справа №619/3254/16-ц
провадження №2/619/291/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

за участю: секретаря судового засідання Ломанової І.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя;

за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна членів сім'ї.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя;

В підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що з відповідачем по даній справі вона перебуває в шлюбі, зареєстрованому 24 липня 1999 року в Прудянській селищній раді Дергачівського району Харківської області. На час подачі нею позову у провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходилася цивільна справа за позовом відповідача ОСОБА_3 про розірвання їх шлюбу.

За час шлюбу сторонами було по договору купівлі-продажу від 05.09.2001 року придбано житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 Дергачівського району Харківської області. За час шлюбу стан житлового будинку та надвірних будівель і споруд було поліпшено. Вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складає 246431 грн.

Позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

В провадження Дергачівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна членів сім'ї.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_4 посилається на те, що 18 листопада 2016 року йому стало відомо про те, що громадянка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя при розірванні шлюбу. Перш за все, вважає, що позовні вимоги, викладені ОСОБА_1 в позовній заяві від 07.11.2016 року, є необґрунтованими та юридично нікчемними, а тому не підлягають задоволенню судом, виходячи з вимог діючого законодавства.

Як вказує ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, що за час шлюбу (1999-2001р.р.) з ОСОБА_3 по договору купівлі-продажу від 05.09.2001 року придбано житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1.

У той же час за вищевказаний період перебування в шлюбі до придбання цього будинку з надвірними будівлями позивачка ОСОБА_1 в 2000 році народила доньку, а далі протягом 6 років знаходилася у відпустці по догляду за дитиною, а її чоловік ОСОБА_3 не мав самостійного заробітку (доходу), оскільки не працював, а займався веденням домашнього господарства разом з іншими членами сім'ї, дохід від якого був спільною власністю сім'ї. Крім того, подружжя після реєстрації шлюбу не мало окремого самостійного житлового будинку, а проживало у будинку позивача ОСОБА_4 разом із членами сім'ї позивача ОСОБА_4, що підтверджується таким письмовим доказом, як домова книга.

З вищевказаних обставин ОСОБА_4 вважає безспірним факт, що вказане придбане майно не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вони не мали фінансової можливості самостійно придбати вказане нерухоме майно. Більш того, фактично харчувалися за рахунок позивача ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_4 та члени його сім'ї протягом тривалого часу (1986-2001 р.р.) займалися веденням домашнього господарства, а саме вирощуванням корів та продажем молока та м'яса. Завдяки вищевказаній спільній роботі членів сім'ї позивача ОСОБА_4 вдалося накопичити певні грошові кошти, які згідно договору купівлі-продажу від 05.09.2001 року було використано на придбання житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1

В уточненій позовній заяві ОСОБА_4 просив виділити йому 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на цю частку, як спільного сумісного майна членів сім'ї.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_4 не визнала.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав позов ОСОБА_1, позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав в повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_4 визнав.

Позивач ОСОБА_4 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, як докази в справі, приходить до наступного.

На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, зареєстрованому 24 липня 1999 року в Прудянській селищній раді Дергачівського району Харківської області.

Від спільного подружнього життя подружжя ОСОБА_3 має доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвано (а.с. 27-28).

У відповідності до договору купівлі-продажу, засвідченого від 05.09.2001 року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Власенко І.В. за реєстровим номером 1210, ОСОБА_3 придбав житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 Дергачівського району Харківської області за 10100 грн. Оцінка вищевказаного нерухомого майна становила 18610 грн. (а.с.14).

Стан житлового будинку та надвірних будівель і споруд було поліпшено, побудовано самочинну прибудову літ. «а-2» та переобладнано самочинно приміщення 1-3 в житлову кімнату. Самочинна забудова має вартість 87151 грн. Вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складає станом на 25.11.2016 року - 246431 грн. (а.с. 32).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 своєї постанови №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз'яснив судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд приходить до висновку про те, що придбаний будинок на адресою АДРЕСА_1 Дергачівського району Харківської області не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не надала суду відповідних доказів, при наданні пояснень остання не назвала точну суму їхніх з чоловіком грошових заощаджень, за яку суму було придбано будинок. При цьому ОСОБА_1 посилалася на те, що певна сума грошей була у її чоловіка, а іншу суму вони брали в борг, але не вказала коли, у кого і на підставі якого документу (договору чи розписки) були взяті гроші в борг. Єдину суму, яку вона вказала, це 100 доларів США, які надала її мати ОСОБА_7 чоловікові ОСОБА_3, але останній, будучи допитаним у якості свідка, категорично заперечував факт надання грошей колишньою тещею.

Позивач ОСОБА_4 довів суду про те, що між членами його сім'ї, а саме ним, сином ОСОБА_3, дружиною ОСОБА_8, донькою ОСОБА_9 малася угода про придбання житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 Дергачівського району Харківської області, для їх сім'ї, за їх спільні кошти, отримані від ведення підсобного господарства, але з документальним оформленням будинку на сина ОСОБА_3 Колишня невістка ОСОБА_1 жодного відношення до придбання цього будинку не мала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що її брат ОСОБА_3 одружився у 1999 році. В 2000 році у нього народилася донька. В 2001 році вона, мати, батько та брат вирішили придбати будинок, який зареєстрували на брата ОСОБА_3 Невістка ОСОБА_1 господарством не займалася. В поліпшенні будинку, а саме будівництві прибудови, вони участі не приймали, так як її зводив брат самостійно за свої особисті кошти. Свідок допомагала шпалери клеїла, їх покійний дідусь клав цегляну кладку. До 1999 року свідок мешкала на ст. Нова Козача, а потім повернулася додому.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що з 1986 року по 2001 рік члени його сім'ї - дружина, син, донька і він займалися веденням домашнього господарства, а саме вирощували корів, продавали м'ясо-молочні продукти. В 1999 році одружився син ОСОБА_10, мешкали молоді у його будинку. В 2000 році у них народилася дочка. Син з невісткою ходили жити до батьків невістки, але повернулися назад, так як там були погані умови проживання, газ за неуплату був відключений. В серпні 2001 року син повернувся і вони на сімейній раді вирішили придбати будинок для їх родини, підшукували варіанти. Невістка в цьому участі не приймала. Придбали будинок в с. Цупівка за кошти всіх вленів сім'ї ОСОБА_4 за гроші, отримані від ведення підсобного господарства, але вирішили оформити будинок на ім'я сина. Будинок придбали 05.09.2001 року за 18 000 грн., а в договорі було вказано за 10 600 грн. Син займався бізнесом, заробляв гроші, провів опалення в будинку, зробив ремонт і почав проживати в ньому з колишньою дружиною і дочкою. В 2005 році син прибудував прибудову, яка недобудована до цього часу. В вересні 2015 року невістка поїхала жити до матері. Син розлучився з ОСОБА_1 Остання веденням господарства не займалася, тому не має права претендувати на будинок.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що з 1986 року по 2001 рік він займався веденням домашнього господарства разом з батьком, матір'ю та сестрою. Вони тримали крупну рогату худобу, гусей, курей і за рахунок продажу м'ясо-молочних продуктів жили. В 1999 році він одружився, мешкали в його батьків. В 2000 році народилася дочка. Вони уходили жити до батьків дружини, але в серпні 2001 року повернулися до його батьків. Вирішили сім'єю придбати будинок, підшукували варіанти, придбали будинок в с. Цупівка за кошти батьків та його і сестри від ведення господарства. Оформили будинок за домовленістю на його ім'я. Будинок придбали 05.09.2001 року за 18000 грн., а в договорі було вказано за 10600 грн. Свідок займався бізнесом, провів опалення в будинку, зробив ремонт і почав проживати в ньому з колишньою дружиною і дочкою. В 2005 році прибудував прибудову, яка недобудована до цього часу. В вересні 2015 року дружина поїхала жити до матері, а потім вони розірвали шлюб.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_7 давала гроші його сестрі ОСОБА_1 на придбання будинку, який вони придбали в 2000 році в с. Цупівка. Вона давала 100 доларів США. В 2009-2010 роках була продана машина батька матір'ю і він та сестра отримали по 500 доларів США. Сестра будувала прибудову і мати їй давала: пісок, труби, уголки, які були у них в дворі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що її дочка ОСОБА_1 в 1999 році вийшла заміж за ОСОБА_3, мешкала у сватів. Донька дивилася за їхнім господарством. Потім у дочки народилася дитина і сват вигнав їх з будинку. Діти прийшли до неї жити і через три місяці вирішили придбати будинок. У них грошів не було, тому вона дала їм 100 доларів США. Зять сказав, що гроші на будинок вони займуть. Діти придбали будинок. В будинку почались роботи. Зять просив гроші в борг 8000 грн. і 10000 грн. Вони повернули 8000 грн., а другу суму вона їм пробачила. Від продажу автомобіля в 2007-2008 р.р. вона дала сину та доньці по 500 доларів США. Вона віддала їм труби, арматуру, машину піску і т.д. Будинок дочка з зятем придбали в 2001 році.

Суд критично розцінює пояснення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_7 в частині надання ОСОБА_1 грошей, так як жодним іншим належним та допустимим доказом ця обставина не підтверджена.

Згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, суд вважає, що оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не зверталися з позовними вимогами до суду про право власності на їх частки, тому частки ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є рівними.

Судом було встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Дергачівського району Харківської області, має самочинну прибудову літ. «а-2» та самочинно переобладнане приміщення 1-3 в житлову кімнату.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані чи будуються на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням вудівельних норм і правил. Особа, яка здійснила чи здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

У відповідності до ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатації не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню з вищенаведених підстав, а про грошові витрати на придбання будівельних матеріалів, їх вартість та кількість, позивач не повідомила суду.

При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави недоплачену суму судових витрат у розмірі 181 грн. 43 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88 ЦПК України, ст.ст 331, 368, 372, 376 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями без урахування самочинного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спільної сумісної власності.

В іншій частині в задоволенні позова ОСОБА_1 - відмовити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями без урахування самочинного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спільної сумісної власності.

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями без урахування самочинного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спільної сумісної власності.

В іншій частині в задоволенні позова ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави недоплачену суму судових витрат у розмірі 181 грн. 43 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення апеляційної скарги через Дергачівський районний суд. Мотивувальна частина рішення буде виготовлена 23 серпня 2017 року.

Суддя Л. О. Якименко