Провадження № 22-ц/779/1357/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Василишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання рішення недійсним та скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним рішення Івано-Франківського міськвиконкому та скасувати Державний акт про право на приватну власність на землю ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою, крім того, при приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 міською радою не було враховано відмостку біля «глухих» стін шириною 1 м., щоб забезпечити йому вільний прохід до будинку з усіх сторін.

Просив зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійсненні ним права користування земельною ділянкою, площею 0,0249 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, не чинити перешкод у користуванні та звільнити земельну ділянку шириною 1м. та довжиною 20м. розташованої біля «глухої» стіни будинковолодіння по Островського, 18а/4 від її майна, визнати рішення виконкому Івано-Франківського міської Ради народних депутатів № 317 від 17 вересня 1996 року про надання ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки, площею 0,00822 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд недійсним, скасувати Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 03 червня 1998 року на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що при прийнятті оскаржуваного рішення виконкомом Івано-Франківської міської Ради народних депутатів № 317 від 17 вересня 1996 року не були враховані положення викладені в його ж рішенні № 250 прийнятому 18 липня 1995 року, а саме, що всім службам які займаються приватизацією земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків і ведення садівництва необхідно враховувати відмостку біля «глухих» стін шириною 1 м., щоб забезпечити вільний прохід до будинку з усіх сторін.

Крім того, судом не враховано, що відмостка площею 20 кв.м. згідно рішення № 250 зі сторони земельної ділянки ОСОБА_3 йому була встановлена та передана у власність інженером-землевпорядником виконкому Івано-Франківської міської ради восени 1995 року.

Вказує, що вилучення з його користування земельної ділянки площею 20 кв.м. згідно вимог земельного законодавства не проводилося.

Також місцевим судом не взято до уваги те, що при приватизації земельної ділянки в порушення вимог п. 2.20 ДБН 79-92 не дотримано відстані не менше 1 м. від межі суміжної земельної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав по вищенаведених мотивах.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Представник виконкому Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку був повідомлений.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у його відсутності на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами.

09 листопада 1978 року ОСОБА_1 отримав у власність спадкове майно після смерті батька, яке складається з 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, а ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті матері ще 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 19 серпня 2009 року ОСОБА_1 на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 29 серпня 2007 року є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0249 га по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківського міської Ради народних депутатів від 17 вересня 1996 року № 317 ОСОБА_3 передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0863 га. по АДРЕСА_2.

На підставі даного рішення ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 03 червня 1998 року, згідно якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0822 га по АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗК України в редакції від 18 грудня 1990 року розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Статтею 17 ЗК України від 18 грудня 1990 року визначався певний порядок та підстави надання громадянам у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1 ст. 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року).

В спірному випадку, відповідач ОСОБА_3 у визначений законом спосіб отримала земельну ділянку площею 0,0822 га. у приватну власність.

Разом з тим, докази щодо порушення права позивача на земельну ділянку шириною 1м. та довжиною 20м. на цей час відсутні.

Зокрема, як встановлено судом першої інстанції, у позивача на час отримання Державного акту ОСОБА_3, не було оформлене право власності на земельну ділянку. Будь-який правовстановлюючий документ щодо передачі йому у власність спірних 1м. відсутній.

Оформляючи у 2007 році право власності на землю, з приводу спірної площі ОСОБА_1 вимог не заявляв, як і з часу оформлення права власності ОСОБА_3 будь-яких заперечень щодо захоплення частини його земельної ділянки не подавав.

Таким чином, право вимоги ОСОБА_1 щодо захоплення відповідачем частини належної йому земельної ділянки не доведено, а такі твердження не заслуговують на увагу.

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову у частині визнання недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківського міської Ради народних депутатів № 317 від 17 вересня 1996 року та, відповідно, скасування Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 03 червня 1998 року.

Вірним є висновок суду і в частині вирішення позовної вимоги щодо зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою та зобов'язання ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку шириною 1 м, довжиною 20 м розташованої біля «глухої» стіни. Окрім наведених вище підстав колегія суддів звертає увагу і на те, що будь-яких об'єктивних доказів щодо чинення відповідачем перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою ОСОБА_1 не представлено.

Щодо посилання апелянта на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 1997 року у справі за позовом ОСОБА_1, за яким було зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою шириною 1 м, довжиною 20 м, розташованої біля «глухої» стіни будинковолодіння по АДРЕСА_3, то таке неналежне, оскільки з огляду на предмет спору та склад учасників процесу не має преюдиційного значення для вирішення даного спору.

Неналежним є і посилання ОСОБА_1 як на доказ передачі йому у власність частини земельної ділянки довжиною 20м. та шириною 1м. на рішення Виконкому Івано-Франківської міської ради № 250 від 18 липня 1995 року з огляду на наступне.

Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Івано-Франківського міської Ради народних депутатів від 18 липня 1995 року № 250 «… вирішено всім службам, які займаються приватизацією земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків і ведення садівництва врахувати відмостку біля «глухих» стін шириною 1 м., щоб забезпечити вільний підхід до будинку з усіх сторін», - таке не містить зобов'язання та не стосується конкретних осіб.

Вчинений на цьому рішенні запис від руки інженера-землевпорядника про передачу у власність позивача частини земельної ділянки не має правового значення, оскільки не є правовстановлюючим документом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції, а тому підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин