Провадження 2/522/3831/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ВО» «Стальканат Сілур» про визнання права авторства на раціональну пропозицію відносно виготовлення сталевих канатів, та виплати винагороди на загальну суму 1 561 369,60 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур», про визнання права авторства на раціоналізаторську пропозицію відносно виготовлення сталевих канатів по (ТУ У 28.7-5:2009 «Канати сталеві подвійного звивання типу ЛК-О діаметр 5.2. мм», конструкції 6*7()1+6,+1*7(1+6)) для застосування в замково-пломбірувальних пристроях споживача ДП «Вінницятрансприлад» та стягнення коштів у розмірі 10 % від отриманого відповідачем загального доходу від використання сталевих канатів за 2012 та 2013 рік на загальну суму 1 561 369 грн. 60 коп.

Під час розгляду справи позивач неодноразово доповнював позовні вимоги та додатково просив суд визнання відповідача порушником законодавства України та установити відповідальність порушника, але вони не є належним способам захисту цивільних прав передбачених ст. 16 ЦК України, не повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства. Також, стосовно даних позовних вимог, суд вважає, що ці вимоги ні є позовними, а тому судом вони не розглядались по суті.

03 серпня 2015 р. позовну заяву ОСОБА_1, ухвалою Приморського районного суду (суддя Свячена Ю.Б.), було залишено без руху. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 25 серпня 2015 року, було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур».

07 червня 2016 року суддею Свяченою Ю.Б. було ухвалено рішення взяти самовідвід по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ВО» «Стальканат -Сілур» про визнання права авторства та виплати винагороди, вирішено передати справу для подальшого визначення головуючого по справі відповідно до вимог процесуального законодавства.

22 червня 2016 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1, була повторно автоматично розподілена до розгляду судді Приморського районного суду м. Одесі Шенцевій О.П.. Ухвалою Приморського районного суду від 23.06.2016 Суддя Шенцева О.П. прийняла вказану справу у своє провадження та призначити її до слухання.

Під час розгляду справи позивачем неодноразово заявлялися клопотання щодо витребування доказів, котрі були задоволені судом в повному обсязі. На, що відповідачем були надані письмові пояснення з приводу неможливості надання певних доказів та надані документи, що були предметом таких клопотань. З огляду на наведене суд вважає, що документи котрі є в матеріалах справи достатніми для розгляду справи та встановлення істини у спірних відносинах.

Стосовно заявлених клопотань сторін, щодо виклику свідків судом встановлено, відповідно до ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Ст. 134 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити. З поданих клопотань не вбачається, які саме обставини можуть бути підтверджені поясненнями свідків, в тому числі на думку суду поясненнями свідків не можуть буди доведені обставини, що є предметом спору, тому дані клопотання сторін були відхилені.

Судом встановлено, що усі обставини, на які посилається позивач та відповідач мають значення по справі та оцінені судом. А спір стосується правовідносин сторін, щодо виникнення у позивача авторського права на раціоналізаторську пропозицію та відповідного права на винагороду.

З матеріалів справи слідує, що позов обґрунтований тим, що під час праці на ПрАТ ВО «Стальканат - Сілур» позивач за посадовою інструкцією проводив роботи щодо удосконалення та розробки нових канатів, які виробляє підприємство відповідача. З метою усунення недоліків існуючих канатів по заявленим претензіям підприємства споживача, він одноособово здійснив розроблення нового канату необхідного для використання за умовами, визначеними споживачем - ДП «Вінницятрансприлад», які у 2009 році сам сконструював, провів обчислення та з дозволу керівництва виготовив дослідний зразок. На підставі даних досліджень, позивач розробив технічні умови на вищевказані нові канати ТУ У 28.7-5:2009 «Канати сталеві подвійного звивання типу ЛК-О діаметром 5.2 мм» та технологічну карту ТК 288-МТ. К-ТУ 085-09. Таким чином, вся необхідна документація для випуску вищевказаних канатів, на думку позивача була готова 20.11.2009р. В 2011 році позивач був звільнений з обіймаймої посади, а після його звільнення , з 2012 року зазначений канат був введений у виробництво відповідачем.

На думку позивача, у зв'язку з відсутністю на ПрАТ ВО «Стальканат - Сілур» бюро раціоналізації та прийому заяв на раціоналізаторські пропозиції, останній був позбавлений можливості подавати про реєстрацію раціоналізаторську пропозицію у 2009 році. Дізнавшись про виробництво вказаних канатів 6*7(1+6)+1*7(1+6)5, 2 м.м. позивач звернувся на ПАТ ВО «Стальканат - Сілур» у 2013 році із заявою про нарахування та виплату винагороди за розробку раціоналізаторської пропозиції після її використання підприємством, однак отримав відповідь з відмовою. В позові зазначене, що розроблення нового канату не входило в трудові обов'язки на підприємстві, а було виключено ініціативою позивача, тому він звернувся за захистом авторського права на раціоналізаторську пропозицію та стягнення винагороди.

В подальшому позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом про визнання ОСОБА_1 автором раціоналізаторської пропозиції, але в задоволені позовних вимог було відмовлено з підстав відсутності факту подачі заяви на визнання пропозиції позивача раціоналізаторською. Далі, як зазначається позивачем останній звернувся до відповідача із раціоналізаторською пропозицією 25.09.2014р. про визнання котрої йому було відмолено, що на думку позивача є порушенням його прав.

Представник відповідача заперечував у задоволенні позову, надав письмові пояснення по справі. Посилаючись на положення ст. 422, 481 ЦК України вказав, що момент виникнення права інтелектуальної власності на раціоналізаторську пропозицію є саме момент визнання її юридичною особою. В звязку з тим, що відповідач не визнавав жодних пропозицій позивача раціоналізаторськими наполягав, що у позивача не виникало право інтелектуальної власності, а за наслідком того не виникло право на винагороду. Зазначив, що діючим законодавством не передбачене звернення з заявою про пропозицію у будь-яке раціоналізаторське бюро. Передбачене діючим законодавством звернення з заявою до юридичної особи, означає її подання до виконавчого органу. Пояснив, що позивач працював у технічному відділку, який за функціональним призначенням здійснює дослідження по покращенню виробництва канатів та їх вдосконалення. Тобто постійно працює колектив, а не один спеціаліст. Зазначив, що ідея зміни діаметру внутрішніх канатів на яку посилається позивач, як на раціоналізаторську пропозицію не є новою для заводу, а постійно застосовується у виробництві. Крім того зазначив що канати конструкції, визначеній у позовній заяві є аналогом DIN 3055 з перерахунком на потрібний діаметр, тобто не містять принципового нового технологічного рішення. Перерахунок діаметрів відповідно до вимог споживача є поширеною практикою роботи на підприємстві відповідача і одним з головних завдань технічних служб підприємства. Також у відзиві було зазначено, що заява про визнання пропозиції раціоналізаторську була оформлена та подана відповідно до вимог чинного законодавства лише в 2014 році, хоча канат за вказаною конструкцією випускається відповідачем (що не заперечується позивачем) з 2012 року, а тобто в будь якому випадку така пропозиція не може бути раціоналізаторською так як вона є не новою.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вислухавши, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 481 ЦК України раціоналізаторською пропозицією є визнана юридичною особою пропозиція, яка містить технологічне (технічне) або організаційне рішення у будь-якій сфері її діяльності. Так як встановлено матеріалами справи та доданими поясненнями позивач до 2014 р. не звертався до відповідача із відповідною заявою про визнання його пропозиції та запропонованої технології раціоналізаторською, факт відсутності відповідного звернення встановлений Приморським районним судом в справі № 522/30957/13-ц суддя Науменко А.В. за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» про визнання права авторства та стягнення коштів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Окрім наведеного відповідно до пояснень позивача останній не звертався із відповідною заявою, про визнання пропозиції раціоналізаторською, до відповідача в звязку із відсутністю раціоналізаторського бюро у структурі підприємства. Чинним законодавством України не передбачено обовязку підприємств в обовязковому порядку організовувати діяльність у власній структурі відділів /управлінь або фахівців, що будуть здійснювати реєстрацію раціоналізаторських пропозицій. Відсутність такого відділу не позбавляє права громадянина, працівника звернутися до відповідної юридичної особи із запитом в тому числі із заявою про раціоналізаторську пропозицію. Отже фактично позивачем не було вжито жодних заходів щодо спроби реалізації власного права на реєстрацію раціоналізаторської пропозиції після нібито її винаходу в 2009 р. Тобто відповідно до положень ст. 481 ЦК не дотримано обовязкових вимог чинного законодавства щодо визнання пропозиції раціоналізаторською, пропозиція позивача по перше не була подана а по друге не була визнана , а отже до пояснень позивача в даній ситуації суд ставиться критично та н приймає їх до уваги.

Порядок подання, розгляду та визнання нових пропозиції раціоналізаторськими визначений в Методичних рекомендаціях «Про порядок складання, подачі і розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію» затверджених наказом Держпатенту України від 27 серпня 1995 р. N 131. та в Тимчасовому положенні про правову охорону об'єктів промислової власності та раціоналізаторських пропозицій в Україні, затвердженому Указом Президента, Президент України, від 18.09.1992, № 479/92.

Як вбачається з матеріалів позивач вперше (в порядку встановленим чинним законодавством) звернувся до відповідача із заявою щодо реєстрації раціоналізаторської пропозиції за формою № Р-1 лише 25.09.2014р. на, що останньому було надано лист від 24.10.2014р. згідно котрого відповідачем відмовлено в реєстрації даної раціоналізаторської пропозиції в звязку з тим, що конструкція зазначених канатів не є новою і не містить принципово нового технічного рішення. Серійний випуск канатів з вказаною конструкцією проводиться на заводі «Стальканат» з 2012 р. Конструкція каната, заявленого в раціоналізаторську пропозицію, є аналогом DIN 3055 (нормативно-технічна документація - стандарти, технічні умов на канат сталевий, розробленні Ненецьким інститутом Стандартизації) з перерахунком діаметрів дротів каната для отримання необхідного споживачем діаметра каната - 5,2 мм.

Згідно методичних рекомендацій «Про порядок складання, подачі і розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію» затверджених наказом Держпатенту України від 27 серпня 1995 р. N 131. Передбачено, що заява на раціоналізаторську пропозицію складається автором (співавторами) за формою N Р-1 "Заява на раціоналізаторську пропозицію", затвердженою наказом Міністерства статистики України від 24.03.95 N 79 (додаток 1). Заява складається окремо на кожну пропозицію. В Заяві слід вказати найменування пропозиції, всіх без винятку співавторів, творчою працею яких створена пропозиція, і навести відомості про них (прізвище, ім'я, по-батькові, місце роботи або домашня адреса, якщо Заява подається особою, яка не працює на цьому підприємстві П. 16 Методичних рекомендацій встановлює що в розділі "Опис пропозиції" викладаються недоліки існуючої конструкції виробу, технології виробництва і техніки, що застосовується, чи складу матеріалу, які усуваються пропозицією, ціль пропозиції, зміст пропонованого рішення, включаючи дані, достатні для його практичного здійснення без участі автора (співавторів), а також відомості про прибуток чи інший позитивний ефект. До Заяви в необхідних випадках додаються графічні матеріали (креслення, схеми, ескізи тощо), техніко-економічні розрахунки та додаткові відомості про пропозицію.

Як вбачається з доданої заяви ОСОБА_1 за формою № Р-1 від 25.09.2014р. в ній не зазначено нової технології виробництва, не зазначається зміст запропонованого рішення включаючи дані достатні для його практичного здійснення без участі автору та інше, що в свою чергу не дає змоги визначити наявність раціоналізаторської ідеї, конструкції в пропозицій позивача, отже з аналізу наданої заяви дана пропозиція не є раціоналізаторською, не створює обовязку для відповідача з видачі відповідного свідоцтва так як не містить наведених даних, та положень передбачених наведеними рекомендаціями (зміст запропонованого рішення, данні достатні для його практичного здійснення без участі автору, відомості про прибуток чи іншій позитивний ефект.)

Згідно тимчасового положення про правову охорону об'єктів промислової власності та раціоналізаторських пропозицій в Україні, затвердженому Указом Президента, Президент України, від 18.09.1992, № 479/92 (зазначене положення частково втратило чинність стосовно обєктів промислової власності, але є чинним щодо правовідношень стосовно раціоналізаторської пропозиції). Раціоналізаторська пропозиція є новою для підприємства, якому вона подана, якщо згідно з наявними на даному підприємстві джерелами інформації ця або тотожна поданій пропозиція не була відома в мірі, достатній для її практичного використання. Не визнається обставиною, що впливає на новизну раціоналізаторської пропозиції, її використання за ініціативою автора протягом не більше 3 місяців до подання заяви. Таким чином, не може бути визнана раціоналізаторською пропозиція по виписку канатів діаметром 5.2. з характеристиками, що вже випускається на підприємстві відповідача з 2012 року.

Факт виробництва відповідачем ОСОБА_2 сталевих подвійного звивання типу ЛК-О діаметр 5.2. мм з 2012 р. конструкції 6*7()1+6,+1*7(1+6), підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Відповідно до п.?2 Тимчасового положення раціоналізаторська пропозиція отримує правову охорону у формі посвідчення на раціоналізаторську пропозицію на підприємстві, в установі чи організації, які визнали пропозицію раціоналізаторською, а тому саме ці особи є субєктами правовідносин з приводу раціоналізаторської пропозиції, що регулюються зазначеними нормативними актами. Підприємства, яким раціоналізаторську пропозицію не подали і які її не визнали, не є субєктами правовідносин з приводу раціоналізаторської пропозиції й не несуть жодних зобовязань у разі використання описаної в раціоналізаторській пропозиції технології.

З аналізу змісту позовної заяви, пояснень позивача, доданих документів та природи спірних правовідносин, суд доходить висновку, що в позивачем не надано жодних доказів з приводу самої раціоналізаторської пропозицій її опису конструктивного вирішення, не надано жодних креслень, розрахунків чи інших матеріалі заява не містить опису технологічного рішення відповідно до котрого можна дійти висновку що пропозиція позивача є раціоналізаторською і саме він здійснив її винахід. Позивач взагалі не зазначив що саме є його раціоналізаторською пропозицію тобто що саме підлягає захисту у судовому порядку технологічний процес виготовлення канату, нова конструкція канату, використання додаткових приладі для виготовлення нового канату тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом справи ОСОБА_3 не був ініціатором удосконалення конструкції канатів, що випускалися відповідачем. Згідно матеріалів справи питання вдосконалення конструкції впроваджувалося на підприємстві відповідача канатів діаметром 5.2. мм здійснювалося ще з 2005 року. Випробування дослідницьких зразків канатів почалося в 2005року, про що свідчить службова записка начальника технічного управління від 13.06.2005р. за вих. № 131 та службова записка від 16.06.2005р. № 48-НИО. Листа директора ДП «Винницятрансприлад» від 06.07.2005р. № сн/302/7593 щодо вдосконалень та впровадження у виробництво продукції необхідної для ДП «Вінницятрансприлад», а саме канату стального для пломбирувальних пристроїв як відповідно до ГОСТу 3067 так із застосуванням нових технологій та вимог споживача, що фактично спростовує твердження позивача про відсутність будь якої діяльності по вдосконаленню та взагалі виготовлення канату д 5,2 мм нової конструкції для «Вінницятрансприлад». Окрім наведеного дані документи вказують на те що питання усунення недоліків та задоволенням проблематики особових характеристик займався не лише ОСОБА_1 а й інші працівнику ВАТ «Стальканат» в силу виконання власних службових обовязків. ТУ на виготовлення кантів подвійного звивання типу ЛК-О діаметром 5.2. мм. №28.7-.5:209 є власністю ВАТ «Стальканат» вони ведені в дію за погодженням із службами підприємства, а саме головним інженером, директором по виробництву, начальників відділу та інших працівників відповідача тобто даний документ є результатом колективної діяльності працівників відповідача до посадових обовязків котрих входить зокрема запровадження нових технологій на виробництві та вдосконалення продукції та не може бути доказом впровадження нової технології чи впровадження в діяльність підприємства пропозиції позивача. Окрім наведеного Технічні Умови за своєї природою є виключно переліком допустимих характеристик виробу, котрі не містять в собі опису способів виробництва, та специфіки його виробництва, засобів досягнення таких характеристик. Тобто досягнення характеристик виробу зазначеного в ТУ можливо будь якими засобами в рамках запровадженого технологічного процес . Окремо слід зазначити що виготовлення канат, «Канат подвійний свивки тип ЛК-О конструкція 6х7 (1+6)+1х7(1+6)» взагалі передбачено вимогами ГОСТ 3066-80.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення коштів у розмірі 10 % від отриманого відповідачем загального доходу від використання сталевих канатів за 2012 та 2013 рік на загальну суму 1 561 369 грн. 60 коп. слід відмовити в звязку із невизнанням судом пропозиції ОСОБА_1 раціоналізаторською. Відповідно до ст. 484 ЦК України автор раціоналізаторської пропозиції має право на добросовісне заохочення від юридичної особи, якій ця пропозиція подана. Згідно з пунктом 53 Тимчасового положення розмір винагороди визначається відповідно до умов договору між автором (співавторами) раціоналізаторської пропозиції та підприємством, що приймає її до використання. Автор (співавтори) мають право на авторську винагороду протягом двох років від дати початку використання раціоналізаторської пропозиції. Згідно з Тимчасовим положенням розмір винагороди не може бути менше: 10 відсотків доходу, одержуваного щорічно підприємством від використання раціоналізаторської пропозиції. За відсутності раціоналізаторської пропозиції у позивача не виникало права на отримання (стягнення) винагороди в розмірі 10 % від отриманого відповідачем загального доходу .

Виходячи з встановлених судом обставин справи, суд визнає необґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача, тому вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 10, 11, 60, 179, 212, 213, 214, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «ВО» «Стальканат Сілур» про визнання права авторства на раціональну пропозицію відносно виготовлення сталевих канатів, та виплати винагороди на загальну суму 1 561 369,60 гривень відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:

08.09.2017