29 серпня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Губської Я.В.
при секретарі Балан Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», моторне (транспортне) Страхове Бюро України про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди
29.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «СК «Україна», МТСБУ з позовом про відшкодування шкоди в солідарному порядку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав, викладених в позові підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з*явилися, повідомлялися належним чином про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не надали, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність на підставі доказів, наданих позивачем.
Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України майнова шкода, завдана діями фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, що завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як встановлено в судовому засіданні, 12.04.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_2 під керуванням автомобіля НОМЕР_1 та водія ОСОБА_4 під керуванням автомобіля НОМЕР_2.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.05.2016 року воідя ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП по факту ДТП 12.04.2016 року та йому призначене адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Зазначена постанова набула чинності, даних про її скасування у справі немає. (а.с. 43).
Таким чином, обставини ДТП, яка сталася 12.04.2016 року є встановленими при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не оспорюються в даному судовому засіданні, та є обовязкові для суду при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП.
Суд приходить до висновку, що шкода, завдана позивачу спричинена неправомірними діями водія ОСОБА_2 відповідача по справі. Доказів на підтвердження того, що шкода завдана не з його вини відповідачем суду не надано. Також не представлено суду доказів в обґрунтування того, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с. 33-34), який був пошкоджений внаслідок ДТП 12.04.2016 року.
Судом встановлено, що власником автотранспортного засобу ІЖ 2717ВП5ТДА д.н. НОМЕР_3 є ОСОБА_3 за даними РСЦ МВС України в Харківській області.
За відомостями, вказаними в позові відповідальність або власника транспортного засобу, або водія застрахована в ПАТ «СК «Україна» з посиланням на поліс цивільної відповідальності А!5694221 з терміном дії до 20.08.2016 року.
Однак суд зазначає, що даних на підтвердження того, що поліс ПАТ «СК «Україна» АI5694221 є дійсним або укладеним станом на 12.04.2016 року суду не надано. Навпаки, за даними централізованої бази даних МТСБУ, які є в свобідному доступу поліс АI5694221 станом на 12.04.2016 року не є дійсним та даних про наявність полісу за даними автомобіля НОМЕР_4 також відсутні.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного.
Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року по справі 6-2808цс15, згідно якої «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.»
Таким чином, враховуючи, що позивачем пред*явлені вимоги перш за все до винної особи в ДТП водія ОСОБА_2, який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом та визнаний винним в ДТП 12.04.2016 року, суд вважає за необхідне стягнути саме з нього шкоду, завдану позивачеві.
Підстав для стягнення суми відшкодування з ПАТ «СК «Україна» та МТСБУ суд не вбачає, оскільки суду не надані належні та допустимі відомості про наявність та чинність полісу страхування, укладеного з ПАТ «СК «Україна» станом на дату ДТП та дані про наявність правових підстав для стягнення страхового відшкодування з МТСБУ.
Також, відсутні підстави для стягнення шкоди в солідарному порядку з власника автотранспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 під час ДТП.
Відповідно до вимог ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
Вимогами п. 2.2. Правил дорожнього руху України передбачено, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України).
Доказів на підтвердження того, що власник транспортного засобу ОСОБА_3 спричинив шкоду позивачу спільними діями разом з водієм, маючи з ним єдність наміру, суду під час розгляду справи не надано, у зв*язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 будь-якої шкоди на користь позивача та відмовляє в задоволенні цих позовних вимог в повному обсязі за недоведеністю.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Відповідно до розяснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що в результаті неправомірних дій та порушення ПДР України водієм ОСОБА_2 під час ДТП позивачу завдано моральних та душевних страждань, він хвилювався, змінився його нормальний життєвий уклад та ті обставини, що він певний час втратив можливість користуватися транспортним засобом у звязку з його ремонтом, який йому необхідний був для роботи та відпочинку.
Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню у розмірі 1000 грн. з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.
Відповідально до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору.
Стосовно витрат позивача у розмірі 600 грн. на проведення оцінювання суд відмовляє, оскільки дані витрати не відносяться до судових відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,169, 88, 208, 212-215,218, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
В інший частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя :