Справа № 234/8886/17
Провадження № 2-к/234/6/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Літовки В.В., секретар Білоусова М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за клопотанням Державної установи Управління пенсійного фонду Російської Федерації в Курській області про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду в Україні,-

В С Т А Н О В И В:

14.06.2017 року в Краматорський міський суд Донецької області надійшло клопотання Державної установи Управління пенсійного фонду Російської Федерації в Курській області про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Курська РФ від 03.06.2016 року з ОСОБА_1 стягнута сума незаконно отриманої пенсії в розмірі 51 396,68 рублів та судові витрати по оплаті державного мита 1 741,90 рублів. Вказане рішення набрало законної сили 02.08.2016 року та на території РФ не виконувалось. Заявник просить дозволити примусове виконання на території України вказаного рішення суду та стягнути вказані грошові кошти з боржника ОСОБА_1, яка мешкає: Україна, Донецька область, м.Краматорськ, бул.Краматорський, 6-101.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення клопотання вона заперечує, оскільки про дату судового засідання вона не була повідомлена належним чином. В задоволенні клопотання просить відмовити.

Дослідив матеріали справи, суд вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в України, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ст.4 ч.1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, установи юстиції Договірних Сторін надають правову допомогу у цивільних, сімейних і кримінальних справах відповідно до положень цієї Конвенції.

Згідно ст.5 Конвенції, при виконанні цієї Конвенції компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться один з одним через свої центральні органи, якщо тільки цією Конвенцією не встановлений інший порядок зносин.

Згідно ст.6 Конвенції, договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом

виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі

речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

Згідно п.1.7 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом ДСА України від 27.06.2008р. № 1092/5/54, суди України з питань надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах взаємодіють з іноземними компетентними органами через головні територіальні управління юстиції та Міністерство юстиції України.

Згідно п.1.8 Інструкції, головні територіальні управління юстиції взаємодіють з іноземними компетентними органами з питань надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах через Міністерство юстиції України, яке відповідно до положень міжнародних договорів України є центральним органом України з питань надання міжнародної правової допомоги в цивільних справах (далі - Центральний орган України).

Окрім того, згідно п.2 ст.54 Конвенції країн СНД від 22.01.1993 року «Про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам», суд, який розглядає клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією конвенцією, дотримані. В разі дотримання цих умов, суд виносить рішення про примусове виконання рішення іноземного суду.

Згідно п. «б» ст.55 вказаної Конвенції, у визнанні та у наданні дозволу на примусове виконання судового рішення, яке винесено на території іншої держави може бути відмовлено у разі, якщо відповідач не приймав участі в процесі внаслідок того, що йому або уповноваженій ним особі не було своєчасно та належним чином вручено повідомлення про виклик до суду.

Вказана обставина є, також, підставою для відмови у задоволенні клопотання про визнання та виконання рішення іноземного суду в Україні згідно ст.396 ч.2 п.2 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що про дату та час судового засідання відповідач ОСОБА_1 повідомлялася міжнародним листом, що суперечить нормам Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року. Розписок відповідача ОСОБА_1 щодо її обізнаності про дату судового засідання в Ленінському Районному суді м.Курська РФ 03.06.2016 року, коли і було винесено рішення по суті позовних вимог, суду не надано.

На підставі вищенаведеного клопотання Державної установи Управління пенсійного фонду Російської Федерації в Курській області про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду в Україні задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.390 -398 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання Державної установи Управління пенсійного фонду Російської Федерації в Курській області про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду в Україні, - відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В.Літовка