АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/7496/16-ц Головуючий суддя І інстанції Токарєва Н. М.
Провадження № 22-ц/790/4233/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівниками державному підприємству, установі, організації
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Леськів Е.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заподіяної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заподіяної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 грудня 2013 року між сторонами укладено трудовий договір, відповідач був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів. У період з 01 листопада 2014 року по 05 листопада 2014 року ОСОБА_3 здійснював перевезення і доставку товару кількома містами України на автомобілі марки Mercedes Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1. На ім'я відповідача було видано довіреність від 12 серпня 2014 року зі строком дії до 12 лютого 2015 року, за змістом якої ОСОБА_3 уповноважений виступати у стосунках з контрагентами (покупцями) ФОП ОСОБА_2 з метою передання останнім товарно-матеріальних цінностей, отримання грошей від імені Довірителя у будь-якому місці в територіальних межах України. Для виконання доручення ОСОБА_3 мав право отримувати грошові кошти за передані товарно-матеріальні цінності, давати розписки контрагентам (покупцям) Довірителя в отриманні коштів, забезпечувати належне та своєчасне транспортування коштів, їх збереженість до моменту передання Довірителю. У період часу з 01 листопада 2014 року по 05 листопада 2014 року з автомобіля, яким керував ОСОБА_3 у м. Миколаєві, були викрадені грошові кошти у сумі 184000,00 грн., отримані відповідачем від контрагентів ФОП ОСОБА_2 в якості оплати за поставлений товар.

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 184000,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, яка була завдана відповідачем неналежним виконанням прийнятого на себе обов'язку по збереженню грошових коштів, а також судовий збір.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що саме відповідач отримував грошові кошти, належні позивачу, від контрагентів останнього під звіт за разовою довіреністю, і тому ОСОБА_3 повинен нести матеріальну відповідальність у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції, виходив з того, що втрата коштів сталася не з вини відповідача, а через неправомірні дії сторонніх осіб.

З висновком суду щодо підстав для відмови у задоволенні позову судова колегія не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем без створення юридичної особи, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00, виданого 26 грудня 2003 року (а.с.5).

Згідно трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, укладеного 12.12.2013 р. та зареєстрованого 13.12.2013 р. у Харківському міському центрі зайнятості за № 9, відповідач прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів.

Відповідно до умов договору, працівнику встановлено п'ятиденний робочий тиждень із режимом роботи з 09-00 години до 18-00 години, перерва з 13-00 години до 14-00 години, розмір заробітної плати складає 1200 грн. та визначений за згодою сторін (а.с.6-8).

Трудовий договір між сторонами розірвано 31 грудня 2014 року в односторонньому порядку на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року звільнення ОСОБА_3 з посади водія фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули) визнано незаконним, змінено формулювання звільнення ОСОБА_3 з звільнення за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України на звільнення за п. 3 ст. 38 КЗпП України, стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 вихідну допомогу у сумі 3600,00грн., заборгованість по заробітній платі у сумі 11822,91грн., середній заробіток у сумі 11625,94грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 500,00грн. (а.с.80-84).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції було змінено в частині мотивів визнання звільнення ОСОБА_3 незаконним, рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року в частині зміни формулювання звільнення та стягнення вихідної допомоги - скасовано, у задоволенні позову в цій частині - відмовлено (а.с.85-88).

Судом встановлено, що під час перебування сторін у трудових правовідносинах до обов'язків відповідача входило виконання роботи водія на автомобілі марки Mercedes Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1, транспортування та передання контрагентам позивача товарно-матеріальних цінностей, отримання грошових коштів за їх поставку, транспортування та передача грошових коштів позивачу.

Матеріалами справи підтверджено, що грошові кошти, які є предметом спору, ОСОБА_3 отримав під звіт на підставі довіреності від 12 серпня 2014 року, товарно-транспортних та видаткових накладних.

За змістом довіреності від 12 серпня 2014 року ОСОБА_3 був уповноважений виступати у стосунках із контрагентами ФОП ОСОБА_2 з метою передання останнім товарно-матеріальних цінностей, отримання грошей від імені ФОП ОСОБА_2 та транспортувати їх в касу останнього. Для виконання вказаного доручення ОСОБА_3 був зобов*язаний забезпечувати збереження коштів до моменту передання ФОП ОСОБА_2

Як вбачається з витягу з кримінального провадження № 0006229, 07 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Центрального РВ Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області із заявою про таємне викрадення невстановленою особою грошових коштів у сумі 184000,00грн. з автомобілю марки Mercedes Sprinter, реєстраційний номер НОМЕР_1 у період часу з 03.11.2014р. по 05.11.2014р.

Між тим, винні особи на цей час не встановлені, факт злочину у встановленому законом порядку не підтверджений.

За таких обставин, ОСОБА_3, як особа, що отримала грошові кошти під звіт, несе за них повну відповідальність, в цій частині доводи ФОП ОСОБА_2 є обґрунтованими. Розмір спричиненої шкоди 184000,00 грн. відповідач не оспорює.

Однак, згідно із вимогами ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Стаття 234 КЗпП України передбачає можливість поновлення судом строків, передбачених ст. 233 КЗпП України, у разі пропуску їх з поважних причин.

Як роз'яснено у пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками №14 від 29 грудня 1992 року, судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст.233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

За змістом п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Пропуск без поважних причин строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові.

Із пояснень представника позивача в суді апеляційної інстанції вбачається, що відповідач повідомив позивача про зникнення коштів одразу після події, що сталася ще до повернення ОСОБА_3 із відрядження 05 листопада 2014 року.

Отже, позивач ОСОБА_2 був обізнаний про спричинення йому шкоди ще в липні 2014 року, між тим з цим позовом до суду звернувся лише 25.10.2016 року, тобто з пропуском позовної давності.

Питання про поновлення пропущеного строку позивач не порушує, доказів поважності пропуску цього строку матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, підстави для його поновлення відсутні, а тому відмовляє у задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення районного суду підлягає зміні в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_2.

Виходячи з наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 313-315, 317, 319 ЦПК України , судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року - змінити в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_2.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

Р.М. Піддубний