УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_7, приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Уманський тепличний комбінат» про визнання правочинів недійсними, за касаційними скаргами уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» та приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Уманський тепличний комбінат» на рішення апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати недійсними: правочин з дострокового повернення вкладу в сумі 370 000 доларів США на рахунок НОМЕР_1 на підставі меморіального ордеру № 4715 від 19 березня 2015 року; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 6 210 000 грн з призначенням платежу «Зарахування гривні на поточний рахунок згідно Постанови НБУ № 160 та заяви від 19 березня 2015 року з рахунку НОМЕР_5 на поточний рахунок № НОМЕР_3, який відкрито у банку та належить ОСОБА_7; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 6 200 000 грн з призначенням платежу «Надання безпроцентної позики, згідно договору б/н від 10 березня 2015 року» з поточного рахунку № НОМЕР_3, який відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» та належить ОСОБА_7 на поточний рахунок ПОСП «Уманський тепличний комбінат»; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 6 200 000 грн з рахунку № НОМЕР_4, який відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» та належить ПОСП «Уманський тепличний комбінат» на погашення заборгованості за кредитним договором № 82642-29/13-1 від 23 вересня 2013 року з призначенням платежу погашення кредитної заборгованості, згідно кредитного договору № 82642-29/13-1 без ПДВ.

Позов мотивовано тим, що вкладником ПАТ «Банк «Київська Русь» ОСОБА_7, який є посадовою особою Національного банку України, та ПОСП «Уманський тепличний комбінат» було вчинено ряд правочинів, спрямованих на неправомірне одержування відшкодування вкладу у банку. Так, 18 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_7 було укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті «Вигідний 2015», відповідно до умов якого вкладник надав банку грошові кошти у формі депозитного вкладу в сумі 370 000 доларів США з терміном повернення вкладу 20 квітня 2015 року.

18 березня 2015 року, тобто в день укладення договору банківського вкладу, ОСОБА_7 звернувся до банку з заявою про дострокове повернення коштів у розмірі 370 000 доларів США згідно договору банківського вкладу .

В подальшому вказані кошти були перераховані на поточний гривневий рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_7, з якого були перераховані на рахунок ПОСП «Уманський тепличний комбінат» та направлені на погашення заборгованості останнього перед банком.

Позивач вважав, що ОСОБА_7 незаконно отримав перевагу (пільгу) у вигляді скорочення терміну повернення грошових коштів перед іншими вкладниками банку, що в розумінні п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказує на нікчемність правочину з дострокового повернення вкладу.

Позивач зазначав, що правочини не були спрямовані на реальне настання обумовлених ними наслідків, вони є фіктивними. Внаслідок дострокового повернення вкладу та подальших фіктивних правочинів з коштами ОСОБА_7 одержав можливість отримати відшкодування вкладу в повному обсязі - в розмірі 6 200 000 грн замість встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантованої суми в 200 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 1 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним правочин з дострокового повернення вкладу в сумі 270 000 доларів США на рахунок НОМЕР_1, на підставі меморіального ордеру № 4715 від 19 березня 2015 року. Визнано недійсним правочин з перерахування грошових коштів в сумі 6 210 000 грн з призначенням платежу «Зарахування гривні на поточний рахунок зг. Постанови НБУ № 160 та заяви від 19 березня 2015 року з рахунку НОМЕР_2 на поточний рахунок № НОМЕР_3, який відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» та належить ОСОБА_7 Визнано недійсним правочин з перерахування грошових коштів в сумі 6 200 000 грн з призначенням платежу «Надання безпроцентної позики, згідно договору б/н від 10 березня 2015 року» з поточного рахунку № НОМЕР_3,який відкрито в ПАТ «Банк «Київська Русь» та належить ОСОБА_7 на поточний рахунок № НОМЕР_4, який відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» та належить ПОСП «Уманський тепличний комбінат». Визнано недійсним правочин з перерахування грошових коштів в сумі 6 200 000 грн з рахунку № НОМЕР_4, який відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» та належить ПОСП «Уманський тепличний комбінат» на погашення заборгованості за Кредитним договором № 82642-29/13-1 від 23 вересня 2013 року з призначенням платежу - погашення кредитної заборгованості, згідно кредитного договору № 82642-29/13-1 без ПДВ.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Уманський тепличний комбінат», не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що оспорювані позивачем правочини є недійсними з підстав їх фіктивності, оскільки не були спрямовані на реальне настання обумовлених ними наслідків, а направлені на отримання ОСОБА_7 відшкодування за вкладом у більшому розмірі, ніж встановлено ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними або нікчемними. Доводи позивача, що оспорювані правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків, не знайшли підтвердження дослідженими судом доказами. Судом не було встановлено у чому саме полягає отримана ОСОБА_7, як одним із кредиторів, який поклав на рахунок в ПАТ «Київська Русь» 370 000 доларів СІІІА, перевага перед іншими кредиторами банку.

ОСОБА_7 мав право станом на 18 березня 2015 року розпоряджатися належними йому коштами, що перебувають на його рахунку, укладати будь які правочини не заборонені законом, у даному випадку - договір позики з приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Уманський комбінат» та виконати обов'язки останнього як позичальника за рахунок своїх депозитних коштів.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 18 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_7 був укладений договір банківського вкладу в іноземній валюті «Вигідний 2015» за умовами якого він вніс, а банк прийняв на зберігання 370 000 доларів США, під 8% річних, терміном до 20 квітня 2015 року (а.с.11).

В цей же день ОСОБА_7 звернувся з заявою про дострокове розірвання договору та надав згоду на повернення йому грошових коштів шляхом перерахування їх на гривневий поточний рахунок № НОМЕР_3 (а.с.12).

На виконання цієї заяви банк перерахував грошові кошти з депозитного рахунку па поточний, а з цього рахунку 6 200 000 грн було перераховано ПОСП «Уманський тепличний комбінат» у якості безпроцентної позики та скеровано на погашення заборгованості комбінату за кредитним договором від 23 вересня 2013 року (а.с.13-15).

Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу.

Отже, сторонами вчинено правочини.

19 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» була запроваджена тимчасова адміністрація у ПАТ «Банк «Київська Русь» строком на три місяці та призначена Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (а.с.6).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1085 від 23 червня 2016 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та повноваження ліквідатора ОСОБА_8 до 16 липня 2018 року ( а.с.131-134).

Як вбачається з виписки по особового рахунку № НОМЕР_3, що належить ОСОБА_7 в день перерахування коштів в гривневому еквіваленті з вищевказаного депозитного рахунку, а саме 19 березня 2015 року відповідачем здійснено перерахування коштів по п'ятьом договорам позики, в тому числі коштів в сумі 6 200 000 грн з призначенням платежу «Надання безпроцентної позики, згідно договору б/н від 10 березня 2015 року» з поточного рахунку № НОМЕР_3, який відкрито в ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» та належить ОСОБА_7 на поточний рахунок № НОМЕР_4, який відкрито у ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» та належить ПОСП «Уманський тепличний комбінат» (а.с. 14- 15).

В свою чергу, ПОСТ «Уманський тепличний комбінат» вчинив правочин з перерахування грошових коштів в сумі 6 200 000 грн з рахунку № НОМЕР_4, який відкрито у ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» та належить ПОСП «Уманський тепличний комбінат» на погашення заборгованості за кредитним договором № 82642-29/13-1 від 23 вересня 2013 року з призначенням платежу - погашення кредитної заборгованості, згідно кредитного договору № 82642-29/13-1 без ПДВ.

Постановою Правління ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» від 18 травня 2012 року за № П - 41/3, затверджено Правила залучення вкладів фізичних осіб у ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» (далі - Правила), пунктом 1.2, яких визначено що Правила регулюють відносини між ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» та вкладником за укладеним договором банківського вкладу. У договорі банківського вкладу зазначається вид вкладу, сума вкладу, строк зберігання коштів на вкладному рахунку, процентна ставка за вкладом, умови дострокового повернення коштів, інші умови, притаманні певному виду вкладу, обраному вкладником. Шляхом підписанням договору банківського вкладу вкладник приєднується до цих Правил, визнає їх прийнятними для себе. Правила розроблюються Банком самостійно та розміщуються на інформаційних стендах у приміщенні установ Банку та на офіційному Веб-сайті Банку (п. 1.3).

За договором банківського вкладу вкладник зобов'язався не рідше одного разу на місяць, ознайомлюватись з інформацією щодо розмірів процентних ставок за Вкладом на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та/або на офіційному сайті Банку.

Порядок повернення грошових коштів за договором банківського вкладу визначений у розділі 4 Правил, згідно якого, вкладник, який виявив бажання достроково розірвати договір /достроково отримати частину суми строкового вкладу зобов'язаний у строк за 10 (десять) календарних днів повідомити банк шляхом подання відповідної заяви в установленій банком формі, яка, як вхідна кореспонденція, має бути зареєстрована у встановленому банком порядку.

Враховуючи п. 4.2. Правил, банк повинен був повернути депозитні кошти не раніше як через 10 днів після подання відповідної заяви, тобто 28 березня 2015 року.

Разом з тим, банк надав ОСОБА_7 можливість розпорядитися коштами раніше - до спливу встановленого Правилами 10-денного строку, а саме 19 березня 2015 року.

Таким чином, ОСОБА_7 отримав перевагу (пільгу) у вигляді скорочення терміну повернення грошових коштів перед іншими вкладниками банку, в розумінні пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що вказує на нікчемність правочину з дострокового повернення вкладу в сумі 270 000 доларів США на рахунок НОМЕР_1, на підставі меморіального ордеру № 4715 від 19 березня 2015 року.

В подальшому вказані кошти були перераховані на поточний гривневий рахунок в ПАТ «Банк Київська Русь», який належить ОСОБА_9, з якого були перераховані на рахунок ПОСП «Уманський тепличний комбінат» та направлені на погашення заборгованості останнього перед Банком.

Так, відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантована Фондом сума відшкодування за вкладами фізичних осіб становить 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 в силу положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повинен був отримати відшкодування за вкладом у розмірі 200 000 грн.

Разом з тим, внаслідок дострокового повернення вкладу та подальших фіктивних правочинів з коштами ОСОБА_7 одержав можливість отримати відшкодування за вкладом у повному обсязі - в розмірі 6 200 000 грн, замість встановлених Законом 200 000 грн.

При цьому таке відшкодування здійснено шляхом зменшення заборгованості ПОСП «Уманський тепличний комбінат» перед банком на 6 200 000 грн, тобто фактично ОСОБА_7 внаслідок вчинення вище вказаних правочинів може одержати виплату вкладу в повному обсязі (6 200 000 грн) за рахунок коштів банку, що є порушенням вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч.1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином.

Згідно ч.2 ст. 234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані правочини є фіктивними, оскільки вони не були спрямовані на реальне настання обумовлених ними наслідків, а направлені на отримання ОСОБА_7 відшкодування за вкладом у більшому розмірі замість встановленого ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» розміру - 200 000 грн за рахунок коштів банку. Про фіктивність вище вказаних правочинів свідчить також той факт, що заява про дострокове розірвання договору банківського вкладу була подана ОСОБА_7 в той же день, коли було укладено сам договір банківського вкладу - 18 березня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» про те, що в результаті здійснення правочинів з перерахування коштів відбулося не реальне надходження коштів на рахунок банку, а коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Оскільки в результаті здійснення правочинів з перерахування коштів відбулося не реальне надходження коштів на рахунок банку, а коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань, є всі підстави вважати, що майно не передавалося.

При цьому у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивних правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином.

У визнаних судом першої інстанції недійсними правочинам через їх фіктивність встановлено, що було введено в оману іншого і третю сторону (банк) щодо фактичних обставин або дійсних намірів учасників і був свідомий намір невиконання зобов'язань договору, а також приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням чч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Посилання апеляційного суду на правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові № 6-140 цс 13 від 25 грудня 2013 року, безпідставні, оскільки у даній справі інші фактичні обставини, ніж у судовому рішенні Верховного Суду України і вони не були пов'язані із застосуванням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема її ст. ст. 26, 38.

Так, спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині другій статті 38 якого передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статі.

Пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що правочин є нікчемний, оскільки банк у порушення п. 4.2 Правил видав ОСОБА_7 вклад не через 10 днів після отримання відповідної заяви, а в день надходження заяви, що, до того ж, є і днем внесення владу. Отже, ОСОБА_7 отримав переваги у вигляді скорочення терміну повернення вкладу перед іншими вкладниками банку.

Посилання апеляційного суду на судові рішення окружного адміністративного суду м. Києва як на преюдиційні обставини безпідставні, оскільки вони не стосуються предмету та підстави позову, які заявлені в цій справі ПАТ «Банк «Київська Русь».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання оспорюваних позивачем правочинів недійсними.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд апеляційної інстанції в порушення ч.1 ст.212 ЦПК України не взяв до уваги наведене вище та не оцінив всі матеріали справи у їх сукупності, під час ухвалення оскаржуваного рішення обмежився лише посиланням на те, що позивач не довів наявності підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними або нікчемними.

При встановленні фактичних обставин справи судом першої інстанції норми процесуального права не порушені. При ухваленні судового рішення правильно застосовано норми матеріального права у спірних правовідносинах.

За таких обставин, рішення апеляційного суду слід скасувати з підстав, передбачених ст.339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» та касаційну скаргу приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Уманський тепличний комбінат» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2017 року скасувати, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 листопада 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська