Справа № 758/561/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року Подільський районний суд міста Києва

в складі:

головуючого-судді - Неганової Н.В.

при секретарі - Савіцькому Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнив, посилаючись на те, що 30.12.2013 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір №SAMDNWFD000, за умовами якого позивачем було внесено кошти в розмірі 25 000 доларів США. Ставка відсотків за договором 9%. Навесні 2014 року у зв'язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим рахунки позивача було заблоковано відповідачем. 07.11.2014 року позивач подав до головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк» заяву про розірвання депозитного договору і видачу йому коштів та нарахованих відсотків в повному обсязі. Однак, відповідач кошти не повернув, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 25 000 доларів США, відсотки за договором за період з 01.03.2014 року по 17.11.2014 року в розмірі 1 615,07 доларів США, не нараховані відсотки за період з 18.11.2014 року по 07.04.2016 року в розмірі 347,26 доларів США, пеню за період з 18.11.2014 року по 07.04.2016 року в розмірі 16 475,35 доларів США, три проценти річних за період з 18.11.2014 року по 07.04.2016 року в розмірі 1 041,78 доларів США, а всього 44 479,46 доларів США.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дугінов Д.А. підтримав позовні вимоги з тих же підстав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. При цьому в запереченнях посилався на те, що діяльність ПАТ КБ «Приватбанк» припинена на окупованій території АР Крим, а позивач не довів відсутність вимоги до державних та недержавних установ Російської Федерації, зокрема до автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», за аналогічними підставами та те, що його позовні вимоги не входять до складу загальної суми, визначеної заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 16.09.2014 року.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як встановлено в судовому засіданні, 30.12.2013 року в м. Севастополі між ОСОБА_1 і публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» було укладено договір №SAMDNWFD000 вклад «Стандарт», за умовами якого позивач мав внести вклад в розмірі 25 000 доларів США (т.1 а.с.10-11). Договір укладений в письмовій формі. На ньому міститься підпис позивача, а також факсимільне відтворення підпису голови правління банку та відтворення відтиску печатки банку технічним печатним приладом, що передбачено пунктом 20 договору, а також підпис особи, яка оформила договір.

Представником відповідача фактично не оспорюється укладення вказаного договору.

Відповідно до пункту 27 договору вклад оформлюється на строк по 30.06.2014 року включно. На суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 9% річних. Мінімальний строк вкладу 6 місяців.

Пунктом 13 договору передбачено, що, якщо вкладник вимагає достроково розірвати договір, а мінімальний строк вкладу вже був продовжений один або кілька разів, проценти за кожні повні 6 місяців виплачуються в повному об'ємі. Проценти за останні 6 місяців, які на момент розірвання договору ще не сплили, нараховуються за умовами, викладеними в пункті 12 даного договору.

Згідно з пунктом 12 договору якщо вкладник вимагає розірвати договір, а 6 місяців з дати його укладення чи продовження мінімального строку ще не сплили, вкладнику повертається сума вкладу. За неповні 6 місяців проценти виплачуються за ставкою вкладу «За вимогою» за фактичну кількість днів, що пройшли з дати оформлення вкладу чи з дати продовження мінімального строку, до дня розірвання договору.

Пунктом 10 договору передбачено можливість достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору.

30.12.2013 року ОСОБА_1 вніс на рахунок банку грошові кошти в розмірі 25 000,68 доларів США, що підтверджується копією квитанції (т.1 а.с.12), а також дублікатами чеку, виданими відповідачем 28.03.2016 року (т.2 а.с.93) та 30.03.2016 року (т.2 а.с.94). Ці банківські документи містять найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис банку та відбиток печатки (штампа).

13.11.2014 року представник позивача до закінчення повторного шестимісячного строку дії договору звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору і повернення коштів за договором і нарахованих процентів (т.1 а.с.15).

19.11.2014 року відповідач відмовив позивачу у виплаті суми вкладу та процентів, посилаючись на нестабільну ситуацію в країні, окупацію території АР Крим, де укладався договір банківського вкладу, прийняття правлінням Національного банку України постанови №260 від 06.05.2014 року, згідно з якою тимчасово до закінчення окупації припинено подальшу діяльність українських банківських установ та їх відокремлених підрозділів на зазначеній території (т.1 а.с.16-17).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20.03.2014 року №1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму", Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя».

Відповідно до п. 5 вказаної постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ "Приватбанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк.

Між тим, припинення діяльності відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на окупованій території Автономної Республіки Крим не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання ним умов договорів банківського вкладу та повернення депозитів за ними.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд ( ст.1074 ЦК України). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року (справа № 6-352цс16).

Оскільки договір депозиту укладений до дати початку тимчасової окупації, банк зобов'язаний виконати умови договору та повернути позивачу кошти.

Як зазначено вище, внесення суми вкладу підтверджується наданою копією квитанції, яка містить найменування банку, що проводить платіж, ідентифікаційні дані платника, суму, призначення платежу, дату платежу, підпис платника та відомості про електронний цифровий підпис установи банку, штамп. На підтвердження внесення готівки представником позивача було надано оригінали дублікату чека від 28.03.2016 року та від 30.03.2016 року про прийнятий від ОСОБА_1 платіж 30.12.2013 року на рахунок, зазначений у депозитному договорі (т.2 а.с.93, 94).

Відповідачем на спростування наданих позивачем доказів на підтверження укладення між ним та відповідачем договору банківського вкладу та розміру вкладу будь-яких доказів не надано.

Оскільки зобов'язання за договором банківського вкладу банком не виконані, суд вважає, що наявні підстави для стягнення грошових коштів за цим договором.

ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 25 000 доларів США, відсотки за договором за період з 01.03.2014 року по 17.11.2014 року в розмірі 1 615,07 доларів США, не нараховані відсотки за період з 18.11.2014 року по 07.04.2016 року в розмірі 347,26 доларів США, пеню за період з 18.11.2014 року по 07.04.2016 року в розмірі 16 475,35 доларів США та три проценти річних за період з 18.11.2014 року по 07.04.2016 року в розмірі 1 041,78 доларів США.

Суд вважає, що оскільки сума вкладу в розмірі 25 000 доларів США, що станом на 07.02.2017 року за курсом НБУ (1 долар = 27,2627 грн.) еквівалентно 681 567 гривень 50 копійок, позивачу не повернута, вона підлягає стягненню з банку за рішенням суду.

Щодо стягнення з відповідача пені, то суд вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки представником позивача не обґрунтована. Зокрема, договором сплата пені не передбачена, а представником позивача не зазначено чим він керувався, висуваючи вимогу про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Щодо сплати процентів за договором за період з 01.03.2014 року по 17.11.2014 року в розмірі 1 615,07 доларів США, то суд вважає, що ця вимога має бути задоволена частково з таких підстав.

Представником позивача надана суду виписка по договору від 14.07.2014 року за №51722412 (т.1 а.с.40), з якої вбачається, що станом на 30.03.2014 року розмір процентів за договором становив 184,93 долари США.

За умовами договору строк його дії по 30.06.2014 року, а в подальшому він був пролонгований на 6 місяців.

Отже відповідно до пунктів 12 і 13 договору проценти по 30.06.2014 року мають виплачуватися в повному об'ємі з розрахунку 9% річних, а проценти за останні 6 місяців, які на момент розірвання договору ще не сплили, нараховуються за ставкою вкладу «За вимогою» з розрахунку 1% за фактичну кількість днів, що пройшли з дати оформлення вкладу чи з дати продовження мінімального строку, до дня розірвання договору.

Тому, розмір процентів за період з 01.03.2014 року по 30.06.2014 року становить 247,26 доларів США, що станом на 07.02.2017 року за курсом НБУ (1 долар = 27,2627 грн.) еквівалентно 6 740 гривень 98 копійок (за березень - 184,93 долари США, за період з 01.04.2014 року по 30.06.2014 року - /25 000 х 1% : 365 днів х 91 день = 62,33 долари США/; 184,93 долари США + 62,33 долари США = 247,26 доларів США).

За період з 01.07.2014 року по 17.11.2014 року мають нараховуватись проценти за ставкою 1% річних. Сума процентів за цей період становить 95,89 доларів США, що станом на 07.02.2017 року за курсом НБУ (1 долар = 27,2627 грн.) еквівалентно 2 614 гривень 22 копійки (25 000 доларів США х 1% : 365 днів х 140 днів = 95.89 доларів США).

Вимога про стягнення відсотків за період з 18.11.2014 року по 07.04.2016 року в розмірі 347,26 доларів США підлягає задоволенню. Розрахунок процентів наступний: 25 000 доларів США х 1% : 365 днів х 507 днів =347,26 доларів США, що станом на 07.02.2017 року за курсом НБУ (1 долар = 27,2627 грн.) еквівалентно 9 467 гривень 25 копійок.

Загальний розмір процентів за період з 01.03.2014 року по 07.04.2016 року становить 690,41 доларів США, що станом на 07.02.2017 року за курсом НБУ (1 долар = 27,2627 грн.) еквівалентно 18 822 гривні 44 копійки (247,26 доларів США + 95,89 доларів США +347,26 доларів США = 690,41 доларів США).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь три проценти річних за період з 18.11.2014 року по 07.04.2016 року в розмірі 1 041,78 доларів США.

Суд вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не наведено розрахунок, а також не зазначено на яку саме суму він просить нарахувати три відсотки річних. Крім того, позивач просить стягнути три відсотки річних у доларах США, що не передбачено чинним законодавством, адже використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.3 ст.533 ЦК України).

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про неможливість виконання ним зобов'язань за договором, що укладений в АР Крим, через обставини форс-мажору, що не залежать від волі сторін, а також відсутність можливості перевірити наявність грошових коштів на рахунку позивача через відсутність доступу до інформації щодо клієнтів, що уклали договори з філією банку в АРК, з посиланням на постанову Правління Національного банку України від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» з огляду на те, що договір вкладу укладений позивачем з юридичною особою ПАТ КБ «Приватбанк», місцезнаходження якої є м. Дніпропетровськ, отже той факт, що зазначений договір укладений в м. Севастополі не заслуговує на увагу та не звільняє відповідача від виконання своїх зобов'язань перед позивачем.

Разом з тим відмова банку в поверненні ОСОБА_1 належних йому грошових коштів суперечить вимогам ст.41 Конституції України, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1068 ЦК України.

Посилання представника відповідача на те, що позивач не надав доказів того, що він не звертався до автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» в Кримському федеральному окрузі Російської Федерації для отримання вкладу є безпідставним, зважаючи на те, що представник позивача заперечує отримання вкладу у Фонді, а відповідач не надав доказів на підтвердження зворотнього.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов знайшов своє підтвердження частково, а тому підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного ст.ст. 526, 533, 1058, 1060, 1061 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу в розмірі 25 000 доларів США, що станом на 07.02.2017 року за курсом НБУ (1 долар = 27,2627 грн.) еквівалентно 681 567 гривень 50 копійок, проценти в загальному розмірі 690,41 доларів США, що станом на 07.02.2017 року за курсом НБУ (1 долар = 27,2627 грн.) еквівалентно 18 822 гривні 44 копійки, а всього стягнути 25 690,41 доларів США (двадцять п'ять тисяч шістсот дев'яносто доларів США сорок один цент), що станом на 07.02.2017 року за курсом НБУ (1 долар = 27,2627 грн.) еквівалентно 700 389 гривень 94 копійки (сімсот тисяч триста вісімдесят дев'ять гривень дев'яносто чотири копійки).

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. В. Неганова