АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

[1]

05 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Лапчевської О.Ф.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про роз'яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Севастополі, Управління Державної пенітенціарної служби України в Автономної Республіки Крим та м. Севастополі, Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в м. Севастополі, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, задоволено частково та скасовано рішення Ленінського районного суду міста Севастополя від 05 липня 2012 року і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Севастополі, Управління Державної пенітенціарної служби України в Автономної Республіки Крим та м. Севастополі, Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в м. Севастополі, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 3 200 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 200 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

03 липня 2017 року ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1, звернувся до Апеляційного суду м. Києва із заявою про роз'яснення вищевказаного рішення.

Посилаючись на те, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2017 є незрозумілим, просив роз'яснити: чи було порушено право на свободу ОСОБА_1 за перший період з 01 липня 2005 року до 29 листопада 2005 року; чи відповідають вимогам ч. 2 ст. 29 Конституції України судові рішення прийняті за період з 01 липня 2005 року до 29 листопада 2005 року щодо ОСОБА_1 про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; чи були ці судові рішення щодо запобіжного заходу сумісні з положеннями підпунктів 1 і 3 статті 5 Конвенції; чи відповідають практиці Європейського суду з прав людини рішення судів, прийняті за цей період щодо позбавлення волі ОСОБА_1; чи визнав суд позбавлення волі ОСОБА_1 за цей період законним; який розмір компенсації заробітку чи моральної шкоди призначений судом ОСОБА_1 за цей перший період і чому.

Роз'яснити: чи було порушено право ОСОБА_1 на свободу за другий період з 29 листопада 2005 року по 29 грудня 2005 року; чи визнав суд позбавлення волі ОСОБА_1 за цей період законним; який розмір компенсації заробітку та моральної шкоди призначений судом ОСОБА_1 за цей другий період.

Роз'яснити: чи було порушено право ОСОБА_1 на свободу за третій період з 29 грудня 2005 року до 12 квітня 2011 року; чи визнав суд позбавлення волі ОСОБА_1 за цей період законним; ви відповідають практиці Європейського суду з прав людини рішення судів, прийняті щодо позбавлення волі ОСОБА_1 за цей період; який розмір компенсації заробітку та моральної шкоди призначений судом ОСОБА_1 за цей третій період і чому.

Роз'яснити відповідає чи не відповідає здоровому глузду твердження «про залишення ОСОБА_1 запобіжного заходу без змін», або «про продовження тримання під вартою» за період з 29 грудня 2005 року до 12 квітня 2011 року, в той час коли запобіжний захід не існував, оскільки не обирався судом.

Роз'яснити протягом скількох років, місяців та днів було порушено право ОСОБА_1 на свободу.

Роз'яснити за які саме періоди і в якому розмірі за кожний з трьох періодів окремо суд призначив ОСОБА_1 компенсацію втраченого заробітку в розмірі 3 200 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 3 200 грн.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити.

Представники відповідачів, які належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Відповідно до ч. 3 ст. 221 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про роз'яснення рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, перевіривши доводи заяви, дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, приватного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Згідно роз'яснень, які містяться в абзаці першому пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі - Постанова № 14) відповідно до статті 221 ЦПК роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що суд роз'яснює своє рішення. якщо саме резолютивна частина рішення є незрозумілою та як це впливає на виконання рішення. Роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим в частині його виконання як для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.

Звертаючись до суду із заявою про роз'яснення судового рішення ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1, вказував на те, що йому незрозуміло, чи визнав суд позбавлення волі ОСОБА_1 законним та чи було порушено право ОСОБА_1 на свободу.

Такі доводи заяви є необґрунтованими, оскільки апеляційну скаргу позивача в частині скасування рішення суду першої інстанції задоволено саме у зв'язку з доведенням позивачем порушеного права, яке підлягало захисту шляхом ухвалення нового рішення.

Доводи заяви про те, що заявнику незрозуміло мотиви з яких суд виходив вирішуючи спір в частині визначення розміру матеріальної та моральної шкоди, фактично зводяться до незгоди з рішенням апеляційного суду щодо часткового задоволення позову. Однак, законом не передбачено правових підстав для роз'яснення мотивів ухваленого судом рішення.

Крім того, суд не повинен давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз'яснити положення постановленого ним рішення, яке нечітко ним сформульоване, давши більш повний, ясний, зрозумілий виклад тих фрагментів рішення, які знаходяться у резолютивній частині та розуміння яких викликає труднощі при виконанні рішення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2017 року в справі про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного тримання під вартою, не містить варіантів різного тлумачення резолютивної частини. В рішенні суду чітко зазначено суму, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Оскільки рішення викладене у відповідності до вимог діючого процесуального законодавства, є чітким та зрозумілим, а мотиви, з яких суд першої інстанції виходив при ухваленні рішення і положення закону, яким він керувався, у повній мірі обґрунтовано в мотивувальній частині рішення, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його роз'яснення.

Відповідно до абзацу 2 пункту 21 Постанови № 14, якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 221, 317 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про роз'яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 06.47/60/2017

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.