Справа № 360/2208/16-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/3092/17 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 54 14.08.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

14 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Лівінського С.В.

суддів: Журби С.О.

Сержанюка А.С.

за участю секретаря судового засідання Вергелес О.А.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2», третя особа - Київське обласне відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що в період з 13 листопада 2015 року по 18 січня 2016 року працювала на посаді медичної сестри стаціонару 2-го відділення комунального закладу Київської обласної ради (далі також КЗ КОР) «Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2».

В період з 20 грудня 2015 року по 15 січня 2016 року вона хворіла і перебувала на лікарняному, тому за грудень 2015 року отримала 2115,65 грн заробітної плати та 519,60 грн допомоги з тимчасової непрацездатності, а в січні 2016 року - 530,48 грн заробітної плати та 649,50 грн допомоги з тимчасової непрацездатності.

Крім цього, при остаточному розрахунку, відповідач, в порушення вимог ст. 83 КЗпП Україна не нарахував у повному обсязі та не виплатив їй грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки.

Тому, просила зобов'язати Комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2» нарахувати та виплатити їй допомогу з тимчасової непрацездатності у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати за перші 5 днів хвороби в період з 20 грудня 2015 року по 24 грудня 2016 року з врахуванням нарахованих та виплачених 216,50 грн в сумі 242, 85 грн, компенсацію за невикористану частину відпустки з врахуванням виплаченої суми 530,48 грн, у розмірі 202,48 грн та направити до Фонду соціального страхування заяву-розрахунок невиплаченої частини допомоги з тимчасової непрацездатності з розрахунку 100 відсотків середньої заробітної плати за період з 25 грудня 2015 року по 15 січня 2016 року з врахуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 91, 87 грн та нарахованих та виплачених 952,60 грн і після надходження коштів від Фонду виплатити їй у передбаченому чинним законодавством порядку.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_3 з вказаним рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач рішення суду не оскаржив, подав свої заперечення на апеляційну скаргу, в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи сповіщений належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджало розглядові справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та доводів заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за такого.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджено таке.

01 серпня 1978 року ОСОБА_3 була зарахована на посаду медсестри до хірургічного відділення поліклініки клінічної лікарні № 7 м. Київ. 08 серпня 1978 року вона була переведена на посаду медсестри до пульмонологічного відділення стаціонару. 10 вересня 1979 звільнена з займаної посади. З 26 вересня 1979 року ОСОБА_4 зарахована на посаду медсестри до Клавдієвської облтублікарні № 2, з якої була звільнена по переводу в ОП санаторій «Перемога» 13 жовтня 2003 року.

З 14 жовтня 2003 року позивач була прийнята на роботу на посаду медсестри по переводу, з 02 січня 2004 року, переведена на посаду платної санітарки. З вказаної посади була звільнена 21 березня 2006 року.

21 липня 2006 року позивач прийнята на роботу контролером автоматичних пропускних пунктів метрополітену в КП Київський метрополітен, з якої була звільнена 25 жовтня 2008 року.

04 травня 2009 року вона прийнята на посаду медичної сестри стаціонарного відділення Київської міської онкологічної лікарні № 2. З 01 червня 2009 року звільнена з вказаної посади.

10 червня 2009 року прийнята на посаду медичної сестри в КМБД ім. Городецького. З вказаної посади звільнена 09 вересня 2013 року.

10 вересня 2013 року прийнята на посаду медичної сестри вищої категорії в Святошинський дитячий будинок. З вказаної посади звільнена 02 січня 2014 року.

З 01 січня 2014 року позивач працювала медичною сестрою в лікарні відновного лікування на підставі трудових угод до 30 червня 2015 року.

З 01 липня по 11 листопада 2015 року працювала сестрою медичною (палатною) терапевтичного відділення санаторія «Ворзель» Служби безпеки України.

Для підтвердження вказаних даних позивач надала трудову книжку та індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5 з пенсійного фонду України за 2014-2016 роки.

З 13 листопада 2015 року ОСОБА_3 прийнята на посаду медсестри стаціонару 2- го відділення КЗ КОР «Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2». Посадовий оклад позивача становив 1925 грн.

З 20 грудня 2015 року по 15 січня 2016 року, відповідно до лікарняного листа, позивач перебувала на лікарняному. За вказаний період позивачу була призначена допомога з тимчасової непрацездатності в розмірі 100% за 27 робочих (календарних) днів виходячи з мінімальної заробітної плати встановленої на грудень 2015 року.

В грудні 2015 року, їй була нарахована зарплата у розмірі 2635,25 грн, з яких 2115,65 грн заробітна плата, 519,60 грн лікарняний лист.

В січні 2016 року зарплата, їй була нарахована, в розмірі 1179,98 грн, з яких 530,48 грн заробітна плата, 649,50 грн лікарняний лист.

18 січня 2016 року позивач звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України в зв'язку з виходом на пенсію та мала отримати компенсацію за невикористану відпустку за 8 календарних днів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, районний суд виходив з того, що відповідач на час нарахування допомоги з тимчасової непрацездатності не володів та не мав можливості отримати відомості про страховий стаж позивача, докази, що зазначені відомості були надані позивачем на момент нарахування допомоги, суду не надані, а відтак нарахування допомоги з тимчасової непрацездатності, виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати відповідало вимогам Закону. Крім того, оскільки у даному випадку відсутній розрахунковий період з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, оскільки перебувала на лікарняному, за висновком місцевого суду, позивач не мала заробітку не з її вини, розрахунок середньої заробітної плати проводиться виходячи з установленого їй посадового (місячного) окладу, що передбачено пунктом 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Колегія судів з такими висновками суду погодитись не може.

Частина 1 ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням".

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам які мають страховий стаж понад вісім років в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сума допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною або хворим членом сім'ї) в розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з якої сплачувалися страхові внески до Фонду.

Частини 1, 2 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» містить перелік документів, необхідних для призначення матеріального забезпечення за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Так, підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, за погодженням з Фондом. Для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) застраховані особи, зазначені в абзаці шостому частини першої статті 25 цього Закону, додають копії відповідних посвідчень або інші документи, які підтверджують право на пільгу.

Відповідно до пункту 2 абзацу 2 порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок) працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем, було доведено право на отримання виплати по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати та наявність підстав для перерахунку грошової компенсації за невикористану відпустку з врахуванням середньої заробітної плати.

Доводи відповідача, щодо ненадання позивачем довідки форми ОК-5 висновків суду не спростовують. В порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідачем доказів, на підтвердження роз'яснення позивачу необхідності надання такої довідки та наслідки її ненадання суду не надано.

Не зважаючи на заперечення відповідача, доводи апеляційної скарги, про те, що розрахунок компенсації за невикористану відпустку, має обчислюватися з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року з урахуванням лікарняного виходячи із 100 відсотків середньої заробітної плати, являється обгрунтованим.

Тому, апеляційні скарга позивача підлягає задоволенню, рішення районного суду, на підставі п. п. 3), 4) ч.1 ст. 309 ЦПК України, - скасуванню, а по справі має бути ухвалене нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стаття 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст.307, п. п. 3), 4) ч.1 ст. 309, ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов'язати Комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2» нарахувати та виплатити ОСОБА_3 допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати за перші 5 днів хвороби у період з 20 грудня 2015 року по 24 грудня 2015 року з урахуванням нарахованих та виплачених коштів в розмірі 242, 85 грн.

Зобов'язати Комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2» нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію за невикористану частину відпустки з врахуванням виплачених коштів в розмірі 202,48 грн..

Зобов'язати Комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2» направити до Фонду соціального захисту заяву розрахунок невиплаченої частини допомоги по тимчасовій непрацездатності з розрахунку 100 відсотків середньої заробітної плати за період з 25 грудня 2015 року по 15 січня 2016 року з врахуванням середньої заробітної плати за один день у розмірі 91,87 грн та нарахованих та виплачених коштів і після надходження вказаних коштів від Фонду соціального захисту виплатити їх у передбаченому законодавством порядку.

Зобов'язати Комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2» нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію за невикористану частину відпустки з врахуванням середньої заробітної плати за один день у розмірі 91,87 грн.

Стягнути з комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна психоневрологічна лікарня №2» у дохід держави 3472, 56 грн судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

судді: С.О. Журба

А.С. Сержанюк