Номер провадження: 22-ц/785/5111/17
Номер справи місцевого суду: 495/3027/16-ц
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3,ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, Білгород-Дністровської міської ради, сектору реєстрації нерухомого майна юридичного управління виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення самовільно зведеної будівлі,

встановила:

21.04.2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просили суд:

- скасувати записи про право власності № 9567980 за ОСОБА_6 та № 9567931 за ОСОБА_3;

- скасувати свідоцтво про право власності серія та номер: індекси № 37127644, видане 05.05.2015 року на 30/200 частин ОСОБА_6 та на 30/200 частин ОСОБА_3;

- зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користуванні житловими приміщеннями шляхом зобов'язання у примусовому порядку знести двоповерхову будівлю з вбудованим гаражем по АДРЕСА_1

В обґрунтування позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 належить на праві приватної власності у рівних частках30/100 частини житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 у вигляді житлової квартири під НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.05.1999 року. Позивачі в свою чергу є власниками 21/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у вигляді житлової квартири під НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.02.2002 року.

На території житлового будинку по АДРЕСА_1 крім самого будинку, розташовані різні господарські споруди, які знаходяться в користуванні співвласників, у тому числі сторін у справі.

У 2014 році ОСОБА_6 та ОСОБА_3 збудували двоповерхову капітальну будівлю та розташували її таким чином, що денне освітлення, впродовж дня, майже взагалі перестало потрапляти до квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5

В результаті перевірки, яка проводилась по зверненню ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_3, стало відомо, що відповідачі самовільно збудували цю двохповерхову будівлю - літ. "З", правовстановлюючих документів на зазначену будівлю фахівцям управління містобудування та архітектури не надавалося.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд їх позовні вимоги задовольнити.

Справа була розглянута у відсутність відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року позов було задоволено частково.

Було скасовано записи про право власності: №9567980, в частині реєстрації за ОСОБА_6 права власності на об'єкт нерухомого майна - літньої кухні літ. "З", та за № 9567931, в частині реєстрації за ОСОБА_3 права власності на об'єкт нерухомого майна - літньої кухні літ. "З".

Було скасовано свідоцтво про право власності НОМЕР_1, індексний номер №37127644 видане 05.05.2015 року, в частині реєстрації за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 права власності на об'єкт нерухомого майна - літньої кухні літ. "З".

У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

20 квітня 2017 року від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга на зазначене вище судове рішення, в якій апелянти ставлять питання про скасування судового рішення, із ухваленням нового - про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

04 травня 2017 року від ОСОБА_3 також надійшла апеляційна скарга на зазначене вище судове рішення, в якій апелянт ставить питання про його скасування, із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті проведення перевірок Держархбудінспекцією України, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції (далі - ДАБІ) в Одеській області було встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 збудували двохповерховий житловий будинок, із вбудованим на першому поверсі гаражем. Вказана будівля збудована відповідачами без документів дозвільного характеру, обов'язкова наявність яких передбачена у ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, згідно Наказу від 06.04.2015 за № 19 СК «Про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації» було скасовано зареєстровану декларацію від 01.12.2014 № ОД 56 про готовність об'єкта до експлуатації з реконструкції літньої кухні без змін геометричних розмірів фундаменту за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_3, згідно яких останні отримали нове свідоцтво про право власності. Департаментом було встановлено відсутність проектної документації на реконструкцію, містобудівних умов та обмежень використання земельної ділянки, право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташоване нове будівництво.

Матеріали справи також містять докази того, що житловий будинок, будівлі та господарські споруди по АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності сторін, однак позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надавали ОСОБА_6 та ОСОБА_3 своєї згоди на проведення реконструкції літньої кухні під літ. «З».

Так, позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних долях на праві спільної сумісної власності належить 21/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Крім того, загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 202,4 кв.м., а після реконструкції відповідачами площа літної кухні склала 83,5 кв.м.

Таким чином, в результаті реконструкції літньої кухні частка відповідачів мала збільшитися, що веде до перерозподілу часток між усіма співвласниками. Однак, по факту цього не було зроблено, натомість замість старого свідоцтва про право власності після проведення нібито реконструкції відповідачами було отримано нове свідоцтво на ті ж 30/100 частин.

Зазначеними обставинами підтверджуються доводи позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про порушення незаконним будівництвом їх прав як співвласників житлового будинку по АДРЕСА_1.

23.10.2014 року Департаментом ДАБІ в Одеській області у відношенні ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, яке виразилося у самовільному будівництві двоповерхового будинку без проектної документації на реконструкцію, містобудівних умов та обмежень використання земельної ділянки, права власності чи користування земельною ділянкою та видано припис від 23.10.2014 року про зупинення підготовчих та будівельних робіт (а.с. 30,32).

У зв'язку із не виконанням припису, відповідача ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності, що підтверджується копією постанови від 07.11.2014 року № 1.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції також обгрунтовано виходив із того, що згідно ч.1 ст.376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При цьому суд правомірно посилався на вимоги ст.ст. 15, 49 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями, згідно якої перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.22 Закону України «Про основи містобудування» забудова земельних ділянок, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отриманню дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає в можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що у відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не було жодних правових підстав для здійснення перебудови 30/100 частини житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 у вигляді житлової квартири під НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.05.1999 року.

Виходячи з вищевказаного, суд дійшов правильного висновку про те, що вимоги щодо скасування записів про право власності № 9567980 за ОСОБА_6 та № 9567931 за ОСОБА_3, а також скасування свідоцтва про право власності, видане 05.05.2015 року на 30/200 частин ОСОБА_6 та на 30/200 частин ОСОБА_3 підлягають задоволенню, в частині реєстрації за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 права власності на об'єкт нерухомого майна - літньої кухні літ. "З".

При цьому, суд правильно вказав, що скасування свідоцтва про право власності НОМЕР_1, індексний номер №37127644, та записів про право власності: №9567980 та № 9567931, у повному обсязі не допустимо, адже це призведе до порушення прав власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на інші об'єкти нерухомого майна, належні відповідачам на підставі зазначеного свідоцтва, зареєстровані без порушення норм чинного законодавства.

З підстав викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, оскільки здійснене нею і ОСОБА_6 самочинне будівництво є незаконним і правовому захисту не підлягає.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користуванні житловими приміщеннями шляхом зобов'язання у примусовому порядку знести двоповерхову будівлю з вбудованим гаражем по АДРЕСА_1 у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, то колегія суддів також погоджується з висновком суду про необхідність відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, відповідно до положень ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, а тому правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будівництва, або проведення відповідної його перебудови.

Стаття 376 ЦК України передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення, та відповідно до вимог чинного законодавства знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

При цьому, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення самочинного будівництва.

З огляду на викладене, та не зважаючи на те, що самочинне будівництво об'єкту нерухомого майна літньої кухні літ. "З" порушило права та законні інтереси позивачів, однак вирішення питання про знесення такого будівництва є крайньою мірою та вирішується шляхом призначення відповідної експертизи, то суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги щодо знесення самочинного будівництва, оскільки під час розгляду справи сторонами не було заявлено відповідне клопотання, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є недоказаними.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилаються як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3,ОСОБА_4 та ОСОБА_5відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра