Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1099/17 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 30 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Житомирського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 червня 2017 року,

встановила:

У січні 2017 року Житомирський міський центр зайнятості (далі Центр) звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 17981,40 грн., які були безпідставно нею отримані, як допомога по безробіттю.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_2 перебувала на обліку у Центрі, як безробітна з 09 грудня 2008 року по 07 червня 2009 року та з 14 грудня 2011 року по 04 березня 2013 року. За вказаний період отримала допомогу по безробіттю на загальну суму 17981,40 гривень.

За наслідками проведеної перевірки встановлено, що з 13 січня 1997 року по 18 вересня 2014 року відповідач була зареєстрована фізичною особою-підприємцем.

ОСОБА_2 не повідомила Центр, що вона є зайнятою особою та перебувала на обліку як безробітна. У відповідності вимог п. 3 ст. 36 Закону України «Про зайнятість населення», та враховуючи, що відповідач була повідомлена належним чином про необхідність повернення коштів, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 червня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що оскаржуване рішення ухвалене без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів. Зазначає, що несвоєчасне виконання посадовими особами державних органів постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 07 липня 2008 року щодо припинення її підприємницької діяльності призвело до того, що працівниками Центру не перевірено інформацію, чи була вона під час постановки та перебування на обліку у центрі зайнятості зареєстрованою, як суб'єкт підприємницької діяльності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Частина 3 ст. 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_2 перебувала на обліку у Житомирському міському центрі зайнятості як безробітна з 09.12.2008 по 07.06.2009 та з 14.12.2011 по 04.03.2013. ОСОБА_2 зверталась до Центру зайнятості з проханням надати їй статус безробітної з виплатою допомоги по безробіттю до вирішення питання свого працевлаштування (а.с. 7, 8).

Разом з тим, відповідач зазначила у даних заявах, що не зареєстрована як суб"єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається та інших доходів не має (а.с. 7, 8). Доказів того, що вона повідомляла позивача про наявність судового рішення від 07 липня 2008 року щодо припинення її підприємницької діяльності не встановлено.

Згідно довідок № 1992 та № 1993 від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_2 в період з 09.12.2008 по 06.05.2009 отримала допомогу по безробіттю в сумі 1776,78 гривень та в період з 14.12.2011 по 03.03.2013 - 16204,62 гривень (а.с. 9,10).

Актом № 1068 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 19 жовтня 2016 року встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру ОСОБА_2 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем з 13 січня 1997 року по 18 вересня 2014 року (а.с.5).

Згідно висновку вказаного розслідування відповідач в період перебування на обліку у Центрі як безробітна з 09.12.2008 по 07.06.2009 та з 14.12.2011 по 04.03.2013 належала до категорії зайнятого населення (а.с.5).

У зв'язку з цим наказом Житомирського міського центру зайнятості від 19 жовтня 2016 року № 298 про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю, було вжито заходів по поверненню коштів у сумі 17981,40 грн., виплачених останній у вигляді допомоги по безробіттю.

24 жовтня 2016 року ОСОБА_2 отримала листа Житомирського міського центру зайнятості від 21.10.2016, з якого вбачається, що останній запропоновано повернути сплачені їй кошти (а.с. 11, 15).

Закон України «Про зайнятість населення» визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Відповідно до підпункту «б» пункту 3 статті 1 Закону України від 1 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що в Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи (ст. 2 зазначеного Закону).

Статтею 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачені умови та тривалість виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. У разі, коли кошти не повернено в установлений строк, питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку відповідно до законодавства.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.07.2008 року по справі № 2-а-8338/08 задоволено позов Державної податкової інспекції у м. Житомирі до ОСОБА_2 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (а.с.31-32).

Посилання відповідача на несвоєчасність виконання посадовими особами державних органів вищевказаної постанови, а також на те, що працівниками Центру не перевірено інформацію, чи була вона під час постановки та перебування на обліку у центрі зайнятості зареєстрованою як суб'єкт підприємницької діяльності є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі Закону) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі: прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності; смерті фізичної особи - підприємця; постановлення судового рішення про оголошення фізичної особи померлою або визнання безвісно відсутньою; постановлення судового рішення про визнання фізичної особи, яка є підприємцем, недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності; постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (частина 3 статті 46 Закону).

Згідно частини 3 статті 49 Закону, суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

Державний реєстратор зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.

Статтею 47 даного Закону передбачений порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням.

Відповідно даних Єдиного державного реєстру ОСОБА_2 з 13 січня 1997 року зареєстрована, як фізична особа-підприємець, а запис про державну реєстрацію припинення її підприємницької діяльності, як фізичної особи-підприємця датується 18 вересня 2014 року (а.с. 12-13, 14).

Таким чином, в період з 13.01.1997 по 18.09.2014 відповідач належала до категорії зайнятих осіб.

За таких обставин, суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: