АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/597/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 619/1795/16ц Кононихіна Н.Ю.
Категорія: земельні Доповідач - Хорошевський О.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Шаповал Н.М.

за участю секретаря - Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області, відділ Держгеокадастру Дергачівського району Харківської області, НВП «Навігаційно-геодезичний центр», Садового товариства «Оазис»про захист прав користувача земельної ділянки, про захист права сервітуту і проходу дорогою та доріжкою через не належні позивачу земельні ділянки, про захист честі, гідності, недоторканості особи та свободи її пересування, про відшкодування завданої шкоди, про зобов'язання привести у відповідність документи з землеустрою, про визнання недійсними розпоряджень Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки, про визнання недійсними державних актів на землю, про обов'язок до приведення земельних ділянок у відповідність до законодавства, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, про зобов'язання вчинити певні дії, про притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого просив:

визнати недійсним розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 08.09.2009 року № 1013 про видачу Державного акта на право власності на земельні ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ОСОБА_4;

визнати недійсним розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 13.02.2009 року № 149 про видачу Державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 ОСОБА_5, яке прийняте на підставі недійсної документації із землеустрою;

визнати недійсним Державний акт на право власності, виданий ОСОБА_4 на земельні ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2, розташовані на території Токарівської сільської ради у садівницькому товаристві «Оазис», який було видано на підставі недійсного розпорядження;

визнати недійсним Державний акт на право власності, виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку НОМЕР_3, розташовану на території Токарівської сільської ради у садівницькому товаристві «Оазис», який було видано на підставі недійсного розпорядження;

за самовільне спорудження суцільної огорожі навколо самовільно зайнятої земельної ділянки (площею 68,15м2) покарати ОСОБА_4: обмеженням волі на строк до трьох років; або (як мінімум) арештом на шість місяців;

за самовільне спорудження суцільної огорожі навколо самовільно зайнятої земельної ділянки (площею 47,07м2) покарати ОСОБА_5: арештом на шість місяців; або (як мінімум) штрафом у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; або (як мінімум) арештом на шість місяців;

зобов'язати ОСОБА_4 земельні ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 привести у відповідність «документації із землеустрою, яка стала підставою для їх формування», а саме: «Ген. плану...», повернути земельній ділянці первісний вигляд;

зобов'язати ОСОБА_5 земельну ділянку НОМЕР_3 привести у відповідність «документації із землеустрою, яка стала підставою для її формування», а саме: «Ген. Плану...», повернути земельній ділянці первісний вигляд;

зобов'язати ОСОБА_4 відшкодувати користувачу земельну ділянку НОМЕР_4 виконання земляних робіт, а саме: вибирання ґрунту 12,5м3 га укладання ґрунту 12,5м3, які користувач земельної ділянки НОМЕР_4 ОСОБА_3 почав виконувати до 04.05.2014 року для вирівнювання дороги, яка проходить поміж земельної ділянки НОМЕР_1 та земельної ділянки НОМЕР_2. Для визначення вартості вказаних робіт ОСОБА_4 зобов'язаний замовити виконання оцінки цих робіт незалежному оцінювачу, у якого, на момент виконання оціночних робіт, кваліфікаційний сертифікат є діючим; обов'язково ознайомити користувача земельної ділянки НОМЕР_4 із «Звітом» цього оцінювача стосовно оцінки робіт, виконаних користувачем земельної ділянки НОМЕР_4;

зобов'язати ОСОБА_6 сплатити користувачу земельної ділянки НОМЕР_4 вартість «доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)», але ОСОБА_3 не отримав за період з 26.10.1982 року по 04.05.2014 року, із розрахунку виплати по 18 тис. 506 грн. 78 коп. за кожен рік. Враховуючи проміжок часу, на який розповсюджується норма ч. 3 ст. 257 ЦК України (а саме: з 23.05.2013 року по 06.07.2015 року), сума виплати за цей проміжок становить 39326 грн. 09 коп.

Керуючись ч. 2 ст. 364-1 Кримінального кодексу України, покарати ОСОБА_7, голову правління Садового товариства «Оазис», штрафом у розмірі двадцяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посаду голови правління на строк до трьох років;

Керуючись ч. І ст. 197-1 Кримінального кодексу України, за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю і власнику ОСОБА_3 - покарати ОСОБА_6 арештом на строк до шести місяців;

Керуючись ч. 2 ст. 197-1 Кримінального кодексу України, за самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене групою осіб - покарати обмеженням волі: ОСОБА_7 на чотири роки; ОСОБА_6 на три роки; ОСОБА_4 на три роки; ОСОБА_5 на два роки.

Крім того, позивач ОСОБА_3 просив захистити саме його право користування спірною земельною ділянкою НОМЕР_4 у Садовому товаристві «Оазис», а також захистити його честь, гідність, недоторканість його особи і свободи пересування, тому що відповідачі усім зібранням Садового товариства розповідали йому про неможливість надати йому право проходу через земельні ділянки, які знаходиться у їх користування чи на праві власності. Але позивач вважає для себе можливим і необхідним проходити на земельну ділянку НОМЕР_4 саме через земельні ділянки ОСОБА_5, ОСОБА_4, у ОСОБА_6 відбирати родючий шар землі, який повинен знаходитися у користуванні позивача. Є порушенням його конституційних прав ті обставини, що відповідачі у купі із ОСОБА_7 загородили свої земельні ділянки заборами та мотузками, через які перечіпається позивач, проникаючи на належну йому земельну ділянку навпростець через земельні ділянки відповідачів, а відповідачі лаються з ним, викликають на збори товариства, роз'яснюють про порушення їх прав, намагаються показати ОСОБА_3 об'їзний шлях, але марно - позивач вважає необхідним рухатися відомими йому дорогами та доріжками по межах відомих саме йому земельних ділянок.

Всі вищевказані обставини перешкоджають ОСОБА_3 у повній мірі користуватися належною йому - як він вважає - земельною ділянкою. Тому він просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що частково захопила ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не дають проходити повз і через їх земельні ділянки по дорогам та доріжкам, які виверчені на «Генеральному плані земельних ділянок шести садових товариств».

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, а саме: в частині про захист права сервітуту і проходу дорогою та доріжкою через не належні позивачу земельні ділянки закрито за відмовою позивача від позову; в частині притягнення до кримінальної відповідальності - закрито, так як позов у вказаній частині не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог розглянутих судом першої інстанції.

В обґрунтування посилається на ті ж самі доводи, що викладені в уточнених позовних заявах.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з наступного.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена судом в постанові від 4 червня 2014 року (справа № 6 - 46 цс 14), відповідно до статті 126, статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Таким чином, фактично позивач вважає, що його права порушені тим, що спірні відрізки земельних ділянок без попереднього погодження з позивачем було неправомірно надано у власність відповідача ОСОБА_4 (власник земельної ділянки НОМЕР_1, НОМЕР_2), та відповідача ОСОБА_5 (земельна ділянка НОМЕР_3), тому є підстави для визнання приватизації земельних ділянок вказаних відповідачів незаконною і скасування відповідних рішень, тому що приватизація - на думку позивача - відбулася з порушенням ст. 118 ЗК України. Так, враховуючи ту обставину, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Тим більше, що при приватизації земельних ділянок відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у їх власність передані дороги та доріжки, які за «Генеральним планом шести садових товариств …» підтверджували можливість позивача беззаборонно і навпростець проходити по межах земельних ділянок НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 до земельної ділянки НОМЕР_4, яка належить йому.

Згідно ч. 1, 2 статті 116 ЗК України установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. 1 статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки з земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

У даному разі підставою видачі відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 державних актів на право власності на земельні ділянки стали розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 08.09.2009 року № 1013 та від 13.02.2009 року № 149 зі встановленням цільового призначення - для ведення садівництва - як членам Садового товариства «Оазис».

Що стосується права користування земельною ділянкою НОМЕР_5 з боку ОСОБА_6, то вона була прийнята членом Садового товариства «Оазис» 16.07.1980 року згідно протоколу № 1, що підтверджується затвердженими списками членів товариства, її членською книжкою із сплатою членських внесків. Їй була виділена земельна ділянка НОМЕР_5 навпроти земельної ділянки НОМЕР_4, що усі сторони в судовому засіданні не оспорювали, тобто ОСОБА_6 не займала самовільно земельну ділянку НОМЕР_5, яка знаходиться у її користуванні.

Наведені в позовній заяві дані щодо обставин порушення прав позивача стосуються лише ОСОБА_3, який заявляє, що є членом Садового товариства «Оазис», проте це твердженням нічим не підкріплене.

Суд Апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Під час розгляду справи позивачем не надано жодного доказу про те, що наявні факти порушення прав спричинені саме ОСОБА_3 - як землекористувачу - діями відповідачів. Також не надано доказів, що відповідачами були порушені вимоги діючого земельного законодавства на час затвердження технічної документації та видачі Державних актів на право власності на земельні ділянки, що порушило права позивача. Позивачем не обґрунтовано, які саме його права порушено шляхом прийняття органом влади вищевказаних рішень та внаслідок отримання відповідачами у власність оспорюваних державних актів на право власності на земельні ділянки. Ніяких доказів неправомірності (незаконності) прийнятих Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області рішень в позові не наведено.

З заявленого позову не вбачається жодних доказів неправомірної поведінки відповідачів, вказано лише без документального доказу вартість облаштування прилеглої до земельної ділянки ОСОБА_3 території у сумі 11 581,74 дол. США. Посилання на розрахунок розміру орендної плати та витягу з нормативної грошової оцінки № 126/10 від 17.02.2010 року не можуть бути взяті до уваги, оскільки він стосується іншої земельної ділянки землі комерційного використання місцезнаходжннння АДРЕСА_1 та площа 26 м.кв. та іншої особи.

Проте ці витрати Позивач поніс з власної ініціативи, ніяких доказів що ці витрати понесені з вини відповідача, а також технічної необхідності проведення вказаних робіт - не наведено.

Що стосується розрахунку упущеної вигоди на суму 39326,09 грн. у позові до ОСОБА_6 - дані обставини також ніякими доказами не підтверджено.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

Н.М. Шаповал