Провадження № 2-о/201/150/2017
У Х В А Л А

21 серпня 2017 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ходаківський М.П., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, група невстановлених співробітників банку, які числяться на сайті Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 в порядку окремого провадження звернувся до суду із указаною заявою, де заінтересованими особами є ОСОБА_2, ОСОБА_3, група невстановлених співробітників банку, які числяться на сайті Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Указана заява надійшла до суду 18 серпня 2017 року та передана згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19 серпня 2017 року судді Ходаківському М.П.

Ознайомившись із заявою, вважаю, що вона підлягає поверненню з огляду на наступне.

Так, положеннями ст. 257 ЦПК України встановлено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду України.

Як вбачається із заяви заявник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Виходячи з положень ст. 115 ЦПК України вбачається, що якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що поставляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Ураховуючи указані приписи процесуального законодавства та зважаючи на те, що зареєстрованим місцем проживання заявника не є Соборний (Жовтневий) район м. Дніпра, а також те, що останній проживає за межами України, а тому справа не підсудна Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська і підлягає поверненню заявнику для звернення до належного суду.

Керуючись ст. 109, 110, 115, 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, група невстановлених співробітників банку, які числяться на сайті Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про встановлення факту, що має юридичне значення повернути заявнику.

Розяснити заявнику його право на звернення до Верховного Суду України з відповідним клопотанням.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня її отримання.

Суддя М.П. Ходаківський