Справа № 366/865/17 Головуючий у І інстанції Тетервак Н.А.
Провадження № 22-ц/780/3588/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 52 23.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

23 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Сушко Л.П., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Іванківського районного споживчого товариства на рішення Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року у справі за позовом Іванківського районного споживчого товариства до ОСОБА_2 про відшкодування працівником шкоди, завданої при виконанні трудових обов'язків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 2496 грн. 30 коп., завданої працівником при виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 07.12.2015 року, відповідно до розпорядження № 91 від 03.12.2015 року, ОСОБА_2 була прийнята до Іванківського районного споживчого товариства продавцем магазину ТПП с. Макарівка Іванківського району Київської області.

7 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність. Посаду зазначено у Переліку посад і робіт працівників, із якими можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність.

28.02. 2017 року до чергової частини Іванківського ВП Вишгородського відділу ГУ НП в Київській області від ОСОБА_2 надійшло повідомлення, що в магазині с. Макарівка Іванківського району Київської області на вхідних дверях пошкоджено замки.

Під час проведення перевірки слідчими органами було встановлено, що факт крадіжки з магазину не підтвердився, а нестача, яка утворилася в магазині, спричинена непрофесійними діями продавця.

28.02.2017 р. було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, внаслідок якої виявлено нестачу в розмірі 2496 грн. 30 коп., що підтверджується актом інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей від 28.02. 2017 р.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 відмовилася добровільно відшкодувати нанесену нею шкоду, Іванківське районне споживче товариство звернулося з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь 2496 грн. 30 коп. матеріальної шкоди та судовий збір.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає про безпідставність відхилення судом першої інстанції такого доказу, як висновок Іванківського ВП Вишгородського відділу ГУ НП в Київській області від 05.05.2017р., який беззаперечно свідчить про те, що відповідальність за цілісність та збереження товару в магазині несла виключно відповідач. Вважає також неправильним висновок суду про невідповідність Акту інвентаризації, складеного позивачем, вимогам передбаченим наказом Міністерства фінансів України від 17.06.2015р № 572. Серед доводів апеляційної скарги позивач також зазначає, що суд не надав належної оцінки доказам, підтверджуючим розмір нанесених відповідачем збитків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками в цілому погоджується.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням по Іванківському районному споживчому товариству від 03.12.2015 року ОСОБА_2 зараховано продавцем за сумісництвом ТПП с. Макарівка районного споживного товариства - з оплатою згідно штатного розпису з 7 грудня 2015 року. (а.с. 6)

07.12.2015 року Іванківське районне споживче товариство та ОСОБА_2 - продавець магазину в с. Макарівка, уклали Типовий договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого продавець бере на себе зобов'язання по збереженню товарно-матеріальних цінностей,переданих їй у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, а адміністрація зобов'язана створити працівнику умови, необхідні для належної роботи і забезпечення повного збереження довірених йому(продавцю) матеріальних цінностей.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" судам роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст. 130 КЗпП України неодержані підприємством, установою, організацією прибутки не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню працівником.

Крім того, у абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" судам роз'яснено, що, виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст. ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Звернувшись до суду із даним позовом, Іванківське районне споживче товариство стверджувало, що відповідач - продавець ОСОБА_2 недобросовісно виконувала свої трудові обов'язки, допустила недостачу товарно-матеріальних та грошових коштів в магазині с. Макарівка в сумі 2 496 грн. 30 коп., що підтверджується Актом інвентаризації опису товарно-матеріальних цінностей від 28 лютого 2017 року.

Надаючи оцінку Інвентаризаційному опису товарів, матеріалів та грошових засобів від 28 лютого 2017 року, суд першої інстанції вірно зазначив, що зазначеним описом встановлено наявність товару в магазині на суму - 19 236 грн. 60 коп.

Відповідно до копії Товарно-грошового звіту Іванківського РСТ № 8 з 2502.2017 по 28.02.2017р., залишок на 01.03.2017р. становить 21 732,90 грн. (а.с. 48)

Вказані вище докази, не містять інформації, яка б підтверджувала розмір завданої підприємству прямої шкоди, неправомірності дій відповідача ОСОБА_2 чи невиконання нею або неналежне виконання трудових обов'язків, а також її вини.

Підприємство не надало суду доказів на підтвердження обставини, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, чи мали доступ до магазину інші працівники, за відсутності продавця ОСОБА_2

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Іванківського районного споживчого товариства відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: