АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Окармус О.М.

за участю: апелянта, її представника, представників позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, припинення права власності на 1/2 частку квартири, визнання права власності на квартиру за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2017 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, припинення права власності на 1/2 частку квартири, про визнання права власності на квартиру.

Позовні вимоги обгрунтовувала слідуючими обставинами.

Вона є дочкою ОСОБА_4, який з 1994 року був наймачем квартири в АДРЕСА_2, Кіцманського району Чернівецької області, яка була на балансі ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів». В 2001р. її батько добився права на приватизацію даної квартири, про що отримав свідоцтво про право власності на житло, в якому помилково було зазначено як співвласника ОСОБА_2

Позивач зазначала, що ОСОБА_2 законним шляхом стати співвласником даної квартири не могла, оскільки жодного відношення до її батька ОСОБА_4 немає, так як в цей період, з 1996 року по 2003 рік

№718/2382/16-ц Провадження № 22-ц/794/795/2017р. Головуючий у 1 інстанції Мізюк В.М.

Категорія 2/5 Доповідач Перепелюк І.Б.

ОСОБА_4 проживав із своєю співмешканкою ОСОБА_5

Сумнівним способом ОСОБА_2 22.03.2000р. зуміла прописатися в спірну квартиру, однак 23.03.2001р. ОСОБА_4 добився її виписки.

ОСОБА_1 вказувала, що право власності ОСОБА_2 виникло внаслідок незаконних дій.

Позивач просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності видане 16 січня 2002 року ОСОБА_4 на квартиру загальною площею 37 кв.м., житловою площею -18,10кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 в частині що стосується ОСОБА_2 шляхом виключення з цього свідоцтва запису про ОСОБА_6, припинити за останньою право власності на 1/2 частку вказаної квартири та визнати ОСОБА_1, яка спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_4, власником і цієї частини спірної квартири.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що твердження суду про сумнівність свідоцтва є необгрунтованими, оскільки всі первинні документи, які зберігались у ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів» знищені та звертає увагу суду на те, що відповідно до показів свідків не можна дійти однозначного висновку про те, що апелянт ніколи не проживала в даній квартирі та не була в стосунках із померлим співвласником квартири. Зазначає, що втрата ? частки спірного нерухомого майна завдасть істотної шкоди її інтересам та наголошує на тому, що ОСОБА_1 не мала права подавати вказаний позов та нею пропущені строки позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення - скасувати, в задоволенні позову - відмовити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що право спільної власності ОСОБА_2 на спірну квартиру носить формальний характер та припинення її права власності не завдасть істотної шкоди її інтересам. Такі висновки суду першої інстанції є безпідставними, не обґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 1977 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим повторно 29 травня 1984 року серії НОМЕР_1

Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 яка є позивачем по справі.

На підставі рішення виконкому Неполоковецької селищної Ради депутатів трудящих, ОСОБА_4, сім'я якого складається з одного чоловіка, видано ордер №2 від 15 липня 1994 року, який дає право на зайняття 1 кімнати у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно розпорядження органу приватизації №112 від 28 грудня 2000 року, ОСОБА_4 за його заявою, передано для приватизації квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

З поданого до суду свідоцтва про право власності на житло від 16 січня 2001 року вбачається, що спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим виконавчим комітетом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 отримала 1/2 частки квартири посімейного спільного заселення, що розташована по АДРЕСА_1 що належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2001р.

Відповідно до абз. 1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ч.2 ст.8 того ж Закону, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Зі змісту довідки виданої виконкомом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області №1220 від 01 серпня 2016 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 22 березня 2000 року по 23 березня 2001 року.

Таким чином, на момент приватизації спірної квартири ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаній квартирі разом з наймачем ОСОБА_4

Ч.2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової

території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

З довідки Неполоковецької селищної ради № 248 від 04.02.2016р., ОСОБА_2 не була членом сім'ї ОСОБА_4, в стосунках з останнім не перебувала.

Виходячи зі змісту ст. 5 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" і п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, для здійснення приватизації наймачем і членами його сім'ї правове значення має та обставина, що дані особи постійно проживають у найманій квартирі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно зі статтею 144 Конституції України, статтею 59 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" N 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування визнаються незаконними в судовому порядку з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що при здійсненні приватизації спірної квартири були порушені вимоги законодавства України, а отже свідоцтво про право власності на житло від 16 січня 2002 року в частині, що стосується ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним.

Доводи суду першої інстанції про те, що свідоцтво про право власності на житло викликає сумнів, оскільки видане 16.01.2001р. на підставі розпорядження ДП "Неполоковецький хлібокомбінат" №112 від 28.12.2001р., є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цього немає. Крім того на момент розгляду справи не зберіглося і розпорядження ДП "Неполоковецький хлібокомбінат" на підставі якого видано свідоцтво.

Посилання суду на те, що свідоцтво про право власності видано 16 січня 2002 року є припущенням.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції безпідставно визнав частково недійсним свідоцтво про право власності видане 16 січня 2002 року, оскільки оспорюється свідоцтво про право власності від 16 січня 2001 року.

Суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на те, що за життя ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3., не оспорював свідоцтво про право власності на квартиру, не оспорював факт приватизації частини квартири ОСОБА_2

Позов подано ОСОБА_1 яка є спадкоємцем ОСОБА_4

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом першої інстанції цього не враховано.

За таких обставин, існує невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, судом порушені норми матеріального та процесуального права, що відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначені норми, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 1212,64грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.307, п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 травня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до державного підприємства «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, припинення права власності на 1/2 частку квартири, визнання права власності на квартиру відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по оплаті судового збору 1212,64грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді: