Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Шаповаловій С.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 17.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CNL-204/054/2008 від 17.03.2008 року, за умовами якого Позивач надав відповідачу кредит у сумі 30 000,00 доларів США, строком до 17.03.2023 року. Проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі плаваючої процентної ставки, що становить 5,99 відсотків на рік.

В якості забезпечення зобов*язань ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL-204/054/2008 від 17.03.2008 року, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_2 17.03.2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов*язалась відповідати перед позивачем за повне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_1 боргових зобов*язань.

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору зобовязання позичальником ОСОБА_1 щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються, у звязку з чим станом на 25.07.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 31 004,15 доларів США (тридцять одна тисяча чотири доларів США 15 центів), яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 25039 доларів США 22 центів, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 5964 доларів США 93 центів, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог в повному обсязі наполягав з підстав викладених в позові.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з тих підстав, що кредитний договір між сторонами укладений із істотними порушеннями та не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому правочин вчинений між сторонами є недійсним. З цих підстав просив у задоволені позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явилася, через канцелярію суду надала письмові заперечення, в яких просить суд в задоволенні позовних вимог заявлених до неї відмовити з тих підстав, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов*язання за договором повинно бути пред*явлено в судовому порядку в межах строку погашення чергового платежу за основним зобов*язанням, або з дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту. Оскільки сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов*язань, перебіг позовної давності встановлений ст. 261 ЦПК України до боржника та обчислення встановленого ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред*явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов*язань настала з наступного дня за датою платежу, передбаченого кредитним договором. Позивач своє право протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов*язання не реалізував, тим самим строк позовної давності до вимог заявлених до неї як поручителя сплив.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 17.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CNL-204/054/2008 від 17.03.2008 року, за умовами якого Позивач надав відповідачу кредит у сумі 30 000,00 доларів США, строком до 17.03.2023 року. Проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі плаваючої процентної ставки, що становить 5,99 відсотків на рік, про що надано копію договору № CNL-204/054/2008 від 17.03.2008 року, копію меморіального валютного ордеру № 1 від 17.03.2008 року, копії кредитної заявки.

Також між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 від 09.06.2009 року, додатковий договір № 1 від 17.03.2010 року та додатковий договір № 1 від 15.08.2014 року, про що надано відповідні копії з додатками.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 509, 526, 610, 611, 624, 625, 651, 1050 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином у строки та в порядку відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як встановлено судом та перевірено доказами, що відповідач ОСОБА_1 І,О. в період дії договору свої зобовязання за договором виконував невчасно та не в повному обсязі, у звязку з чим станом на 25.07.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 31 004,15 доларів США (тридцять одна тисяча чотири доларів США 15 центів), яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 25039 доларів США 22 центів, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 5964 доларів США 93 центів.

В своїх запереченнях відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що підписання договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитних послуг з посиланнями на ст. 11 Закону України «При захист прав споживачів».

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Згідно ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

П. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів"визначає, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.

Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.

Отже, вказаний договір кредитний договір, є укладеними, про що свідчать підписи кожної із сторін і є обов'язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу), інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Загальними вимогами для чинності правочину згідност. 203 ЦК Україниє зміст правочину, який не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслдків, що обумовлені ним.

Так, сторони за вказаними договорами на дату укладення Договорів, які є предметом спору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що не заперечується ними.

Зовнішнє волевиявлення відповідало їх внутрішній волі, умови договору є їм зрозумілими, що підтверджується змістом договорів, відповідно до яких, ці договори сторонами прочитані, відповідають їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами сторін.

При оформлені кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений з ним та обсягом обов*язків покладених на нього, як сторону правочину, про що свідчить його підпис у договорах і наведені обставини також не спростовано у судовому засіданні

Отже, відповідач до підписання договору, а в наступного додаткових договорів які відповідач укладав із банком до 2014 року включно, мав можливість ознайомитися з їх умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договорів, проте договори були підписані, так кредитний договір виконувався сторонами, а саме відповідач сплачував платежі, про що представник відповідача підтвердив у судовому засіданні, крім того це підтверджується виписками по особовому рахунку відкритого на ім*я відповідача.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він після підписання договору оспорював або намагався змінити умови договору, розірвати відразу після його укладення, навпаки відповідач сплачував кошти на умовах договору та додаткових договорів до нього, що свідчить про прийнятність для них умов кредитного договору на момент укладення.

На думку суду кредитний договір не суперечить загальним принципам цивільного права, положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України, а тому твердження ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання за договором укладеним з позивачем, виконував не належним чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені до нього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи вимоги заявлені до відповідача ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

В якості забезпечення зобов*язань ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL-204/054/2008 від 17.03.2008 року, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_2 17.03.2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов*язалась відповідати перед позивачем за повне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_1 боргових зобов*язань, про що надано відповідну копію.

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №1 від 09.06.2009 року ,додатковий договір № 1 від 17.03.2010 року до договору поруки.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ст..543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Разом з цим, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Боржник, а відтак і поручитель, узяв на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 17.03.2023 року, сплачуючи її частинами-щомісячними платежами згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобовязань внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

В судовому засіданні суд встановив, що останній платіж в погашення заборгованості 18.07.2014 року, а наступний термін платежу за кредитним договором визначений додатком до договору Графіком погашення заборгованості, встановлений до 18.08.2017 року. Який в свою чергу ОСОБА_1 не здійснив, та з цього часу виникла прострочена заборгованість. Вказані обставини сторонами не оспорювались.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 18.08.2014 року, предявити вимоги до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Кредитним договором передбачено виконання грошових зобовязань шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком, а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

Крім того, суд встановив, що банк вимогу до поручителя в межах 6 місяців після 18.08.2014 року не пред*явив.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_2, як поручителя за кредитним договором, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вимогами до відповідача ОСОБА_2

Вказана позиція суду повністю узгоджується із правовою позицією, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 29.03.2017 року у справі № 6-3087цс16.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, підтверджений документально.

На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 251-253, 256-261, 509, 526, 530, 554,559, 610, 611, 624, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», , рахунок 0200 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, заборгованість за кредитним договором № CNL-204/054/2008 від 17.03.2008 року в сумі 31004 (тридцять одна тисяча чотири) доларів США 15 центів, яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 25039 доларів США 22 центів, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 5964 доларів США 93 центів.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», , рахунок 0200 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, судовий збір в сумі 11539 (одинадцять тисяч п*ятсот тридцять дев*ять) грн. 38 коп.

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко