Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року

Волноваський районний суд, Донецької області

у складі: головуючого: судді - Мохова Є.І.

при секретарі - Бридня О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадщину за законом, який потім уточнила, свої доводи мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_3, яка мешкала разом із нею однією сім'єю в будинку, належному позивачу, в АДРЕСА_1. Після смерті матері лишилась спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 14,09 га на території Благодатненської селищної ради Волноваського району, яка належала їй на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Оформити своє право на спадщину у встановленому порядку через нотаріуса не може, оскільки втрачений оригінал правовстановлюючих документів на спадкове майно, в зв'язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду. Відповідач є її рідною сестрою та має право на спадщину як спадкоємець першої черги. Інших спадкоємців не має, заповіт відсутній.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, своєю заявою просить справу розглянути за її відсутність, позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надіслала суду заяву, в якій позов визнала і просить справу розглянути за її відсутності, тому суд вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно до свідоцтва про смерть на ім'я ОСОБА_3, спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у селищі Благодатне, Волноваського району, Донецької області, про що виконкомом Благодатненської с/ради Волноваського району Донецької області 29.12.2003 зроблено актовий запис за номером 26 (а.с.5).

Відповідно до наявних у справі свідоцтв про народження та шлюб, позивач та відповідач є рідними доньками спадкодавця. Позивач ОСОБА_1 в зв'язку з укладанням 23.12.1978 року шлюбу змінила дівоче прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_1 (а.с.8).

З наявного у справі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.03.1984 року, зареєстрованому в БТІ м.Волноваха 26.02.1985 року, вбачається, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_2, тобто у селищі, де померла спадкодавець ( а.с.9).

Відповідно до довідки від 23.08.2017 року №950/102-17, наданої відділом Держгеокадастру у Волноваському районі, спадкодавець ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 14,09 га, кадастрові номери: НОМЕР_1 та НОМЕР_2, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташована на території Благодатненської селищної ради Волноваського району Донецької області, за межами населених пунктів, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 04.07.2005 року за № 70 (а.с.16).

З довідки Волноваської державної нотаріальної контори від 28.08.2017 року №2184/01-16 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалася (а.с.14-15).

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, у тому числі з правовідносин.

Відповідно до статей 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст.1217 ЦК України передбачено здійснення спадкування за заповітом або за законом.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ч.2 ст.1220 ЦК України).

Згідно із ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частиною 1 статті 125 та частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України ( в редакції, чинній на час відкриття спадщини) передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після отримання її власником документу, який посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами 1, 3 та 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Приписами частини 3 статті 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Наявні у справі докази у своєї сукупності свідчать, що на час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом із спадкодавцем у належному позивачу на праві власності будинку у с.Благодатне, про відмову від прийняття спадщини вона не заявляла, тому відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідач своєю заявою до суду визнала ці обставини та їх не спростувала.

Аналіз приведених судом доказів свідчить, що спадкодавцю ОСОБА_3 належить на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 14,09 га, яка розташована на території Благодатненської селищної ради, Волноваського району, Донецької області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 04.07.2005 року за № 70, оригінал якого втрачено. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, відповідно до приписів частини третьої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, а тому позов про визнання права власності на спадщину за законом підлягає задоволенню у повному обсягу.

На підставі ст.ст. 328, 1216-1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст.125,126 ЗК України, керуючись ст.ст. 27, 31, 60, 131, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 14,09 га, кадастрові номери: НОМЕР_1 та НОМЕР_2, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташовану на території Благодатненської селищної ради Волноваського району Донецької області, за межами населених пунктів, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 04.07.2005 року за № 70, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд в продовж десяти днів з дня його проголошення.

Оригінал рішення знаходиться у матеріалах цивільної справи № 221/4186/17 року, що знаходиться у архіві Волноваського районного суду Донецької області.

Суддя: Є.І.Мохов