У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником автомобіля «ГАЗ 31105», державний номерний знак НОМЕР_1. 19 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_3, керуючи у стані алкогольного сп'яніння належним йому транспортним засобом «ЗАЗ 968м», державний номерний знак НОМЕР_2, і рухаючись на зустріч позивачеві по вул. Тімірязєва у м. Вознесенську, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого частково виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з транспортним засобом позивача, у зв'язку з чим автомобіль останнього отримав значні пошкодження. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1, ст.130 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком 7 діб. Згідно висновку експертного дослідження відділу інженерно-технічної, економічної та товарознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Миколаївській області № 72-1 від 15 червня 2015 року, вартість майнових збитків, завданих власнику транспортного засобу позивача, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, на момент проведення дослідження становить 24 952 грн 50 коп., а вартість відновлювального ремонту - 35 200 грн. Відповідно до полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7878582 від 30 квітня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), останнє бралося у разі настання страхового випадку, відшкодувати збитки, завдані страхувальником, сплативши потерпілому страхову суму, завдану майну, що не перевищує 50 тис. грн на одного потерпілого. На виконання своїх зобов'язань за полісом, 20 квітня 2015 року ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодувало ОСОБА_2 18 507 грн 04 коп., що підтверджується заявою про видачу готівки № 1А0554299. Проте, отриманих грошей на ремонт автомобіля було недостатньо, у зв'язку з чим на відновлення автомобіля він додатково витратив ще 62 222 грн 96 коп.

Оскільки сума отриманого страхового відшкодування значно менша розміру фактично понесених ним витрат на відновлення автомобіля, а ПАТ «НАСК «Оранта» не бажає у добровільному порядку відшкодувати максимальну суму 50 тис. грн згідно полісу, позивач, після уточнення позовних вимог, остаточно просив стягнути з нього на свою користь недоотриману суму страхового відшкодування у розмірі 30 982 грн 96 коп. та 33 255 грн 20 коп. із безпосереднього заподіювача шкоди - ОСОБА_3

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 17 202 грн 96 коп. на відшкодування майнових збитків.

У задоволені позовних вимог до ПАТ «НАСК «Оранта» відмовлено в повному обсязі, за їх безпідставністю.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 квітня 2017 року виправлено арифметичну помилку у вказаному рішення суду першої інстанції та зазначено, що загальна сума майнової шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 становить 18 218 грн 16 коп., судові витрати в розмірі 45 грн 00 коп.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19 червня 2017 року рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року та ухвала цього ж суду від 24 квітня 2017 року скасовані та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 20 702 грн 66 коп. та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 525 грн 20 коп. на відшкодування майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційний судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного рішення апеляційного суду.

Відповідно до ст. ст. 23, 1166, 1187 ЦК України, глави 8 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що в такому порядку і обсязі шкода відшкодовується названою особою лише за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну, в результаті зіткнення, самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами ст. 1166 ЦК України, а саме: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування шкоди, судам належить враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що страхова компанія ПАТ «НАСК «Оранта», в межах обсягу своєї відповідальності та доведеності витрат повинна була доплатити страхове відшкодування позивачу, а решту боргу, франшизу та витрату позивача на оцінку збитків повинен компенсувати безпосередній заподіювач шкоди.

Розрахунки сум відшкодування шкоди здійснені апеляційним судом із дотриманням вимог дійсного цивільного законодавства України.

Отже, розглядаючи справу, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що апеляційний суд при розрахунку сум відшкодування майнової шкоди помилково взяв за основу висновок експертного дослідження, який складено значно пізніше ніж висновок, що складено одразу після дорожньо-транспортної пригоди висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 червня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак