06 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування, визнання незаконним зняття з реєстраційного обліку та скасування свідоцтва про право власності,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 09 червня 2015 року.
У вказаній квартирі з листопада 2011 року по теперішній час проживає без реєстрації ОСОБА_5, що підтверджується актом КП РЕП № 4 від
18 червня 2015 року.
Здійснюючи своє право власності, вона звернулась до відповідача
з вимогою звільнити належну їй на праві власності квартиру.
Ураховуючи наведене, позивач просила усунути перешкоди
у користуванні квартирою шляхом примусового виселення відповідача безнадання іншого житлового приміщення.
У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору дарування удаваним, визнання незаконним зняття з реєстраційного обліку та скасування свідоцтва про право власності.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з народження проживав та на даний час проживає у АДРЕСА_1.
У 2013 році йому стало відомо про те, що його мати ОСОБА_6 без його відома в 2004 році виписала його з квартири та приватизувала її лише на своє ім'я.
З листопада 2011 року, після численних суперечок з матір'ю, він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3. Проте весь час проживав і продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_4.
09 червня 2015 року укладено договір дарування квартири між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Вважає даний договір удаваним правочином, оскільки він укладений з метою приховати інший правочин та позбавити його житла.
Ураховуючи наведене, позивач за зустрічним позовом просив визнати договір дарування недійсним, визнати незаконним зняття його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, скасувати свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_6
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Визнано незаконним зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 13 вересня

2004 року на квартиру № АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6

Визнано недійсним договір дарування квартири № 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 09 червня

2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 11 жовтня

2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права власності квартири АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_5 без надання іншого приміщення.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення первісного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не є членом сім'ї власника квартири та без його згоди проживає у спірній квартирі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції вирішено права та обов'язки органу реєстрації місця проживання та органу приватизації, яких в якості співвідповідачів до участі у справі залучено не було.

При цьому, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач за зустрічним позовом не заявляв вимоги про визнання договору дарування недійсним, а заявляв вимоги про визнання договору удаваним. Належних доказів на обґрунтування удаваності договору дарування ОСОБА_5 не надано.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 з 15 червня 1999 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Із заяви ОСОБА_6 до органу приватизації м. Чернівці від 02 липня 2004 року вбачається, що вона просить передати спірну квартиру особисту власність.

Із довідки про склад сім'ї наймача квартири від 19 серпня 2004 року вбачається, що в спірній квартирі на час проведення приватизації була зареєстрована лише ОСОБА_6

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про підстави та період зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7

Відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено між сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Ураховуючинаведене, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що ОСОБА_5 у спірній квартирі проживає без реєстрації та без згоди власника та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову.

Також судом встановлено, що при розгляді справи до участі у справі за зустрічним позовом не залучено осіб у якості співвідповідачів, які мають відповідати за вказаним позовом.

Крім того, позивачем не надано належних доказів на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 щодо удаваності правочину.

З огляду на наведене апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 11 жовтня

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування, визнання незаконним зняття з реєстраційного обліку та скасування свідоцтва про право власності залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л Ізмайлова Г.І. Мостова