АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження:22-ц/791/1477/17 Доповідач: Склярська І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого Склярської І.В.,

суддів : Пузанової Л.В.,

Фурман Т.Г.,

секретар Чертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Корабельний районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ «Дельта банк» про переведення прав та обов'язків на частку у спільному майні за договором, визнання права власності на частку нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2011 року з ОСОБА_4 на її користь було стягнуто 1 420 056,10 грн. боргу за договором позики, яке ОСОБА_4 не виконує.

Матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що у ОСОБА_4 відсутнє майно та кошти на яке можна звернути стягнення для погашення заборгованості за рішенням суду.

Разом з тим, ОСОБА_4 уклала із ОСОБА_5 договір про спільну діяльність з метою придбання житлового будинку, з господарчими будівлями та спорудами разом із земельною ділянкою, на якій вони розташовані площею 0,2421 га в АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 на виконання умов цього договору купила вищезазначений житловий будинок з земельною ділянкою.

Посилаючись на умови договору про спільну діяльність вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначене вище майно належить на праві спільної сумісної власності, змінивши в доповненнях: на праві спільній частковій власності.

За викладених обставин, позивач, як кредитор ОСОБА_4 має право на звернення стягнення на частку боржника, в тому числі шляхом переведення на неї прав та обов'язків співвласника- боржника, з проведенням відповідного перерахунку, у зв'язку з чим, з урахуванням додаткових доповнень до позовної заяви посилаючись на ст.ст.317,319,358,366,367 ЦК України просила:

1)перевести на неї права та обов'язки співвласника- боржника ОСОБА_4 на частку її майна в спільній частковій власності зі ОСОБА_5, тобто на ? частки будинку№3, ? частки господарських будівель та ? частки земельної ділянки загальною площею 0,2421 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

2)визнати за нею право власності на ? частку будинку №3, ? частку господарських будівель та ? частку земельної ділянки загальною площею 0,2421 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

3)зменшити суму боргу ОСОБА_4 перед нею до суми, що дорівнює різниці між остатком суми боргу і вартістю зазначеної частки;

а також стягнути з ОСОБА_4 на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 липня 2017 року в задоволені позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01 березня 2011 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 стягнуто суму боргу в сумі 1420056,10 грн. (т.1 а.с.8-9)

Постановою відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні від 11 травня 2011 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-1003/10 від 29.03.2011 року про стягнення з з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 1420056,10 грн. та судових витрат (а.с.28). Рішення суду не виконано, що сторонами визнається.

Під час виконання рішення суду було встановлено, що 20 квітня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір №1 про спільну діяльність (простого товариства).

Предметом даного договору визначено, що:

учасники за цим договором приймають на себе зобов'язання об'єднати свої вклади і спільно діяти для досягнення спільної мети;

на підставі цього договору учасники зобов'язуються спільно діяти з метою придбання житлового будинку та господарських будівель, разом з земельною ділянкою, площею 0,2421 га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1, а також спільно діяти в проведенні ремонтних робіт, оплаті комунальних послуг, інших обов'язкових платежів для утримання і обслуговування придбаного спільно майна та здійснення спільного використання придбаного майна, отримання і погашення кредиту, згідно кредитного договору.

При цьому придбання вищезазначеного будинку разом з господарськими будівлями та земельної ділянки здійснюється ОСОБА_5 на своє ім'я(т.1 а.с.217).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7, як кредитор, вважаючи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 співвласниками житлового будинку з господарськими будівелями, земельної ділянки, площею 0,2421 га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1, направила зазначеним особам листи - пропозиції щодо надання згоди на виділ ? частки вищезазначеного майна, продажі ? частки цього майна для звернення вилучених коштів на погашення боргу (а.с.31,32).

Відповідно до ст. 366 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Відповідно до положень ст.ст. 1133-1140 Цивільного кодексу України для договорів простого товариства суттєвими є умови про взаємні права та обов'язки учасників спільної діяльності, обов'язки кожного з них, розмір та порядок передання учасниками грошових та майнових внесків у спільну діяльність, питання координації спільних дій учасників або ведення спільних справ, умови про правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, порядок його використання та покриття витрат на його утримання, участь сторін договору у результатах спільних дій, строк дії договору та умови його припинення.

Відповідно до ч.1 ст.1134 ЦК України, внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Для майнових вкладів учасників договору, а також майна, яке буде створене (придбане) внаслідок їхньої спільної діяльності, встановлюється правовий режим спільної часткової власності.

З договору №1 про спільну діяльність від 20 квітня 2008 року, який є договором простого товариства, вбачається, що ОСОБА_5 зобов'язалася придбати житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, площею 0,2421 га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 на своє ім'я, здійснити отримання кредиту для його придбання на своє ім'я, після погашення кредиту здійснити переоформлення 50% права власності в об'єкті нерухомості ОСОБА_4, учаснику-2; здійснити вклад в порядку і розмірах, встановлених договором (п.3.1.).

ОСОБА_4, як учасник-2 , зобов'язалася при отриманні кредиту ОСОБА_5 бути поручителем за зобов'язаннями кредитного договору та спільно з позичальницею здійснювати його погашення; здійснити вклад в порядку і розмірах, встановлених договором (п.3.2.).

21.04.2008 року ОСОБА_5 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір на суму 200 000 дол. США строком до 21.04.2028 року , за умовами якого (п.1.4.) він надавався позичальниці саме на придбання будинку житлового, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а в забезпечення виконання зобов'язання банком приймається застава майна, що придбано, а також порука ОСОБА_4 (п.2.1.) (а.с.225-229).

ОСОБА_5 придбала 21.04.2008 року за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу: житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.116) та земельну ділянку площею 0,2421 га за цією ж адресою (а.с.117), зареєструвавши в установленому законом порядку своє право приватної власності на зазначене майно.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором були укладені: договір іпотеки, предметом якого є вищезазначене нерухоме майно (а.с.234), договір поруки, поручителем за яким є ОСОБА_4 що сторонами визнається, а також договір поруки, поручителем за яким є ОСОБА_8

Зазначений договір простого товариства не містить умов щодо вкладів його учасників, безпосередньо вкладу ОСОБА_4, та внесення нею з урахуванням ст. 1134 ЦК України, майна, яким вона володіла на праві власності.

Внесення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майна, яким вони володіли на праві власності для майнових вкладів, не доведено, також не доведено створення (придбання) внаслідок їхньої спільної діяльності майна, для якого мав би бути встановлений правовий режим спільної часткової власності.

За умовами договору простого товариства ОСОБА_5 зобов'язалася здійснити переоформлення права власності ОСОБА_4 на 50% будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 0,2421 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 після погашення кредиту.

Всіма сторонами визнано, що кредит непогашений, наявне судове рішення про стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

До особливостей договору простого товариства належить те, що учасники договору простого товариства беруть зобов'язання об'єднати свої вклади, у процесі реалізації договору створюється спільне майно за рахунок внесків, виробленої продукції та доходів, яке належить учасникам на праві спільної часткової власності, а враховуючи, що об'єднання вкладів за договором не відбулося та спірне майно (житловий будинок і земельна ділянка) придбано (створено) не внаслідок діяльності простого товариства, підстави для визначення його як об'єкта спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4, набутого за договором простого товариства від 20.04.2008 року, відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2421 га за цією ж адресою є об'єктом спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4, набуте за договором простого товариства від 20.04.2008 року.

За викладених обставин, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 366 ЦК України.

Таким чином, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції пославшись на те, що оскільки сторони не узгодили між собою розмір (вартість) вкладів у спільну діяльність, їх різновид, спосіб їх внесення та строки їх внесення, що є істотними умовами договору про спільну діяльність та передбачено п.5 договору, то договір про спільну діяльність 20.04.2008 року між сторонами не є укладеним, тобто не несе для сторін такого договору жодних юридичних наслідків (не створює для сторін такого договору жодних прав та не покладає обов'язків), на думку судової колегії є передчасним, оскільки зазначений договір не є предметом спору, а є доказом по справі, оцінка якому повинна надаватися в установленому процесуальним законом порядку, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про необхідність виключення з мотивувальної частини рішення висновки суду про те, що договір є неукладеним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 липня 2017 року залишити без змін, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки суду про те, що договір є неукладеним.

Ухвала набуває законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Фурман