Справа № 352/1448/16-ц
Провадження № 2/352/169/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державними адміністрації до ОСОБА_1 про повернення автомобіля,-

в с т а н о в и в :

Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації звернувся з позовом до ОСОБА_1 про повернення автомобіля. Заявлений позов обґрунтував тим, що відповідно до витягу з наказу № 199 головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА від 13.12.2007 року, інваліда трудового каліцтва ІІ групи, ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, було забезпечено на пільгових умовах за 30 відсотків від вартості, автомобілем марки ЗАЗ-1100380-40. 25 лютого 2008 року інвалід ОСОБА_2 помер. Вважає, що встановлений п.16. Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року № 999 термін на переоформлення автомобіля вийшов, а відповідач не переоформив і не повернув вказаний автомобіль департаменту, у зв»язку із чим зберігає його у себе без достатньої правової підстави, а тому зобов»язаний повернути автомобіль позивачу відповідно до статті 1212 Цивільного Кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила, надала письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічноі повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правові відносини.

Відповідно до витягу з наказу № 199 головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА від 13.12.2007 року, було забезпечено ОСОБА_2, інваліда трудового каліцтва ІІ групи, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, на пільгових умовах за 30 відсотків від вартості автомобіля.

Вказаний транспортний засіб був зареєстрований за інвалідом 06.02.2008 року (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії АТС № 045009).

23 лютого 2008 року ОСОБА_2 помер, про що зроблено відповідний актовий запис за №8.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним судом України при розгляді справи № 6-153цс12, права і обов»язки у членів сім»ї інваліда щодо спірного автомобіля виникають після смерті інваліда.

Отже, спірні правовідносини виникли на момент смерті інваліда ОСОБА_2, якому був наданий автомобіль, під час дії «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого Постановою КМУ № 999 від 19.07.2006 року, який набрав чинності 09.08.2006 року.

До даних правовідносин слід застосовувати редакцію п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 999 від 19.07.2006 року, яка діяла на день смерті інваліда, відповідно до якої: «після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше

ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку; проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда замісцем його проживання і реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС на підставі письмової довідки, форма якої затверджується Мінпраці. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - управлінням виконавчої дирекції.

Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має

право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку

експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним

представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на спеціальні реєстраційні рахунки відділень Фонду соціального захисту інвалідів, відкриті в органах Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях містах Києві та Севастополі, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового

каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми, сплаченої за нього інвалідом.,

Ступінь зношення автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції і становить 0,84 відсотка на місяць і 10 відсотків на рік. Під час розрахунку ступеня зношення автомобіля неповний місяць користування (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінпраці.

В іншому разі автомобіль повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), спадкоємцю інваліда за його заявою повертається сума, що була сплачена інвалідом за автомобіль, з урахуванням фактичного ступеня зношення автомобіля, але не більше ніж сума, обчислена головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції виходячи із ступеня зношення автомобіля. Інвалід, який забезпечується автомобілем, що був у користуванні, на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), сплачує за автомобіль суму з урахуванням фактичного ступеня його зношення. Вилучення автомобіля, отриманого інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно до подання головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Спори про частку в спільній власності членів сім'ї щодо автомобіля або суми, сплаченої за нього, вирішуються в судовому порядку».

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником з чужого незаконного володіння.

Як вбачається з копії акту повернення автомобіля, яким було забезпечено інваліда безоплатно (на пільгових умовах), від 30.03.2012 року, членам сім'ї померлого інваліда ОСОБА_2В, а саме: ОСОБА_1 дочці, ОСОБА_3, запропоновано перереєструвати автомобіль на ОСОБА_1, однак члени сім'ї померлого інваліда не перереєстрували спірний автомобіль.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті у 2008 році ОСОБА_4, його донька, ОСОБА_1 продовжує відкрито користуватися автомобілем, який було надано її батьку як інваліду. На момент смерті останнього (23 лютого 2008 року) строк експлуатації автомобіля становив менше ніж 10 років, тому позовні вимоги департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення автомобіля є обґрунтованими.

Разом з тим, при зверненні до суду з позовом позивач пропустив строк позовної давності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 лютого 2008 року інвалід ІІ групи ОСОБА_2, якому був переданий у власність спірний автомобіль, помер. Як вбачається з наданих стороною позивача доказів (копії акту повернення автомобіля від 30.03.2012 року, в яких мається посилання на дату смерті ОСОБА_2В.) у 2012 році їм було відомо, що інвалід ОСОБА_2 помер. З того часу і до дня звернення до суду з даним позовом будь-яких вимог на вказаний транспортний засіб департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації не заявляло. На час звернення до суду з даним позовом (05 жовтня 2016 року) з дня смерті ОСОБА_2 минуло більше восьми років, а з дня коли розглядалося питання про передачу автомобіля члену сім"ї померлого - більше чотирьох років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проаналізувавши суть спору, суд приходить до висновку, що в даному випадку до вимог позивача має застосовуватись загальна позовна давність тривалістю три роки, оскільки заявлені позовні вимоги про повернення автомобіля випливають з порушення майнових прав, а саме права власності на автомобіль, на які спеціальна позовна давність не поширюється. Вказаний трирічний строк слід обчислювати з 30.03.2012 року, оскільки саме з цієї дати позивачу стало відомо про порушення його прав, що випливає з вищеописаного акту від 30.03.2012 року.

Судом встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 05 жовтня 2016 року (день направлення позовної заяви на адресу суду), що стверджується штампом на копії позовної заяви, тобто після встановленого загального строку позовної давності. Ні в позовній заяві, ні під час судового розгляду не заявлялося вимоги про поновлення цього строку та будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску останнього позивачем суду не надано.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, не просив його поновити, а також не навів поважних причин його пропуску, на день звернення до суду трьохрічний строк позовної давності для захисту порушених прав органу державної влади закінчився, представник відповідача наполягає на застосуванні вказаного строку у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, тому є всі підстави застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволені позову про повернення автомобіля.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 256, 257, 260, 261, 266, 267, 386, 387, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України, п. 16 Порядку зезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 999 від 19.07.2006 р. (в редакції, яка діяла на день смерті інваліда), керуючись ст.ст. 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення автомобіля відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Струтинський Р.Р.