ЄУН № 337/6041/15-ц
Провадження № 2/337/13/2017
30 січня 2017 року м. Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Бредун Д.С., при секретарі Медвідь Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку заочного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів за договором зберігання,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому після уточнень просила стягнути солідарно з фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 суму грошових коштів за договором зберігання від 04 лютого 2015 року в сумі 169093,66 гривень, а також судові витрати витрати на правову допомогу в сумі 2923,20 гривень, витрати зі сплати судового збору в сумі 1837,50 гривень.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 надала заяву, в якій наполягає на позивних вимогах, просить розглянути справу без її участі, в порядку заочного провадження.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 в судове засідання в черговий раз не зявилась. Про розгляд справи була повідомлена у встановленому п.5 ч.5 ст. 74 ЦК України порядку. Пояснень або заперечень по суті заявлених позовних вимог суду не надала.
Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про розгляд справи були повідомлені в передбаченому ч.5 ст. 76 ЦПК України, що підтверджено підписом їх представника ОСОБА_5 Проте до суду повторно не зявились з невідомих причин.
В день судового засідання через канцелярію суду відповідач ОСОБА_4 подала клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість її представника.
Оскільки суду не була підтверджена поважність причини неявки до суду представника відповідачів адвоката ОСОБА_5, а також, не вказано жодної причини неможливості явки до суду самих відповідачів, суд розцінює їх спільну неявку як таку, що мала місце без поважної причини, направлену на затягування розгляду справи, та відповідно до ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, в порядку заочного провадження.
Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно ст.ст. 10,11,60,61 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
28 січня 2015 року було укладено договір №075 на інформаційно-консультативні послуги (т.1 а.с.5, 58), за яким з однієї сторони Агентство «Гермес», від імені якого діяли ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (виконавець), та з другої сторони ОСОБА_6 (на цей час ОСОБА_1) М.А. (замовник) уклали договір щодо надання консультативних та інформаційних послуг по придбанню обєкта нерухомості квартири у місті Запоріжжя, за 200 доларів США.
Надалі 04 лютого 2015 року, ОСОБА_1 залишила на зберігання Агентству «Гермес», для придбання квартири на її імя у строк до 01 березня 2015 року, грошові кошти в сумі 8500 доларів США (т.1 а.с.6, 59). Прийняття зазначених коштів підтверджено також підписами ОСОБА_3, ОСОБА_4 у розписці, та підписом свідка ОСОБА_7
Як вказує позивач, передані нею відповідачам грошові кошти, що не були використані відповідно до умов договорів 6439,21 доларів США, так і не були їй повернуті.
04 вересня 2015 року представник позивача адвокат ОСОБА_9 звернувся до відповідачів з досудовою вимогою про повернення грошових коштів за договором зберігання (т.1 а.с.7-10, 63-66), але в досудовому порядку спір врегульовано не було.
Згідно ч.1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
За ч.1 ст. 938 ЦК України зберігач зобовязаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.
Як вказує ч.1 ст. 949 ЦК України зберігач зобовязаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
Крім того, і згідно ч.1 ст. 953 ЦК України зберігач зобовязаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.
Таким чином, зважаючи на характер правовідносин, що склались між сторонами з однієї сторони ОСОБА_1, та з другої сторони діючих від імені Агентства «Гермес»ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд вважає встановленим передачу на зберігання відповідачам грошових коштів в сумі 8500 доларів США для придбання квартири позивачу у строк до 01 березня 2015 року.
Також суд приймає як обґрунтоване цільове використання частини з цих коштів 2060,79 доларів США для придбання 24 лютого 2015 року квартири позивачу.
Наявну в матеріалах справи копію розписки від 01 березня 2015 року (т.1 а.с.198), за якою ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_4 6800 доларів США за продаж належної йому квартири АДРЕСА_2, суд згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України не приймає як належний засіб доказування правомірного використання коштів позивача, оскільки вартість квартири була визначена нотаріально посвідченим договором (т.1 а.с.60-61). Укладення будь-яких правочинів про збільшення вартості квартири, за участю позивача, судом встановлено не було.
Крім того, суд критично сприймає копію договору №080 від 20 лютого 2015 року (т.1 а.с.197) про надання відповідачами позивачу ОСОБА_6 інформаційно-консультативних послуг на суму 1500 доларів США, оскільки підпис ОСОБА_6 міститься лише на звороті договору, яка при цьому повністю ідентична звороту договору №075 від 28 січня 2015 року (т.1 а.с.5, 58). Повністю однакове розташування і співвідношення на зворотах обох договорів усіх написів, підписів і печаток, а також, відсутність на першому аркуші договору №080 від 20 лютого 2015 року, де вказана сума 1500 доларів США, будь яких відміток зроблених ОСОБА_6, свідчить про недопустимість цього доказу згідно ч.1 ст. 59 ЦПК України. Оригінал документу, в порушення ч.2 ст. 64 ЦПК України, суду не надано.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки судом не встановлено виконання відповідачами своїх зобовязань щодо повернення позивачу грошових коштів в сумі 6439,21 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26 грудня 2016 року дорівнює 169093,66 гривень.
Судові витрати на правову допомогу і по сплаті судового збору, підлягають стягненню з відповідачів, але не солідарно, як про це ставить питання позивач, а пропорційно, що передбачено ч.1 ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, солідарно з фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_3, грошові кошти за договором зберігання від 04 лютого 2015 року в сумі 169093 (сто шістдесят девять тисяч девяносто три) гривні 66 копійок.
Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, з фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_3, судові витрати в сумі по 1586 (одній тисячі пятсот вісімдесят шість) гривень 90 копійок з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте на підставі заяви відповідача, поданої до Хортицького районного суду міста Запоріжжя на протязі десяти діб з дня отримання копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути позивачем подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.
Суддя: Д.С. Бредун