У х в а л а

іменем україни

06 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СКОРПІО» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оленцевич Олена Анатоліївна, відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «СКОРПІО», поданою представником - адвокатом Соболевським ЮріємВалентиновичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «СКОРПІО» (далі - ТОВ «СКОРПІО») звернулося до суду з позовом, у якому просило:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений 14 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оленцевич О.А. за реєстраційним номером 438;

- визнати право власності за ТОВ «СКОРПІО» на трикімнатну квартиру, загальною площею 56,10 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог ТОВ «СКОРПІО» посилалося на те, що 14 листопада 2012 року ПП «СП «Юстиція» було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого майна (спірної квартири), яке належало ТОВ «СКОРПІО», за результатами яких переможцем було визнано ОСОБА_3, проте рішенням Господарського суду міста Києва від 11 червня 2014 року у справі № 5011-32/16515-12 результати вказаних прилюдних торгів було визнано недійсними.

Позивач вказував, що ОСОБА_3, знаючи про існування вказаного рішення та беручи участь у судових засіданнях у справі № 5011-32/16515-2012, незаконно зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру та в подальшому, 14 квітня 2015 року, продала її відповідачу ОСОБА_4

Посилаючись на те, що вказаний договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки ОСОБА_3 незаконно здійснила продаж спірної квартири, яка їй не належала на праві власності, ТОВ «СКОРПІО» просило задовольнити позов, посилаючись на ст. ст. 16, 203, 215, 227, 228, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «СКОРПІО», подану представником - адвокатом Соболевським Ю.В., відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ТОВ «СКОРПІО» - адвокат Соболевський Ю.В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_4 - Волошина І.В., колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили із відсутності неправомірних дій відповідачів та порушень ними під час укладання спірного договору вимог чинного законодавства України, а також зазначили, що спір між сторонами може бути вирішений іншим шляхом.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2007 року позивачу ТОВ «СКОРПІО» належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а. с. 174-175, т. 1).

14 листопада 2012 року ПП «СП «Юстиція» було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого майна, яке належало ТОВ «СКОРПІО», за результатами яких переможцем було визнано ОСОБА_3 та видано останній нотаріальне свідоцтво про право власності на вказану квартиру (а. с. 97, 98, т. 1).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11 червня 2014 року у справі № 5011-32/16515-12 визнано недійсними результати прилюдних торгів з продажу трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 139-147, т. 1).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2014 року у справі № 5011-32/16515-12 вказане рішення господарського суду скасовано та ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «СКОРПІО» про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з продажу спірної квартири (а. с. 86-91, т. 1)

Постановою Вищого господарського суду України від 26 листопада 2014 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2014 року у справі № 5011-32/16515-12 скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд (а. с. 80-85, т. 1).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10 березня 2015 року у справі № 5011-32/16515-12 припинено апеляційне провадження у справі № 5011-32/16515-12 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 (а. с. 92-96, т. 1).

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 грудня 2013 року у справі № 5011-32/16515-12 було накладено арешт на спірну квартиру, який було скасовано ухвалою Господарського суду міста Києва від 09 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15 квітня 2015 року (а. с. 51-54, 55-57, 58-61, т. 1).

14 квітня 2015 року між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчений 14 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оленцевич О.А. за реєстраційним номером 438 (а. с. 99-101, т. 1).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 ЦК України: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Зважаючи на вищевикладене суди попередніх інстанцій правильно відхилили як безпідставні та необґрунтовані доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу квартири підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує публічний порядок.

Також суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність доводів позивача про те, що знаючи про наявність рішення Господарського суду м. Києва від 11 червня 2014 року ОСОБА_3 протиправно здійснила реєстрацію права власності на спірну квартиру та незаконно здійснила її продаж, оскільки відповідно до позовних вимог це не є підставою визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири остання була належним власником цієї квартири на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2014 року, а тому ОСОБА_4 правомірно набула право власності на спірну квартиру, сторони договору купівлі-продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погодились на його укладання та спір про право власності на квартиру між ними відсутній; права позивача при цьому порушені не були.

Крім того, звертаючись до суду з указаним позовом позивач просив окрім визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнати за ним право власності на спірну квартиру, посилаючись на вимоги ст. 215, 216 ЦК України.

Разом з тим, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-2069цс16, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права на підставі положень ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином враховуючи, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11 червня 2014 року було визнано недійсними результати прилюдних торгів, на підставі яких спірна квартира вибула з власності ТОВ «СКОРПІО», суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що квартира вибула з володіння власника ТОВ «СКОРПІО» поза його волею й він має право витребовувати її від добросовісного набувача за правилами статті 388 ЦК України, а не звертатись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та повторно визнавати право власності за собою.

З огляду на вказане вище у сукупності суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «СКОРПІО», подану представником - адвокатом Соболевським Юрієм Валентиновичем,відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович