АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, Головного управління Національної поліції у м. Києві про стягнення грошової майнової компенсації, моральної шкоди та упущеної вигоди,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення його позову до КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Київської міської державної адміністрації (далі по тексту - КМДА), Київської міської ради (далі по тексту - КМР), Головного управління Національної поліції у м. Києві про стягнення грошової майнової компенсації, моральної шкоди та упущеної вигоди.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Зазначає про те, що судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви, оскільки обраний спосіб забезпечення позову є співмірним з заявленими позовними вимогами.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/9584/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Кириченко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
В судовому засіданні Куценко О.В. в інтересах КП «Київблагоустрій», Ходорич О.М. в інтересах КМР, КМДА, Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що постановлена судом ухвала є законною та обґрунтованою.

В судове засідання представник Головного управління Національної поліції у м. Києві не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває вищезазначена справа.

17 липня 2017 року представником позивача - ОСОБА_1 подано клопотання про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу нежилих приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі надання підрядів чи доручень третім, як фізичним, так і юридичним особам на вчинення будь-яких дій, будь-яким способом, будь-якими особами, у тому числі комунальним, громадським та приватним підприємствам, органам місцевого самоврядування, в тому числі із забороною вчиняти їм правочини, дії по демонтажу, знесенню зазаначених нежилих приміщень, що належать ОСОБА_2 на праві власності.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що даний спосіб забезпечення позову не стосується предмету спору, а також не має відношення до виконання майбутнього рішення суду.

Такий висновок суду є правильним.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-які стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як убачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Виходячи із обставин заявленого позову колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено вірні висновки про відсутність підстав для вжиття заходів по його забезпеченню, оскільки позовні вимоги та вимоги у заяві мають різний предмет спору. Заборона відповідачам вчиняти дії щодо демонтажу нерухомого майна жодним чином не впливає на можливе рішення суду про стягнення матеріальної шкоди, завданої демонтажем нерухомого майна ОСОБА_2 у серпні 2016 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування правильної по суті ухвали суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_7 про забезпечення позову не убачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль