Справа № 153/264/17 Провадження № 22-ц/772/1556/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 53Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Копаничук С.Г., Стадника І.М., секретар Агеєва Г.В., за участі представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до директора Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області ОСОБА_4, Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с.Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області про визнання дій дискримінаційними, протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановила:

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила: визнати дії директора ОСОБА_5 ступенів с.Велика Кісниця дискримінаційними та протиправними щодо позивача (в порушення ст. ст. 24, 43 Конституції України та ст. ст. 2-1, 5-1, 184 КЗпП України), зобовязавши директора школи забезпечити ОСОБА_3 педагогічним навантаженням відповідно до ст. 25 Закону України «Про загальну середню освіту». Також просила, стягнути втрачений заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням індексації.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачем 07.09.2016 року, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, було виявлено розбіжності між оригіналом та копією наказів №36 «Про попередній розподіл навчального навантаження педагогічних працівників на 2015-2016 навчальний рік».

В копії наказу №36 в графі «Вороновська Світлана Володимирівна» змінено порядковий номер, предмет спеціалізації та відсутні дві години природознавства.

Позивач вважає, що відносно неї були здійснені порушення, що мають ознаки дискримінації, зокрема, директором ОСОБА_4 були порушені її право на працю та заробітну плату.

Також, на думку позивача, директор школи порушив ст. 24 Конституції України та ст. 2-1 КЗпП України, відібравши навантаження без згоди позивача та надавши його вчителеві з більшим педагогічним навантаженням, вчинивши дискримінаційні дії щодо неї.

Підтвердженням дискримінації щодо ОСОБА_3 є те, що години математики ОСОБА_6, від яких вона відмовилась, були передані вчителю фізики ОСОБА_7, в якого на момент розподілу було 12 годин, а у позивача лише 2 години, проте ОСОБА_7 не має освіти за спеціальністю «математика», а є вчителем фізики та креслення.

Також позивач зазначила, що її заява, подана 19.08.2015 року залишилась без розгляду на час видачі наказу №53 від 28.08.2015 року, а аналогічні заяви вчителів ОСОБА_8 та ОСОБА_7, подані пізніше, були задоволені директором школи в наказі №53.

Зважаючи викладене, позивач вважає свої права порушеними, а тому звернулась до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема, суд залишив поза увагою факт того, що невидача наказу про допуск до роботи позивача є порушенням її прав; незрозумілим для апелянта є те, з яких доказів суд встановив, що на роботу позивач не вийшла; суд відійшов від суті позову та зробив хибний висновок про те, що позивач відстоює своє право на працю, хоча вимогами позову позивач просила визнати дії відповідача протиправними та дискримінаційними.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-х років з 11.10.2014 року до 10.06.2017 року.

Відповідно до копії наказу №36 від 14.05.2015 року «Про попередній розподіл навчального навантаження педагогічних працівників на 2015-2016 навчальний рік» вчителька природознавства ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, їй надано 2 години природознавства в 5 класі з 01.09.2015 року.

Копією наказу «Про розподіл навчального навантаження педагогічних працівників на 2015-2016 навчальний рік» №36 від 14.05.2015 року, що вчительці інформатики ОСОБА_3 не розподілено педагогічне навантаження на 2015-2016 навчальний рік, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 3 років.

Згідно з копією наказу «Про розподіл навчального навантаження педагогічних працівників на 2015-2016 навчальний рік» №53 від 28.08.2015 року вчительці інформатики ОСОБА_3 не розподілено педагогічне навантаження на 2015-2016 навчальний рік, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до 3 років.

19.08.2015 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до директора ОСОБА_5 ступенів с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області про задоволення її законних прав, які були порушені при попередньому розподілі педагогічного навантаження на 2015-2016 навчальний рік та надати години для викладання, що відповідають її фаховій педагогічній освіті.

ОСОБА_4 провів відповідну роботу і запропонував ОСОБА_3 3 години інформатики в початкових класах та 2 години фізики в 9 класі, забравши їх на один навчальний рік у вчителів, які теж не мають повного тижневого навантаження.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову за недоведеністю обставин викладених в позові та передчасністю заявлених вимог про захист права на працю.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що 10.09.2015 року ОСОБА_3 зверталась з позовом до цих же відповідачів з вимогами визнати розподіл педагогічного навантаження на 2015-2016 навчальні роки проведеними з порушенням, про зобовязання дирекції школи виправити порушення, забезпечивши позивача педагогічним навантаженням не меншим ніж було на момент виходу у відпустку по вагітності, та з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував того, що обставини, викладені в останній позовній заяві - про визнання дій директора дискримінаційними, та обставини, викладені в позовній заяві за 2015 рік, є тотожними.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11.01.2016 року (залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.04.2016 року) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3, а ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні заяви про перегляд рішення суду, яке набрало законної сили.

Ухвалюючи рішення 11.01.2016 року, Апеляційний суд Вінницької області, прийшов до висновку, що позивач, ОСОБА_3, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-х років (з 11.10.2014 року по 10.06.2017 рік), не перервала відпустку по догляду за дитиною та на роботу не вийшла, а отже, у директора школи відсутні підстави враховувати та визначати позивачу педагогічне навантаження при його розподілі. Від так, порушення трудових прав позивача не відбулось.

Крім цього, встановлено, що позивач, після ухвалення апеляційним судом рішення у згаданій справі (за позовом 2015 року), звертався із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, в якій зазначав про розбіжності між змістом двох однакових наказів директора школи № 36 та про інші обставини, вказані в останньому позові. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року в задоволенні вимог заявника відмовлено. При цьому апеляційний суд, дійшов до висновку, що обставини, викладені заявницею, не є нововиявленими обставинами, і могли бути дослідженні при розгляді спору по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судовим рішенням від 11.01.2016 року у справі, в якій брали участь ті самі особи, встановлено, законність дій дирекції школи при розподілі навчального навантаження на 2015-2016 роки. З часу ухвалення цього рішення, обставини не змінились (крім тієї, що на момент розгляду даної апеляційної скарги, позивач звільнена з займаної посади).

Позивач при розгляді даного спору, просить визнати дії дирекції школи дискримінаційними.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що в даному випадку не можливо стверджувати про наявність дискримінації по відношенню до позивача, оскільки, як встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, навантаження не розподілялось у звязку з перебуванням в спірний період позивача у відпустці по догляду за дитиною та не перериванням такої відпустки, а від так, позивач не обґрунтував та не довів факт заподіяння обмеження відносно неї при розподілі навчального навантаження.

Відсутність дискримінації по відношенню до позивача підтверджується тією обставиною, що позивач відмовилась виходити на роботу із зменшеним педагогічним навантаженням, яке їй було запропоновано. Проти даної обставини не заперечував в судових засіданнях її представник, як при розгляді позову про визнання розподілу педагогічного навантаження незаконним, так і при розгляді даної апеляційної скарги.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання дій директора школи дискримінаційними не підлягають задоволенню.

Також не підлягає задоволенню і вимога про стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням індексації, оскільки, відповідно до ст. 15 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», особа має право на відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданих їй унаслідок дискримінації. Вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивач не ставить. Вимога ж про стягнення втраченого заробітку розглядається в порядку КзПП України при розгляді трудових спорів про поновлення на роботі внаслідок незаконного звільнення, про незаконне відсторонення від роботи, про несвоєчасну виплату або не виплату заробітної плати, тощо.

Колегія суддів вважає, що позивач подала позов про визнання дій директора школи дискрімінаційними з метою подальшого перегляду судового рішення у іншій справі, яке набрало законної сили за позовом ОСОБА_3 про визнання розподілу педагогічного навантаження проведеним з порушенням, про виправлення порушення, про зобовязання вчинити дії та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Це є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд, зокрема, порушено принцип юридичної визначеності, який є одним із основних фундаментальних аспектів верховенства права та передбачає повагу та дотримання принципу остаточності рішень суду, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи.

Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обовязкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3.

Статтею 308 ЦПК України закріплено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_9

Судді : /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.