У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19 грудня 2006 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10 100 доларів США, зі сплатою 12,00 % річних, строком до 19 грудня 2011 року. 19 грудня 2006 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором про надання споживчого кредиту між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язання по вказаному договору про надання споживчого кредиту.

8 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги по усім кредитним та забезпечувальним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту від 19 грудня 2006 року та договором поруки від 19 грудня 2006 року, укладеними з відповідачами.

Відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 17 листопада 2014 року виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 222 475 грн 59 коп., з яких: тіло кредиту у розмірі 9 254 долари 78 центів США, що еквівалентно 141 927 грн 73 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 5 252 долари 34 центи США, що еквівалентно 80 547 грн 85 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2006 року у розмірі 222 475 грн 59 коп.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 15 березня 2016 року позов ПАТ«Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2006 року у розмірі 222 475 грн 59 коп., що складається з: тіла кредиту у розмірі 141 927 грн 73 коп., відсотків у розмірі 80 547 грн 85 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року рішення районного суду в частині вирішення позову про стягнення кредитної заборгованості з поручителя - ОСОБА_4, скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ«Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_4 скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_3 судові рішення не оскаржив, тому в цій частині в касаційному порядку в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України судові рішення не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі, як позичальник так і поручитель, належним чином взяті на себе зобов'язання за договором про надання споживчого кредитута договором поруки не виконали, унаслідок чого утворилась заборгованість, а, отже, наявні підстави для стягнення з них, як солідарних боржників, кредитної заборгованості, розмір якої судом визначено відповідно до умов кредитного договору та вимог закону.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону, а наданим доказам судом дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про стягнення кредитної заборгованості з поручителя й відмовляючи у задоволенні цієї частини позову, виходив із того, що строк виконання кредитних зобов'язань закінчився 19 грудня 2011 року, проте банк з позовом до суду звернувся лише у лютому 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого законодавством для звернення з вимогою до поручителя, унаслідок чого порука є припиненою.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що 19 грудня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк передав позичальнику кредит у розмірі 10 100 доларів США, зі сплатою 12,00 % річних, строком до 19 грудня 2011 року.

19 грудня 2006 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором про надання споживчого кредиту між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язання по вказаному договору про надання споживчого кредиту.

8 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги по усім кредитним та забезпечувальним договорам укладеним між банком та фізичними особами, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту від 19 грудня 2006 року та договором поруки від 19 грудня 2006 року, укладеними з ОСОБА_3, ОСОБА_4

Отже, відповідно до положень ст. ст. 512-514, 516 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту від 19 грудня2006 року та договором порукивід 19 грудня 2006 року.

ПАТ «Дельта Банк» указувало про те, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконали, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 17 листопада 2014 року виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 222 475 грн 59 коп., з яких: тіло кредиту у розмірі 9 254 долари 78 центів США, що еквівалентно 141 927 грн 73 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі 5 252 долари 34 центи США, що еквівалентно 80 547 грн 85 коп.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачі, як позичальник так і поручитель, належним чином взяті на себе зобов'язання за договором про надання споживчого кредитута договором поруки не виконали, унаслідок чого утворилась заборгованість. Отже, суд дійшов вірного висновку про те, що наявні підстави для стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, кредитної заборгованості, розмір якої судом визначено відповідно до умов кредитного договору та вимог закону. Такий висновок районного суду є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи та нормам закону.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України) та ухвалив законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Крім того, судом установлено, що у листопаді 2016 року ОСОБА_3, позичальник, в апеляційному порядку оскаржив рішення районного суду, не погоджуючись з притягненням його до цивільно-правової відповідальності за наслідками невиконання перед банком умов кредитного договору та просив застосувати строк позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Проте апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 296, 303 ЦПК України, скасовуючи рішення районного суду в частині вирішення позову про стягнення кредитної заборгованості з поручителя - ОСОБА_4, й відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» у цій частині, посилаючись на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, вийшов за межі апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_4 з окремою апеляційною скаргою не звертався, не наділяв ОСОБА_3 повноваженнями на представництва своїх інтересів, та вимоги про припинення договору поруки ними не заявлялися.

При цьому у ч. 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Разом з тим апеляційний суд на зазначену норму процесуального права не посилався, а виходив зі змісту лише ч. 1 ст. 303 ЦПК України (межі скарги), й не зазначив підстав, мотивів і висновків виходу за межі доводів апеляційної скарги.

Крім того, можна вийти за межі доводів апеляційної скарги при наявності для цього підстав, а ОСОБА_4 апеляційної скарги взагалі не подавав.

Перевірити справу в повному обсязі передбачено лише для справ окремого провадження (ч. 4 ст. 303 ЦПК України).

Також колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_3 (а.с. 16-19) вбачається, що заявник оскаржував рішення суду лише в частині вимог до нього, до позичальника.

Отже, безпідставний вихід за межі доводів апеляційної скарги є порушенням принципів диспозитивності і змагальності процесу (ст. ст. 10, 11 ЦПК України).

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 березня 2017 року скасувати, рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 15 березня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик