Справа № 351/890/16-ц
Номер провадження №2/351/53/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

з участю секретаря Маланчук С.Г.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивував тим, що на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору його бабі ОСОБА_6, яка померла 19.11.2005р. та його дядьку ОСОБА_3, який помер 24.03.2013р. належав житловий будинок по вул. Чорновола, 37 в с. Троїця в Снятинському районі. Також, на праві приватної власності ОСОБА_6 належала земельна частка (пай) площею 25,7 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Троїцької сільської ради. Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги за законом 1/2 частини вказаного майна стали її сини: ОСОБА_3 та відповідач - батько позивача ОСОБА_4. Дядько позивача вступив в управління спадковим майном, батько ж його спадщину не прийняв. Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем другої черги за законом став його брат- відповідач ОСОБА_3, який із спадкодавцем на час його смерті не проживав та із заявою про прийняття спадщини не звертався, а тому є таким, що спадщину не прийняв. На час смерті дядька ОСОБА_3 позивач проживав разом із ним, хоча і не був прописаний, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Однак, у звязку з тим, що свідоцтво про право власності було видано на ОСОБА_6, а також у звязку із втратою оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) позивач не має можливості належним чином оформити спадщину. Просить визнати на ним право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та на земельну частку (пай) площею 25,7 в умовних кадастрових гектарах.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Позивач зазначив, що постійно, а також на час смерті ОСОБА_3 проживав разом із ним та прийняв спадщину. Просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову не заперечив.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить справу розглядати у його відсутності.

Суд, дослідивши і перевіривши зібрані докази в їх сукупності, а саме: свідоцтво про право особистої власності від 06.12.1988р.; виписку з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 21.09.2015р.; сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ОСОБА_7 від 26.07.2002р.; довідки Троїцької сільської ради від 23.05.2016р. № 393, № 394, № 394/1; свідоцтво про смерть ОСОБА_6 від 19.11.2005р.; довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 24.05.2016р. № 707/01-09, № 706/01-09; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 від 25.03.2013р.; відмову Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 24.05.2016р.; довідку Троїцької сільської ради від 16.11.2016р.,- приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України"Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності"від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ«Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року№ 885-ХІІбуввведений в діюЗакон України "Про власність".

Пленум Верховного Суду України упостанові від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"(далі Постанова) роз'яснив, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цьогоЗакону(з 15.04.1991року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Із показів свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, допитаних в судовому засіданні вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживав однією сім'єю із своїм дядьком померлим ОСОБА_3 близько двох останніх років до смерті останнього.

Враховуючи те, що станом на 15.04.1991 року спадкове будинковолодіння відносилося до категорії колгоспний двір, в якому були зареєстровані та проживали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та яким належало по 1/2 частині спірного будинковолодіння. З дня смерті ОСОБА_10 в управління спадковим майном вступила його дружина ОСОБА_11, яка посвідчила в користь позивачів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заповіт, які в свою чергу є спадкоємцями за заповітом в рівних частках, належного їй на праві власності майна. Інших спадкоємців немає.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник може пред'явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог частини 4статті 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачами, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.1ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідност.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що спірне господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991р. були зареєстровані та проживали: ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Крім того, ОСОБА_6 на праві власності на підставі сертифікату про право власності належала земельна частка (пай) розміром 25,7 в умовних кадастрових гектарах. Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв її син ОСОБА_3, який на час смерті матері проживав разом із нею та вступив в управління спадковим майном. Після його смерті в управління спадковим майном вступив позивач, який проживав на час смерті свого дядька разом із ним та є таким, що прийняв спадщину. Відповідач батько позивача ОСОБА_3 спадщину не прийняв. Інших спадкоємців немає. А тому, за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок по вул. Чорновола, 37 в с. Троїця Снятинського району, а також, на земельну частку (пай) площею 25,7 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Троїцької сільської ради

На підставі наведеного, ст.ст. 328, 392, 1218, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.11, 60, 209, 214 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Чорновола, 37 в с. Троїця Снятинського району, Івано-Франківської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай), що розташований на території Троїцької сільської ради Івано-Франківської області, площею 25,7 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до сертифікату на право за земельну частку (пай) серії ІФ № 0086244, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 303, виданого на ОСОБА_6, яка померла 19.11.2005р..

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Сегін І.Р.