РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1794/17

провадження у справі № 2/0285/1174/17

04 вересня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді………………..Савицької Л. Й.

за участю секретаря…………...….....Дуянової Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 100 грн., до повноліття хлопчика.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на дитину, яка повністю знаходиться на її утриманні, хоча має таку можливість.

Сторони в судове засідання не прибули.

Надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути без їхньої участі, позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив, погодився сплачувати аліменти на сина у вказаному розмірі.

Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи, сторони перебувають з 02.08.2008 року в офіційному шлюбі, від якого мають спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 4,5/.

Відповідно до довідок КП «Новоград-Волинськжитлосервіс» від 17.05.2017 року позивач разом з дитиною проживає окремо від відповідача, шлюбних відносин вони не підтримують, а хлопчик повністю знаходиться на її утриманні.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач є здоровою працездатною особою 28 років, офіційно працює, має регулярний та стабільний дохід, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків на своєму утриманні немає, а відтак спроможний сплачувати аліменти на неповнолітнього сина.

Домовленості про утримання спільного сина, після фактичного припинення шлюбних відносин, сторони не досягли.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує.

Оскільки відповідач офіційно працює, не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітнього сина, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дитині, на момент розгляду справи не існує, визнає уточнені позовні вимоги в повному обсязі, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам хлопчика, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості.

На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною та дає змогу забезпечити достатні життєві потреби дитини. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне його утримання.

Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, статтями 141, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 100 (однієї тисячі ста) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 22.05.2017 року до повноліття хлопчика - ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Головуючий суддя Л. Й. Савицька