У х в а л а

29 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що від спільного подружнього життя з ОСОБА_2 у них народилися діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від

02 березня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

Неповнолітній син ОСОБА_6 є дитиною-інвалідом і потребує постійної уваги, у зв'язку з чим вона змушена працювати на 0,75 % ставки лікаря-ендоскопіста. Неповнолітній син ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку з 2007 року з діагнозом криптогенна епілепсія фармакорезистентна з частими генералізованими нападами.

У травні 2016 року на консультації у дитячого нейрохірурга повідомили про необхідність імплантації нейростимулятора Demipulse фірми Cyberonics, який коштує 440 925 грн 60 коп.

У звязку з тим, що у неї не було можливості самостійно придбати нейростимулятор, вона звернулась до родичів, знайомих, колег та просто небайдужих людей за допомогою.

Відповідач відмовився надавати будь-яку фінансову допомогу на придбання нейростимулятора. Вона оплатила рахунок-фактуру № 160802-111 на суму

440 925 грн 60 коп. двома квитанціями від 03 серпня 2016 року № 16099025 на суму 356 000 грн 00 коп. та 12 серпня 2016 року № 16152626 на суму 84 925 грн 60 коп. Їй за допомогою небайдужих людей вдалося зібрати 108 720 грн 18 коп. безповоротної допомоги, а суму 334 809 грн 00 коп. вона була змушена взяти в борг.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, у розмірі 2/3 частин від необхідної суми для повернення боргу, а саме 223 206 грн 00 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_6 у сумі 166 102 грн 71 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що необхідність у додаткових витратах на дитину викликана особливими обставинами, а саме станом її здоров'я, а законом обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків.

З висновками суддів не можна не погодитися з огляду на таке.

Статтею 180 СК Українипередбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Отже, кожен із батьків зобов'язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов'язки щодо несення таких витрат.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав вважати, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків з участі у додаткових витратах понесених при лікуванні свого сина ОСОБА_6, а відтак суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_2 із висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

В касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить зупинити виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, відмовити.

Клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про зупинення виконання рішення Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 10 травня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович