АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2786/14-ц № 22-ц/774/1938/К/17
У Х В А Л А

04 вересня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області Бондар Я.М., ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2016 року заяву ОСОБА_1 від 25 грудня 2015 року про перегляд заочного рішення залишено без задоволення ( а.с.137,155).

Вдруге 15 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою пр. перегляд заочного рішення ( а.с.159).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення повернуто заявнику. ( а.с.165).

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1, згідно штампу вхідної кореспонденції суду 22 серпня 2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвалу суду від 22 лютого 2016 року він отримав лише 15 серпня 2017 року.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду судом апеляційної інстанції з наступних підстав.

Частиною 4 ст.231 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Як видно з матеріалів справи ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення постановлено 22 лютого 2016 року.

Достеменно знаючи про результати її розгляду ОСОБА_1 вдруге у березні 2016 року звертається із заявою про перегляд заочного рішення, щоб затягнути час виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Та лише у серпні 2017 року ОСОБА_1 тобто із пропуском строку передбаченого ч.1 ст.294 ЦПК України більше ніж півтора року, звертається до суду із апеляційною скаргою на заочне рішення, посилаючись на отримання ухвали лише 15 серпня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною 3 ст. 297 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відповідач в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що кореспонденцію за місцем реєстрації не отримував, оскільки там не проживав. Посилається, що протягом тривалого часу його мати тяжко хворіла та він перебував разом із нею увесь час до дня її смерті.

Проте, суд критично відноситься до обґрунтування відповідачем поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження з урахуванням матеріалів справи. А саме у матеріалах справи міститься зворотне поштове повідомлення про отримання матір'ю відповідача 09 вересня 2016 року кореспонденцію суду ( а.с.193). Також у матеріалах справи міститься зворотне поштове повідомлення про отримання ОСОБА_1 кореспонденції суду 06 серпня 2016 року по даній справі ( а.с.184).

Посилання апелянта на не отримання кореспонденції суду за місцем його реєстрації не звільняє його від обов'язку виконання положення ст.77 ЦПК України та повідомлення суд про місце свого перебування.

Частина 1 ст.77 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування). У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини визнає легітимним обмеження у доступі до суду через значний пропуск строку оскарження рішення суду, що є дотриманням принципу правової визначеності (рішення Нешев проти Болгарії від 28 жовтня 2004 року, рішення Брумареску проти Румунії від 28 листопада 1999 року).

Учасник процесу зобов'язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (ч. 3 ст. 27 ЦПК України).

З огляду на матеріали справи, оскаржуване рішення суду набрало законної сили у грудні 2015 року. З 22 грудня 2015 року, як зазначає сам відповідач, йому було відомо про ухвалене судове рішення , копію якого він отримав. Та протягом тривалого часу майже два роки не виявив зацікавленості використання права на апеляційне оскарження судового рішення.

Також не можна вважати поважною причиною пропуск строку на апеляційне оскарження хвороба матері апелянта, оскільки доказів безпорадного стану та потреби в постійному догляді відповідачем за хворою матір'ю не надано.

Оскільки особою, яка подає апеляційну скаргу не зазначено та не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2015 року, за таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без руху з підстав передбачених ч. 3 ст. 297 ЦПК України для надання інших доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду та звернення до суду апеляційної інстанції із клопотання про поновлення пропущеного строку із зазначенням інших поважних причин.

Керуючись ст. ст. 294, 297, 121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, залишити без руху та надати строк протягом тридцяти днів з моменту отримання копії ухвали суду, для звернення із клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску.

Попередити апелянта, що на випадок невиконання даної ухвали в установлений строк, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.М. Бондар