З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Лаптєва М.В.
при секретарі Куцик Н.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 5 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ДП «Науково дослідний інститут високих напруг» про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
До Словянського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з уточненим в ході судового розгляду справи позовом до ДП «Науково дослідний інститут високих напруг» про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач працював на ДП «Науково дослідний інститут високих напруг» з 05.03.2001 року по 25.06.2013 року. З червня 2010 року підприємство припинило виплачувати працівникам заробітну плату.
При звільнені з підприємства відповідач не провів з ним повного розрахунку.
Судовим наказом № 2-н/243/1499/2013 виданим Словянським міськрайонним судом з ДП «Науково дослідний інститут високих напруг» на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 228 грн. 58 коп. Згідно черговості виплати заборгованості позивачу було сплачено 5000 грн. 00 коп. Залишок заборгованості по виконавчому листу складає 9228 грн. 58 коп.
У звязку з наведеним позивач ставить питання про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та вважає, що відповідач повинен виплатити на його користь індексацію заробітної плати.
До судового засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надалв до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити.
Представник відповідача ДП «Науково дослідний інститут високих напруг» про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, однак до судового засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено в судовому засіданні, працював на ДП «Науково дослідний інститут високих напруг» з 05.03.2001 року по 25.06.2013 року. З червня 2010 року підприємство припинило виплачувати працівникам заробітну плату.
При звільнені з підприємства відповідач не провів з ним повного розрахунку.
Судовим наказом № 2-н/243/1499/2013 виданим Словянським міськрайонним судом з ДП «Науково дослідний інститут високих напруг» на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 228 грн. 58 коп. Згідно черговості виплати заборгованості позивачу було сплачено 5000 грн. 00 коп. Залишок заборгованості по виконавчому листу складає 9228 грн. 58 коп.
Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.
Відповідно до ч.5 ст.95 КЗпП Україниіст. 33 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у звязку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється за для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Із розяснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації).
За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення.
Невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним.
Подібне розуміння можливості обмежень прав власності на майно відповідає загальноєвропейським стандартам у галузі права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність». Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
З розрахунку індексації заробітної плати за період з 01.09.2010 року по 01.08.2016 року видно, що
Індексація за серпень 2010 року складає: 2230 грн. 49 коп. х 204 % / 100% = 4550 грн. 20 коп.
Індексація за вересень 2010 року складає: 2485 грн. 37 коп. х 202,99 % / 100% = 5045 грн. 05 коп.
Індексація за грудень 2010 року складає: 391 грн. 35 коп. х 195,11 % / 100% = 763грн. 56 коп.
Індексація за лютий 2011 року складає: 129 грн. 59 коп. х 191,46 % / 100% = 248 грн. 11 коп.
Індексація за квітень 2011 року складає: 494 грн. 16 коп. х 186,39 % / 100% = 921 грн. 06 коп.
Індексація за червень 2011 року складає: 1268 грн. 64 коп. х 184.17 % / 100% = 2336 грн. 45 коп.
Індексація за липень 2011 року складає: 1775 грн. 77 коп. х 186,6 % / 100% = 3313 грн. 59 коп.
Індексація за вересень 2011 року складає: 413 грн. 0 коп. х 187,16 % / 100% = 772 грн. 97 коп.
Загальна сума індексації заборгованості заробітної плати за період з 01.09.2010 року по 01.08.2016 року складає 17 850 грн. 99 коп.
Даний розрахунок є обґрунтованим, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення індексації заробітної плати підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку суд прийшов до наступного.
Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Судом встановлено, що розрахунок при звільненні з позивачем в той день зроблений не був. Станом на 19.12.2016 року заборгованість підприємства перед позивачем складає 9228 грн. 58 коп. На теперішній час заборгованість залишається не погашеною.
Норми трудового права ч.1 ст.116, ст.117 КЗпП України структурно віднесені до розділу V11 «Оплата праці» зазначеного Кодексу.
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.
Разом з тим, суд вважає що спір про стягнення середнього заробітку за весь час затримки є спором про стягнення заробітної плати.
Оскільки передбачене ст.117 КЗпП України стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не є санкцією в розумінні Закону, то спір про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є спором про стягнення заробітної плати, та ці виплати входять до переліку зобов'язань, на які не поширюється дія мораторію відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
У відповідності до ст.117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП. При відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п.2 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»від 08.02.1995р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
З матеріалів справи вбачається, та підтверджується довідкою ДП «Науково дослідний інститут високих напруг» № 01-22 від 24.01.2017 року, що середній заробіток ОСОБА_1 за два останніх місяці роботи складає 939 грн. 06 коп.
При цьому суд враховує, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Вираховуючи середній заробіток за час розрахунку при звільненні, суд виходив із довідки про заробітну плату та середнього заробітку за два останні місяці роботи (середньоденна заробітна плата) 104 грн. 34 коп. х 808 робочих днів = 84 306 грн. 72 коп.
Виходячи з встановлених по справі обставин, наведених законодавчих норм права та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню.
Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1021 грн. 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 59, 60, 61, 88, 192, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 117, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, Законом України «Про оплату праці»,Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Законом України «Про судовий збір», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Науково дослідний інститут високих напруг» про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Словянського
міськрайонного суду ОСОБА_2