РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/10436/16-ц

пр. № 2/759/749/17

17 березня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарях Ковтун М.В., Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа: Дванадцята державна нотаріальна контора м. Києва,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в липні 2016 року заявила позов до Київської міської ради, за яким просила встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, та визнати за нею право власності на ? частку домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3

Позов мотивовано тим, що чоловік позивача ОСОБА_3, за життя, фактично прийняв спадщину, що залишилась після його батька ОСОБА_4, проте належним чином її не оформив, що в свою чергу не дозволяє позивачу прийняти спадщину, що залишилась після його смерті.

Ухвалою суду на задоволення клопотання позивача, у справі була проведена заміна відповідача на належного ОСОБА_2

Позивач та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, останній надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась за останнім відомим місцем проживання, заперечень до позову не надходило.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.

Оскільки, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд вважає за можливе постановити заочне рішення на наявних доказах. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала.

Судом встановлено таке.

Відповідно до свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя, що посвідчене старшим нотаріусом 5-ої Київської Державної нотаріальної контори Бушман М.А. за реєстровим №1-789, домоволодіння АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належало: 3/4 частки - ОСОБА_7; 1/4 частки - ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6), належну їй частку домоволодіння успадкувала її онука ОСОБА_8 (дочка позивача), про що їй 17.03.2016р. державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. за рестровим №3-207 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4

З огляду на спадкову справу до майна померлого №803, що заведена 09.12.1999 року в Другій Київській державній нотаріальній конторі, спадщину прийняла дружина померлого ОСОБА_10

В свою чергу майно, що залишилось після смерті ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_5), успадкувала її дочка ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 23/09, заведеної Другою Київською державною нотаріальною конторою 14.01.2009 року.

Проте, наведені вище спадкові справи не містять даних про спадкування ? частки домоволодіння АДРЕСА_1.

Між тим, на час відкриття спадщини до майна померлого ОСОБА_4 до кола спадкоємців першої черги входив також син спадкодавця ОСОБА_3 Факт рідства між ними підтверджується свідоцтвом про народження.

При цьому, ОСОБА_3, разом зі своєю сімєю, як це вбачається з домової книги, постійно проживав в АДРЕСА_1. Крім того, домова книга не містить даних про зняття ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання за адресою домоволодіння.

З огляду на наведене в сукупності, суд погоджується з позивачем, що ОСОБА_3 фактично вступив у володіння належної спадкодавцеві ОСОБА_4 частки домоволодіння АДРЕСА_1 а відтак він відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час відкриття спадщини) важається таким, що прийняв спадщину.

Тому, не зважаючи на те, що в наступному ОСОБА_3 не оформив належним чином спадщину, суд вважає, що встановлювати окремо факт прийняття ним спадщини не потрібно, а відповідно в задоволенні цих вимог позову слід відмовити, як таким, що заявлені зайво.

Разом з тим, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3

За спадщиною, що залишилась після ОСОБА_3, як це вбачається з матеріалів спадкової справи №43/2016, що заведена 18.01.2016 року в Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі, звернулась дружина спадкодавця ОСОБА_1, дочка спадкодавця ОСОБА_8 відмовилась від спадщини на користь матері ОСОБА_1

Проте, у видачі свідоцтва про на спадщину за законом на спірну частку домоволодіння державним нотаріусом Черноморченко О.В. було відмовлено за підстав відсутності даних про належність майна спадкодавцеві, про що ним 18.05.2016 року винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Постанова правильно заснована на ст. 49 Закону України "Про нотаріат" та відповідних приписах Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року, а тому визнається судом правомірною.

Разом з тим, статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» висловив відповідні правові позиції, в тому числі і про те, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до ч. 5 cт. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 cт. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (cт. 1299 ЦК).

Виходячи з того, що ОСОБА_3, за життя, прийняв спадщину після смерті батька у виді права власності на ? частки домоволодіння АДРЕСА_1 суд вважає, що таке право має перейти і до його спадкоємців, а саме до позивача ОСОБА_1, за підстав викладених вище.

Отже, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в цій частині вимог.

Судові витрати у справі позивач побажала залишити за собою, що не суперечить ст.ст. 84, 88 ЦПК України.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 223-226 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_1) право власності на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною часткою надвірних будівель, в поряку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Сенько М.Ф.