АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Слюсар Т.А.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 7 червня 2017 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики України, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення допомоги при народженні дитини,

Справа №755/8447/17
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/8984/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у червні 2017р. позивач звернулася до суду з позовом про визнання незаконним рішення Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, стягнення з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат допомоги при народженні дитини на загальну суму 20 000грн.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 7 червня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у даній цивільній справі.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу судді скасувати, справу направити на розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Представник позивача посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки відповідно до п.4 ч.1 ст. 18 КАС України справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Також представник позивача зазначає, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 квітня 2017 року позовна заява ОСОБА_1 про стягнення допомоги при народженні дитини була повернута позивачу, так як дана адміністративна справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, яка просила залишити ухвалу судді без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі, суддя першої інстанції виходив з того, що даний позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що такий висновок судді є правомірним.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати рішення Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації незаконним, стягнути з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню

- 2 -

соціальних виплат на її користь допомогу при народженні дитини на загальну суму 20 000грн.

Відповідно до статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з пунктами 1, 5 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а також спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

Пунктом 4 частини 1 статті 18 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам, підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи викладене і ту обставину, що позивач просить визнати незаконним рішення органу суб'єкту владних повноважень та просить стягнути соціальну допомогу при народженні дитини, даний спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір підсудний Дніпровському районному суду м. Києва, як адміністративному суду, є правомірними. Однак, представник позивача не враховував, що позовна заява ним подана до Дніпровського районного суду м. Києва у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, саме позивач повинен визначити, у порядку якого судочинства він звертається до суду і суд не має повноважень самостійно змінювати вид судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що представник позивача звернувся до суду із позовною заявою у порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції правомірно відмовив у відкритті провадження у цивільній справі, так як даний спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Суддею при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження у цивільній

- 3 -

справі не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали судді та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307,312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 7 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: