОВ «Еверест плюс». В подальшому майнові права на квартиру були передані в іпотеку ПАТ «Банк Форум». В березні 2013 року на адресу позивача надійшло повідомлення від ТОВ «Еверест плюс» щодо завершення будівництва та отримання Сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого об'єктом будівництва. В ході здійснення повноважень арбітражного керуючого, з метою продажу майнових прав на зазначену квартиру в межах провадження у справі про банкрутство позивач дізнався, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка повинна належить ТОВ «Компанія «Вертикаль» та на яку накладено заборону на відчуження у зв'язку з укладанням договору іпотеки з ПАТ «Банк Форум» шляхом маніпуляції з будівельною адресою та поштовою адресою, присвоєною після завершення будівництва було відчужено та право власності оформлено на ОСОБА_2. Як стало відомо пізніше, 05.03.2013, після повідомлення позивача про завершення будівництва, було здійснено відчуження того самого об'єкту вже по суті завершеного будівництва на користь іншої особи, шляхом укладання договору купівлі-продажу майнових прав №38/Е від 05.03.2013 з відповідачем ОСОБА_1, хоча не було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомості, який був предметом договору купівлі-продажу майнових прав, а пізніше відчужено ОСОБА_2 на підставі угоди переведення прав за договором №38/Е від 05.03.2013, що грубо порушує законні права позивача та норми чинного законодавства

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2016 відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вертикаль» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, угоди про переведення прав, акту приймання-передачі.

Провадження у справі в частині позовних вимог пред'явлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс» закрито ухвалою суду від 12.07.2007.

Не погодився з таким рішенням позивач, його представником подана апеляційна скарга, в якій вказується на незаконність, необґрунтованість рішення суду, як такого, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається про те, що судом безпідставно не застосовані вимоги ст.ст. 525,526 ЦК України та Закону України «Про інвестиційну діяльність», так як Договір укладений між ними та ТОВ «Еверест плюс» був одним із способів набуття права власності на новостворене в ході інвестиційної діяльності майно. Судом залишено поза увагою, що при укладенні оспорюваних договорів не була додержана форма договору та порушені вимоги Закону України «Про іпотеку», так вказана квартира була передана в іпотеку і відчужена без згоди іпотекодержателя.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Також підтримав апеляційну скаргу представник «Банк Форум».

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші учасники розгляду в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомили. Тому керуючись ст.ст. 303-1, ч. 2 305 ЦПК України, колегія суддів вважала за доцільне розглянути справу за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Компанія Вертикаль» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що факт набуття квартири АДРЕСА_1, загальною площею 99,60 кв.м. на праві власності за ТОВ «Компанія «Вертикаль» не підтверджено належними та допустимими доказами, також відсутні відомості про вибуття спірного майна на користь позивача, а тому суд не має підстав вважати, що спірний договір купівлі-продажу майнових прав № 38/Е від 05.03.2013 укладений між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_1, угода про переведення прав за договором № 38/Е купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2013 від 18.03.2015 укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2, акт приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 від 18.03.2015 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс» та ОСОБА_2 укладені з недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог ст. 203 ЦК України та можуть визнатися недійсними. Немає також підстав вважати, що вказані правочини вчиненні під впливом помилки, обману, насильства, тощо.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що 13.01.2006 між ТОВ «Компанія Вертикаль» та ТОВ «Еверест плюс» було укладено договір пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку № 42/Е, відповідно до умов якого ТОВ «Компанія Вертикаль» надає ТОВ «Еверест плюс» грошові кошти в порядку своєї пайової участі в будівництві житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, у встановленому договором розмірі і порядку, а ТОВ «Еверест плюс» використовує надані ТОВ «Компанія Вертикаль» грошові кошти для будівництва житлових приміщень і передає ТОВ «Компанія Вертикаль» після завершення будівництва частину об'єкту будівництва - житлове приміщення, визначене п. 1.2 договору, а саме секція 1, квартира АДРЕСА_2 (а.с.6-8).

До договору сторонами було укладено три додаткові угоди, за умовами яких сторони погоджували порядок здійснення оплати за договором та строки введення будинку в експлуатацію (а.с.9-11). Надана стороною позивача копія додаткової угоди № 4 від 01.03.2013 не містить підписів сторін договору, отже не є укладеною, а тому не може бути прийнята до уваги суду (а.с.30).

Довідкою від 19.05.2009 підтверджено, що ТОВ «Компанія Вертикаль» надала ТОВ «Еверест плюс» грошові зобов'язання у вигляді простих векселів у розмірі 100 % від вартості загальної площі об'єктів фінансування (квартири), 473812,63 грн. - квартира АДРЕСА_2, згідно договору №42/Е від 13.01.2006.

Згідно договору іпотеки від 22.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А., зареєстрованим в реєстрі за №2942, свідчить про передачу в іпотеку квартири, а саме квартири АДРЕСА_2 (а.с.13-15).

Листом від 01.03.2013 ТОВ «Еверест плюс» повідомило ліквідатора ТОВ «Компанія Вертикаль» про завершення будівництва об'єкта: комплекс житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними автостоянками по АДРЕСА_2. Також в листі було вказано про присвоєння номеру квартири - АДРЕСА_1, збільшення її площі до 99,6 кв.м., у зв'язку з чим виникла необхідність укласти додаткову угоду та здійснити оплату вартості різниці квадратних метрів для можливості подальшого оформлення права власності (а.с.29).

Як вже вказано вище, додаткова угода № 4 від 01.03.2013 між ТОВ «Компанія Вертикаль» та ТОВ «Еверест плюс» не була підписана сторонами, відсутні також докази виконання умов договору щодо здійснення оплати за збільшення площі квартири та оформлення позивачем права власності на квартиру в установленому законом порядку.

05.03.2013 між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_1 укладено договір № 38/ Е купівлі-продажу майнових прав, за яким ТОВ «Еверест плюс» продає, а ОСОБА_1 купує майнові права на об'єкти нерухомості в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 100,9 кв.м на 24 поверсі, секція 1 (а.с.21-23).

Згідно довідки від 20.03.2013 ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Еверест плюс» грошові кошти у розмірі 762260,20 грн., що складає 100% вартості майнових прав на об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 100,9 кв.м., секція 1, згідно договору № 38/Е купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2013 (а.с.20 на звороті).

Згодом, а саме 18.03.2015 між ТОВ «Еверест плюс» (продавець), ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_2 (сторона 1) укладено угоду про переведення прав за договором 38/Е купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2013, за умовами якої продавець погоджується, покупець передає, а сторона 1 - ОСОБА_2 приймає на себе права і обов'язки, що належить покупцю і стає покупцем за основним договором, укладеним між продавцем та покупцем (а.с.19).

Також, 18.03.2015 між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_2 складено акт приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 до договору 38/Е купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2013(а.с.20). Згодом на замовлення ОСОБА_2 виготовлений технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1. А 08.05.2015 видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно згідно, якого право власності на квартиру АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 (а.с.26). Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.05.2015 внесені дані про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру (а.с.27).

Перш за все слід звернути увагу, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2016 закрито провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вертикаль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЕСТ ПЛЮС».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2016 вказана ухвала скасована та постановлено нову про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі.

При постановленні вказаної ухвали апеляційний суд дійшов висновку, що закривши провадження у справі в частині позовних вимог пред'явлених до ТОВ «ЕВЕРЕСТ ПЛЮС», суд першої інстанції фактично усунув від участі у справі одну із сторін правочину, що є предметом спору, тобто усунув особу прав та інтересів якої стосується ухвалене судом рішення. А тому ухвалене судом першої інстанції рішення не може вважатися законним в повному обсязі.

Враховуючи, що суд першої інстанції здійснив повний розгляд справи, провівши всі стадії судового розгляду, в тому числі судові дебати, за результатами якого постановив два процесуальних документа, то фактично суд першої інстанції розглянув справу за участю, в тому числі і ТОВ «ЕВЕРЕСТ ПЛЮС». До того ж предметом спору є правочини, однією із сторін яких є ТОВ «ЕВЕРЕСТ ПЛЮС» і розмежування вимог щодо ТОВ «ЕВЕРЕСТ ПЛЮС» є неможливим, а суд першої інстанції фактично здійснив перевірку законності цих вимог в повному обсязі. При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що предмет спору становлять договори укладені з фізичними особами, договір укладений між юридичними особами не є предметом даного розгляду, а отже правовідносини, що становлять предмет спору є цивільно-правовими.

Наступне питання яке підлягає ретельному дослідженню є визначення предмету спору. За умовами договору № 42/Е від 13.01.2006, укладеного між ТОВ «Компанія Вертикаль» та ТОВ «Еверест плюс» визначений об'єкт будівництва: квартира АДРЕСА_2. В листі від 01.03.2013 йдеться про зміну номеру квартири на АДРЕСА_1 та збільшення її площі до 99,6 кв.м..

Предметом оспорюваних договорів, а саме договору купівлі-продажу майнових прав № 38/ Е від 05.03.2013 та договору про переведення прав від 18.03.2015, є квартира АДРЕСА_1.

За твердженням позивача відбулась зміна будівельної адреси: АДРЕСА_2 на поштову адресу: АДРЕСА_1. Проте, будь-яке документальне підтвердження цьому в матеріалах справи на час розгляду справи судом першої інстанції відсутнє. На стадії апеляційного розгляду стороною позивача було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи листів Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 8468/53/4/103 від 21.10.2016 та № 8833/53/4/103 від 01.11.2016 з яких вбачається, що будинок за адресою АДРЕСА_1 входить до комплексу будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними автостоянками на АДРЕСА_2, замовником будівництва яких виступає ТОВ «Еверест плюс». Як вказує адміністрація, відповідно до сертифіката відповідності закінченого будівництвом об'єкта № КВ №8 від 21.12.2012, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, житловий будинок № 5 (перша черга, друга черга та перший пусковий комплекс п'ятої черги) введений в експлуатацію (рекомендована поштова адреса: АДРЕСА_1). Також у листах вказується, що поштові адреси об'єктами нерухомості, побудованим у складі будівництва об'єкта «Будівництво комплексу житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними автостоянками на АДРЕСА_2» в установленому порядку не присвоювались. Аналогічна відповідь була надана і Департаментом містобудування та архітектури у листі від 26.12.2016 на запит апеляційного суду (а.с.178, 200,217-218).

За наведених обставин, колегія суддів вважає доведеною обставину щодо зміни адреси будинку з АДРЕСА_2 на адресу: АДРЕСА_1. Вказана обставина також була визнана відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду. А отже предметом договору № 42/Е від 13.01.2006, укладеного між ТОВ «Компанія Вертикаль» та ТОВ «Еверест плюс» та предметом договору купівлі-продажу майнових прав № 38/ Е від 05.03.2013 і договору про переведення прав від 18.03.2015, є один об'єкт незавершеного будівництва.

За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Аналогічні висновки Верховного Суду України викладені у наданих для порівняння постановах від 04.11.2015 (справа № 6-1920цс15), від 30.03. 2016 (справа № 6-265цс16) та від 07.12.2016 (справа № 6-1111цс16).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» всі суб'єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.

Розміщення інвестицій у будь-яких об'єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід'ємним правом інвестора і охороняється законом.

Інвестор самостійно визначає цілі, напрями, види й обсяги інвестицій, залучає для їх реалізації на договірній основі будь-яких учасників інвестиційної діяльності, у тому числі шляхом організації конкурсів і торгів.

За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів.

Для інвестування можуть бути залучені фінансові кошти у вигляді кредитів, випуску в установленому законодавством порядку цінних паперів і позик.

Майно інвестора може бути використано ним для забезпечення його зобов'язань. У заставу приймається тільки таке майно, яке перебуває у власності позичальника або належить йому на праві повного господарського відання, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Заставлене майно при порушенні заставних зобов'язань може бути реалізовано відповідно до чинного законодавства.

Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Враховуючи те, що ТОВ «Компанія Вертикаль» проінвестувало будівництво спірної квартири раніше, ніж ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу майнових прав, то відповідно до статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», воно має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, оскільки об'єкти та результати інвестицій є власністю інвестора. А отже подальше відчуження майнових прав на цей об'єкт відбулось з порушенням прав позивача, а отже він вправі ставити вимогу про визнання недійсними договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

А отже та обставина, що відповідачем ОСОБА_2 були виконані свої зобов'язання за договором купівлі-продажу майнових прав та набуто право власності не впливає на вирішення справи, оскільки вказані дії були вчиненні в подальшому. У позивача право власності на спірну квартиру не виникло, оскільки ним не вчинені дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва. Разом із тим, умовами його договору не визначений строк протягом якого він має вчинити такі дії. Як вже вказано вище, на час укладення спірних правочинів він є власником майнових прав, так як договір укладений ним є чинним, не оспорений, не розірваний і не припинений, а отже має право на захист своїх порушених прав. Слід також звернути увагу, що позивачем були заявлені вимоги саме як власника майновий прав, а не власника майна, а тому посилання суду на норми чинного законодавства щодо прав власника майна та висновок суду про недоведеність права власності позивача є безпідставним.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ч. 1 ст. 60 ЦПК України стороною відповідача не було надано належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу майнових прав № 38/Е від 05.03.2013 укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_1, а також угоди про переведення прав за договором № 38/Е купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2013 від 18.03.2015 укладену між ТОВ «Еверест плюс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Акт приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 від 18.03.2015 підписаний сторонами на підтвердження виконання ними умов вказаних вище договорів і не є правочином, а тому не підлягає визнанню недійсним, в порядку встановленому ст.ст. 203,215 ЦК України.

Вимог про визнання недійсним виданого на ім'я ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на спірну квартиру позивачем заявлено не було, тому обставини щодо його видачі та дійсності судом не перевіряються, так як виходять за межі заявлених позовних вимог.

Судом першої інстанції не надана оцінка доводам позивача про наявність порушень чинного законодавства при укладенні договору, як наслідок не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню та зроблений хибний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Компанія Вертикаль» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа ПАТ«Банк Форум» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, угоди про переведення прав, акту приймання-передачі. До того ж має місце і порушення норм процесуального права. Наведене дає підставити скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення даних позовних вимог, так як згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вертикаль» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2016 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Вертикаль» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, угоди про переведення прав, акту приймання-передачі - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 38/Е від 05.03.2013 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс» та ОСОБА_1.

Визнати недійсною угоду про переведення прав за договором № 38/Е купівлі-продажу майнових прав від 05.03.2013 від 18.03.2015 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: