Справа №486/838/16-ц 23.08.2017 23.08.2017 23.08.2017
Справа №486/838/16-ц Головуючий у першій інстанції Волкова О.І.
Провадження №22-ц/784/1825/17 Доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової Т.В.,

з секретарем судового засідання - Шагай О.А.,

за участі: представника позивача - Аксьонова М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція»

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 липня 2017 року по справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» (надалі - ВП «Юнжо-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом») до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позивач зазначав, що ОСОБА_4 з 21 січня 2009 року по 30 листопада 2015 року працював електрозварювальником ручної зварки в реакторному цеху ВП «Юнжо-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Наказом № 1082-лс від 16 грудня 2015 року відповідача було звільнено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з набранням законної сили вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року, яким ОСОБА_4 засуджено до позбавлення волі.

У 2015 році ОСОБА_4 надавалась щорічна основна відпустка за період роботи з 21 січня 2015 року по 20 січня 2016 року у кількості 27 календарних днів з 9 червня 2015 року по 6 липня 2015 року.

Посилаючись на те, що відповідачем використане право на відпустку до закінчення року в рахунок якого вона була надана, а тому при звільненні середня плата виявилась надмірно виплаченою у зв'язку з чим утворилась заборгованість за використану відпустку, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість у розмірі 1 819,32 грн. та 1 378 грн. судового збору.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 липня 2017 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що на підставі наказу №72-лс від 21 січня 2009 року ОСОБА_4 було прийнято на посаду електрозварювальника ручної зварки в реакторному цеху ВП «Юнжо-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (а.с.5).

Згідно особової картки та копії наказу №7393/0 від 29 травня 2015 року ОСОБА_4 було надано щорічну відпустку у кількості 27 календарних дня за період роботи з 21 січня 2015 року по 20 січня 2016 рік, з 9 червня 2015 року до 6 липня 2016 року (а.с.20).

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року, який набрав законної сили 1 грудня 2015 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 4 років 6 місяців (а.с. 22-24).

Наказом №1082-лс від 16 грудня 2015 року, ОСОБА_4 звільнено з роботи з 30 листопада 2015 року на підставі п. 7 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з набранням законної сили вироком суду, яким працівника засуджено до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи (а.с.6).

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилається на те, що при звільненні ОСОБА_4 утворилась заборгованість за надмірно використану відпустку у розмірі 1 819,32 грн. (а.с.11).

За положеннями статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1,2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу. Крім того, вказана стаття передбачає випадки коли відрахування, передбачене частиною першої не провадиться.

Як виняток щодо не проведення відрахування , звільнення за п.7 ст. 36 КЗпП України на підставі якої було розірвано трудовий договір з ОСОБА_4, стаття 22 Закону України «Про відпустки» не містить.

Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичної особою добровільно, за відсутністю рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Оскільки оплата щорічної відпуски ОСОБА_4 позивачем була нарахована та виплачена в добровільному порядку та відсутня недобросовісність з боку відповідача тому сума виплаченої за невідроблені дні відпустки стягненню не підлягають.

Саме до такого розуміння положень ст. 1212 та ст. 1215 ЦК України йде мова в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014р. у справі № 6-91.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача боргу, якщо при звільненні роботодавець не зміг відрахувати невідпрацьовані дні відпустки.

Посилання суду на те, що здійснюючи звільнення на підставі п. 2 ч. 40 КЗпП України роботодавець не мав права проводити відрахування коштів є помилковими. Проте, ці посилання не призвели до невірного вирішення справи та не вплинули на висновки суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до підстав позову, яким суд відповідно до ст. 212 ЦПК України надав належну оцінку, а тому не впливають на висновки суду.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова