У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 8 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частки від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Посилалась на те, що син проживає з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач не цікавиться дитиною, не бере участі у його утриманні, тому просила про задоволення позову.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 8 лютого 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 30 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Тернопільської області від 8 лютого 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 6 вересня 2008 року по 17 листопада 2014 року перебували у шлюбі.

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_6

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною другою ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, встановивши, що дитина проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні, а відповідач частково надає матеріальну допомогу на утримання дитини і протилежного не довів, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Обґрунтовуючи незаконність рішення суду першої інстанції, відповідач у апеляційній скарзі посилався на те, що він перебуває на обліку у Тернопільському міськрайонному центрі занятості як безробітний, має нерегулярний, мінливий дохід, і надав довідку Тернопільського міськрайонного центра занятості від 28 грудня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції, та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ч. 2 ст. 303 ЦПК України).

Вирішуючи справу та приймаючи нові докази, а саме довідку про доходи, видану 9 жовтня 2015 року, неможливість подання якої до суду першої інстанції апеляційний суд не встановив, та довідку Тернопільського міськрайонного центра занятості щодо перебування відповідача на обліку по безробіттю, видану 26 січня 2016 року, апеляційний суд обґрунтував наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції обставиною, яка виникла після його ухвалення, що є недопустимим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 8 лютого 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Є.П.Євграфова Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І.Мостова