29 серпня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Таран Н.Г.
за участю секретаря судового засідання Двірко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення коштів за договором позики -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, про стягнення коштів за договором позики.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.03.2016 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поозики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 7400,00 грн. та зобов'язався їх повернути до 25.04.2016 р. Вказаний договір укладено у письмовій формі. Однак, по закінченню вище зазначеного терміну повернення коштів і по даний час ОСОБА_2 грошові кошти позивачу так і не повернув, внаслідок чого позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом за захистом особистих майнових прав.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за договором позики і у визначений строк не повернув суму боргу в повному обсязі.
Відповідач - ОСОБА_2 неодноразово повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою представника позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що 25.03.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 7400 грн. у позику.
Грошові кошти відповідно до вказаного договору позики були передані при його підписанні, що підтверджується договором позики та письмовою розпискою.
Сторони домовились, що повернення всієї суми позики позикодавець зобов'язаний повернути позичальнику до 25.04.2016 р.
На підставі ч. 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На час розгляду справи оригінали боргової розписки знаходиться в матеріалах справи, що підтверджує невиконання відповідачем зобов'язання про поверненню суми боргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Пунктом 6 вказаного договору позики встановлено, що у разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 50% від неповернутої суми позики.
Сума неповернутої позики відповідача становить 7400 грн. таким чином сума штрафу відповідно до п. 6 договору позики становить 3700 грн.
З огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме сплачена сума судового збору у розмірі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 625, 530, 1046, 1047, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 79, 88, 169, 209, 210, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення коштів за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані з розглядом даної справи - 551,20 грн. суму сплаченого судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту його проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи та не були присутні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 04.09.2017 р.

Суддя: Н.Г.Таран