САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 206/1971/17

04.09.2017 року Провадження № 4-с/206/17/17

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Дубовик Г.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро скаргу ОСОБА_2, заінтересована особа: Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду зі скаргою, ОСОБА_2 просить розглянути та визнати достовірним його рахунок щодо суми боргу аліментів на підставі наявних у нього чеків про сплату аліментів, зобовязати Чечелівський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, в провадженні, якого перебуває виконавче провадження за виконавчим листом №2-986/09 від 17.04.2009 року, виданим Самарським районним судом м. Дніпропетровська, здійснити помісячно перерахунок сум, з урахуванням раніше сплачених ним аліментів починаючи з квітня 2009 року, припинити, у відношенні нього, безпідставно відкрите виконавче провадження, зобовязати отримувача аліментів ОСОБА_3, надати офіційні реквізити банківського рахунку, на який він в подальшому буде спрямовувати оплату аліментів та поновити йому строк для подання даної скарги.

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з нього стягнуті на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 березня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. З метою виконання даного рішення ним постійно, щомісячно сплачуються аліменти, про що свідчать чеки поштових переказів. При сплаті ним аліментів в чеках про поштові перекази, співробітниками поштових відділень не завжди вказувалося призначення платежу, однак було зазначено суму та імя отримувача ОСОБА_3 Отримуючи по факту на поштовому відділенні аліменти, ОСОБА_3 користуючись відсутністю найменування платежу в деяких чеках про сплату аліментів, звернулась до Кіровського ВДВС ДМУЮ з заявою про відкриття у відношенні нього виконавчого провадження по стягненню аліментів за виконавчим листом №2-986/09, виданим Самарським районним судом м. Дніпропетровська. Кіровським ВДВС ДМУЮ було задоволено заяву ОСОБА_3 та відкрито у відношенні нього виконавче провадження про стягнення нібито не сплачених ним аліментів. Після цього виконавчий лист перебував на виконанні у різних виконавчих службах. Маючи докази підтвердження сплати аліментів, він звертався до виконавчих служб за здійсненням перерахунку заборгованості по аліментам, однак ніяких перерахунків здійснено не було. На початку лютого 2017 року він дізнався, що виконавче провадження, яке було відкрито у відношенні нього, передано Кіровським ВДВС ДМУЮ до Чечелівського ВДВС ДМУЮ. На теперішній час за даним виконавчим провадженням, сума боргу по сплаті ним аліментів складає 66997,25 грн., яка є нарахованою без урахування жодної його оплати аліментів, а тому є невірною. 16.02.2017 року він звернувся до Чечелівського ВДВС ДМУЮ з проханням перерахувати розмір заборгованості, однак до моменту звернення до суду його заява не розглянута та ніякої відповіді на неї він не отримав. Таким чином, Чечелівський ВДВС ДМУЮ порушує його права щодо перерахунку суми боргу по аліментам.

Скаржник ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги викладені в скарзі підтримав, наполягав на їх задоволенні та додатково зазначив, що про розмір оспорюваної заборгованості по аліментам він дізнався в середині лютого 2017 року, однак в десятиденний строк не звернувся до суду з дійсною скаргою, оскільки чекав на відповідь від виконавчої служби на свої звернення та сподівався на вирішення даного питання в позасудовому порядку.

Представник Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області проти скарги заперечував мотивуючи тим, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-986/09 від 17.04.2009 року виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська відкрито у відповідності до вимог чинного законодавства. Заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 66997,25 грн. була наявна на момент відкриття виконавчого провадження в Чечелівському ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, а тому він не вповноважений перераховувати заборгованість нараховану державним виконавцем іншого відділу державної виконавчої служби.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що грошей за поштовими переказами ОСОБА_2 вона не отримувала. Кому він робив ці перекази, вона не знає. В тих квитанціях, що ОСОБА_2 долучив до матеріалів справи навіть не зазначена її адреса. Починаючи з 2009 року, вона вперше в січні 2017 року отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок сплати аліменти в розмірі 3200 грн., які він перерахував на її картковий рахунок за реквізитами зазначеними в заяві про відкриття виконавчого провадження.

Суд, заслухав доводи скаржника, заінтересованих осіб, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно ч. 2 ст. 385 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

При вирішенні питання про поновлення строку для подання скарги, суд приходить до висновку, що названі скаржником причини пропуску строку для подання скарги є поважними, та вважає необхідним поновити ОСОБА_2 строк на звернення зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що Самарським районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист №2-986/09 від 17.04.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму дітей їхнього віку, починаючи з 16.03.2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.84,85).

01.02.2017 року державний виконавець Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, розглянувши заяву стягувача ОСОБА_5, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа (а.с.73,82).

Таким чином, виходячи з викладеного, вимога скарги про припинення у відношенні заявника ОСОБА_2 безпідставно відкритого виконавчого провадження задоволенню не підлягає, оскільки виконавче провадження було відкрито відповідно до вимог діючого законодавства, а саме на підставі виконавчого листа та за заявою стягувача ОСОБА_5 про його примусове виконання.

Разом з тим, відповідно до ч. 3, 4 ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження" визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Положеннями ст.195 Сімейного кодексу України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Такі ж положення містить і ч.8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Як роз'яснено у п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами ст. 74 Закону «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Із матеріалів справи вбачається, що заявником подано скаргу в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, однак останній не просить суд визнати дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби неправомірними, а просить лише зобов'язати Чечелівський ВДВС м. Дніпра ДМУЮ здійснити помісячно перерахунок сум по аліментах, з урахуванням раніше сплачених ним аліментів починаючи з квітня 2009 року.

Стягувач ОСОБА_3 заперечувала, що отримувала кошти в рахунок сплати аліментів за поштовими переказами, копії квитанцій про здійснення яких заявник ОСОБА_2 долучив до матеріалів справи. Також, зазначила, що в даних квитанціях вказані суми переказів, а будь-які дані про те ким сплачувались ці кошти, на адресу кого, а також про призначення платежу у них відсутні.

Тобто, з викладеного слідує, що фактично між сторонами (стягувачем ОСОБА_3 і боржником ОСОБА_2В.) виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами.

З таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 в частині розгляду та визнання достовірним його розрахунку щодо суми боргу по аліментам та зобовязання виконавчої служби здійснити перерахунок сум аліментів, оскільки ним обраний неналежний спосіб захисту своїх прав.

Також, суд вважає необхідним, розяснити заявнику ОСОБА_2, що він не позбавлений можливості звернутися з такими вимогами в порядку позовного провадження.

Що стосується вимоги про зобовязання отримувача аліментів ОСОБА_3 надати реквізити на який в подальшому заявник буде спрямовувати аліменти, то вона також задоволенню не підлягає,оскільки виходячи зі змісту ст.387 ЦПК України у разі обґрунтованості скарги суд постановляє ухвалу про зобовязання державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника, однак суд в межах розгляду скарги не має підстав для зобовязання будь-якої сторони виконавчого провадження вчиняти чи не вчиняти якісь дії.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2

Керуючись ст.ст 383-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_2 строк для звернення зі скаргою.

В задоволенні скарги ОСОБА_2 - відмовити .

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня отримання її копії. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко