АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д.,

ШаховоїО.В.,

при секретарі Горак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за заявою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби місті Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гаркавенко Анни Валеріївни про визнання мирової угоди, укладеної між сторонами в процесі виконання рішення у справі №756/14093/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на його користь боргу у розмірі 761 568 грн., а також судового збору.

Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року, задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4(а.с.32-33).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за борговими розписками в загальному розмірі 497 568 грн., завдаток у розмірі 220 000 грн. та штраф у розмірі 44 000 грн., крім того, вирішено питання про судові витрати (а.с.40-42).

У червні 2017 року старший державний виконавець Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві звернувся із заявою про визнання мирової угоди про закінчення виконавчого провадження, укладеної між боржником та стягувачем в процесі виконання рішення.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2017 року, у задоволенні вищевказаної заяви - відмовлено (а.с.76-78).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2017 року та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про визнання мирової угоди, укладеної між стягувачем і боржником у зведеному виконавчому провадженні №53966526 від 17 травня 2017 року.

_____________________________________________

Справа № 756/14093/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8492/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Андрейчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки судом не наведено аргументів в обґрунтування відмови у визнанні мирової угоди; при її постановленні суд керувався лише припущеннями, не пославшись на норми закону, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та заборони відчуження майна боржника стосується виключно спору між сторонами виконавчого провадження та не стосуються прав та інтересів інших осіб, у зв'язку з їх відсутністю. Обставин, які б підтверджували факт порушення прав та свобод інших осіб під час розгляду заяви про визнання мирової угоди - не встановлено.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено в ході судового розгляду та вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2017 року постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаркавенко А.В. відкрито виконавче провадження №53680780 з виконання рішення суду Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у справі №756/14093/16-ц в частині стягнення заборгованості у сумі 497568,00 грн.

Цього ж дня, державним виконавцем відкрито виконавчі провадження №53680829 та №53680624 з виконання рішення суду Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у справі №756/14093/16-ц в частині завдатку і штрафу у сумі 264000,00 грн. та стягнення судового збору у сумі 6890,00 грн.

В судовому засіданні в суді першої інстанції було з'ясовано, що 17 травня 2017 року старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаркавенко А.В. ухвалено рішення про об'єднання зазначених вище виконавчих проваджень у зведене та присвоєно йому номер №53966526.

Звертаючись з відповідною заявою, державний виконавець просив суд визнати мирову угоду, укладену 30 травня 2017 року (а.с.51-53) між стягувачем ОСОБА_3 та боржником ОСОБА_4 на стадії виконання судового рішення, відповідно до умов якої сторони домовились, зокрема, про те, що боржник в рахунок погашення боргу передає у власність стягувачу нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4

Відмовляючи державному виконавцю у задоволенні заяви про визнання мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода, за умовами якої боржник передає в рахунок повного погашення боргу нерухоме майно стягувачу, яке не було предметом спору, не відповідає вимогам закону та виходить за межі предмету позову, а умови мирової угоди направлені не на врегулювання спору, а є вимогою про перехід права власності на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що мирова угода в процесі виконання не може стосуватись питань про визначення фактичних обставин та відповідних правовідносин, основною метою такої угоди є встановлення (зміна) способу та порядку виконання ухваленого судового рішення, що може ґрунтуватись на взаємних поступках і, безумовно, стосуватись лише прав та обов'язків сторін й предмета спору. Така мирова угода не може виходити за межі спірних правовідносин, стосуватися прав та обов'язків осіб, які не є сторонами у спорі, створювати права та обов'язки для них тощо. Мирова угода повинна сприяти закінченню виконавчого провадження, зокрема шляхом визначення конкретних заходів, дій, рішень тощо, що сторони беруться вчинити.

Мирова угода, за умовами якої боржник передає особі в рахунок повного погашення боргу нерухоме майно, яке не було предметом судового розгляду, не відповідає вимогам закону та виходить за межі предмету позову, так як залежать від багатьох інших факторів, як наприклад: оформлення нерухомого майна з обов'язковим нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією, з'ясування наявності заборони відчуження нерухомого майна, його застави, прав на нього третіх осіб, та інших обставин, які не можуть бути з'ясовані судом під час вирішення питання про визнання мирової угоди, укладеної в межах виконавчого провадження.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що умови поданої на визнання суду мирової угоди не відповідають вимогам ст. 372 ЦПК України, оскільки не направлені на врегулювання спору, а є вимогою про перехід права власності на нерухоме майно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, на які посилається скаржник, не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому остання має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3- відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова