Справа № 303/4547/17
Провадження № 2/303/2253/17
Номер рядка статистичного звіту - 47
08 вересня 2017 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого-судді Куропятник О.М.
секретар судового засідання Годьмаш О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Мукачівської міської ради про надання дозволів на оформлення та отримання проїзних документів дитини та багаторазових тимчасових виїздів дитини за кордон без згоди та супроводу матері, -
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Мукачівської міської ради про надання дозволів на оформлення та отримання проїзних документів дитини та багаторазових тимчасових виїздів дитини за кордон без згоди та супроводу матері.
Позов мотивує тим, що з 19 червня 2003 року по 29 квітня 2015 року він перебував у шлюбі з відповідачем. 29.04.2015 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу в них народився син ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3. Син проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, розвитком та стоном здоров'я сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує. Він разом з сином має можливість виїжджати за кордон до Угорщини та країн Європейського союзу, у сина є дозвіл малого прикордонного руху до Угорщини, однак для виїзду необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача - матері сина, однак точне місце проживання її йому не відоме, тому змушений звертатися до суду з даним позовом.
Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити.
Відповідач в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою в порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд констатує наступне.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 19 серпня 2003 року.
Згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на вихованні при батькові ОСОБА_1
На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІДН НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в твердій грошовій сумі у розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову з 26.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.
За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
Разом з тим порядок виїзду дітей за кордон регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону, яким зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Згідно з п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Згідно з п. 4 зазначених Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. В той же час виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється якщо є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Виходячи зі змісту зазначеного вище нормативного врегулювання порядку виїзду дитини без згоди одного з батьків з України, мова йде про необхідність з'ясування конкретної держави прямування в однині та конкретний період часу перебування у цій державі, тобто разову поїздку.
Аналогічна висновок міститься в постанові Верховного суду України №235/139/16-ц від 12 квітня 2017 року: «Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення».
Вищезазначене узгоджується з правовими позиціями ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ. Так, згідно правової позиції, викладеної в ухвалі ВССУ від 09 липня 2015 року в справі № 6-7961св15: «статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише визначено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків. Надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування суперечить положенням чинного законодавства».
Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до принципів 4, 7 Декларації дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.
Таким чином, суд приходить до висновку, що неможливість отримання у відповідача письмової згоди на виїзд дітей за межі України без супроводу матері, призводить до порушення прав позивача та дитини, а відповідач в свою чергу безпідставно відмовляється надати згоду на виїзд та оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за межі України. Також, на думку суду, тимчасовий виїзд дитини з батьком за межі України за кордон не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача як матері дитини. При цьому суд першочергово виходить з інтересів дитини та вважає, що поїздки за кордон на відпочинок позитивно вплинуть на розширення світогляду дитини, зможуть покращити їх фізичний, духовний та освітній розвиток.
За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.
Судові витрати підлягають стягненню з відповідача ч.1 ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 8 Закону України «про охорону дитинства», ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, дозвіл на оформлення та отримання проїзних документів (паспорт громадянина України для виїзду за кордон) та віз для виїзду за межі України до Угорщини та країн Європейського союзу малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_3 без згоди матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Угорщини та країн Європейського союзу без згоди та супроводу матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 - в супроводі батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на період з 28.10.2017 року по 06.11.2017 року та з 27.12.2017 року по 11.01.2018 року з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - 640,00 гривень судових витрат.
На рішення суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий О.М.Куропятник