Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1528/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Соколова Р. І.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

16.08.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

із секретарем Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

УСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дід ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому майно та майнові права, в тому числі на земельну ділянку. Відповідно до заповіту, складеного за життя ОСОБА_4, який було посвідчено секретарем виконкому Улянівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області 28 лютого 2009 року, усі свої права та обов'язки, все своє майно ОСОБА_4 заповідав ОСОБА_2 Він звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини проте, постановою державного нотаріуса від 28.02.2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Зазначає, що про існування заповіту нічого не знав, оскільки ні сільська рада, ні відповідач його про наявність заповіту не повідомляли. Відповідач за життя спадкодавця знав про існування заповіту, але свідомо не повідомляв йому про цей факт, щоб усунути його у такий спосіб від спадкування.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачем ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення позову. Зазначається, що суд неповно з'ясував фактичні обставини справи та не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. Суд дійшов неправильного висновку, що не знання про існування заповіту не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Позивач вважає та, що він дізнався про існування заповіту від відповідача, який прийняв спадщину за законом і навмисно не повідомив його про це до спливу шестимісячного строку, є поважною причиною пропуску строку.

Заслухавши пояснення позивача та його представника ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача та його представника ОСОБА_6, які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Улянівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області 08 жовтня 2015 року, актовий запис 18 (а.с.28). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно та майнові права.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 28 лютого 2009 року, згідно якого усі належні йому права та обов'язки, а також ті, які можуть належати йому у майбутньому, усе належне йому майно, з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_2, цей заповіт посвідчений і зареєстрований в книзі для реєстрації заповітів за № 2 секретарем ВК Ульянівської сільської Ради Олександрійського району Кіровоградської області Павлюк Н.М. (а.с.4).

Згідно копії спадкової справи №80/2016, яка почата 23 березня 2016 року, ОСОБА_3 подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 В заяві зазначено, що інших спадкоємців, передбачених законом, немає.(а.с.22-32)

Відповідно до інформаційних довідок із Спадкового реєстру про заповіти/спадкові договори, про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину спадкодавцем ОСОБА_4 складений заповіт, який є чинним, інформація про спадкові справи відсутня (а.с.24-25).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його діти: син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_8 - мати позивача.

ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась.

Згідно довідок виданих Улянівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 14.03.2016 року №202 та від 23.02.2017 року № 81 ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, до дня своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований: АДРЕСА_1. Спільно з ним проживав і був зареєстрований син - ОСОБА_3 (а.с.30, 36).

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивач протягом шести місяців з дня смерті свого діда - ОСОБА_4 не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідач, ОСОБА_3, який є сином спадкодавця, 23.03.2016 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто в межах строку, встановленого ч.1 ст. 1270 ЦК України.

Суд правильно зазначив, що та обставина, що позивач не знав про існування заповіту, а сільська рада і відповідач не повідомляли йому про вищевказаний заповіт, не свідчить про існування поважних причини, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення передбачених законом дій, а саме подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про наявність заповіту, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до роз'яснень в листі ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Згідно постанови державного нотаріуса від 27 лютого 2017 року № 125/02-31 ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку для подачі заяви на прийняття спадщини (а.с.3).

Позивач, як поважну причину для визначення йому строку для прийняття спадщини вказує на незнання про наявність заповіту, складеного померлим на його ім'я.

Судом встановлено, що у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, але він не скористався правом на прийняття спадщини, що не спростовано ним.

Отже, ухвалюючи рішення у справі про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, враховуючи те, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, дійшов правильного висновку, що незнання про існування заповіту і склад спадкового майна як причина пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки самі по собі ці обставини без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Рішення суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом було порушено норми процесуального і матеріального права.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: