Справа № 1412/585/12
Провадження № 4-с/487/71/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2017 року Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі головуючого судді: Павлової Ж.П.,

при секретарі: Табунщик К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Миколаєві, цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» про визнання дій державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

14.06.2017 року Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 неправомірними.

Заявник в своїй скарзі зазначив, що 07.05.2012 року Заводським районним судом м.Миколаєва було ухвалено рішення по цивільній справі №2/1412/2702/12 за позовом Прокурора Заводського району м.Миколаєва в інтересах Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

20.12.2012 року на підставі вищезазначеного рішення АТ «РОДОВІД БАНК» отримав виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернувся до Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області із заявою про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої було відкрито виконавче провадження № 36252962 з примусового виконання виконавчого листа.

31.05.2017 року АТ «РОДОВІД БАНК» отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.05.2017 року ВП № 36252962, яка винесена державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 Підставою для повернення виконавчого документу стало те, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними.

Посилаючись на вищенаведене, вважає, що дії державного виконавця Тищенко О.В., є неправомірними та такими, що порушують права та законі інтереси АТ «РОДОВІД БАНК», а тому підлягає скасуванню.

Представник заявника АТ «РОДОВІД БАНК» у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області до судового засідання не зявився, надав до суду заперечення, в яких просив в задоволені скарги ПАТ «РОДОВІД БАНК», відмовити.

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.05.2012 року, були задоволені позовні вимоги прокурора Заводського району м.Миколаєва в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 43100,70 грн.

На виконання вищезазначеного рішення, 20.12.2012 року був виданий виконавчий лист по справі 2/1412/2702/12.

30.07.2013 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа по справі № 2/1412/2702/12.

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.05.2017 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2, виконавчий лист №2/1412/2702/12 виданий 20.12.2012 року Заводським районним судом м. Миколаєва було повернуто стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини п'ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Їх, виконання є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Таким чином державний виконавець діяв усупереч наведеному вище, , що дає боржнику можливість не тільки уникнути виконання судового рішення, але в деяких частинах суттєво утруднити виконання або, взагалі, зробити виконання неможливим.

Так, за статтею 75 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції, що діяла на час винесення оскаржуваної постанови) у разі ухвалення судом рішення, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

За ст. 89 названого закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Зазначені дії виконавчою службою у повній мірі не виконані, що потягло за собою протиправну тяганину щодо виконання судового рішення.

Крім того, за ст. 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію"заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Названий перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню, крім випадків прямо передбачених іншими законами, не підлягає.

Державний виконавець повернув виконавчий документ з підстав не передбачених ні названою статтею ЗУ «Про виконавче провадження», ні іншими законами, при тому що рішення, на виконання якого воно проводиться, залишається в силі, а інших рішень, які б по іншому трактували та вирішували спірну ситуацію, судами не ухвалювалося.

За такого, скарга Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» підлягає задоволенню, оскільки державний виконавець не здійснив у повному обсязі дій з примусового виконання рішення та не організував примусового виконання рішення самостійно без участі боржника.

Керуючись статтями 209,210,383-387 ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачеві № 36252962 від 24.05.2017 року по виконавчому листу №2/1412/2702/12 виданого 20.12.2012 року Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 43100,70 грн.

Ухвала набирає чинності через пять днів з дня її винесення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва у строк та порядок, передбачений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Ж.П.Павлова