Копія Справа № 326/1152/17
Провадження № 2/326/403/2017
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

25 серпня 2017 року м. Приморськ

Суддя Приморського районного суду Запорізької області Чапланова О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Приморський» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Приморський» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 1 квітня 2014 року він був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів у приватне сільськогосподарське підприємство «Приморський», де пропрацював на вказаній посаді до 25.07.2017 року. 25.07.2017 року його було звільнено з посади за прогул (ч. 4 ст. 40 КЗпІІ) та за винні дії при обслуговуванні товарних та грошових цінностей, які привели до втрати довіри до нього з боку власника підприємства (п. 2 ст. 41 КЗпП).

Вважає своє звільнення незаконним з наступних підстав.

Кодекс законів про працю не передбачає звільнення працівника за декількома підставами. Навпаки, законодавство чітко передбачає підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу, які перелічені у ст. 40 та 41 Кодексу Законів про працю. Достатньо звільнити працівника за найбільше порушення з декількох та не вдаватися до звільнень за декількома підставами, кожну з яких повинно бути належним чином підтверджено. Також, зазначення двох підстав звільнення не позбавляє власника обовязку доводити та підтверджувати кожну підставу звільнення окремо. В даному випадку, він не погоджуюся з кожною підставою, оскільки ані прогул, ані його винні дії не знайшли свого підтвердження та не були належно документально оформлені і зафіксовані, як того потребує законодавство. Існування кожної з підстав він заперечує, а саме: щодо прогулу: жодного акту про відсутність його більше 3 годин поспіль на робочому місці 21.06.2017 року не складалось та відповідно не доводилося до його відома. Інших документів (журналів реєстрацій виходів на роботу, табелів виходу на роботу тощо) на підприємстві не ведеться. Ніяких службових розслідувань з боку адміністрації підприємства щодо незявлення його більше трьох годин на робочому місці не проводилося, принаймні, йому про них нічого невідомо. Щодо його нібито «винних дій» також заперечує, оскільки певні винні дії повинні бути належно підтвердженні, а саме: принаймні притягненням до дисциплінарної відповідальності або іншим чином. Виявлені винні дії працівника повинні бути зафіксовані документально та доведені до нього, як працівника, так само як, наприклад, нестачі та розкрадання у випадку повної матеріальної відповідальності.

Згідно ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника, або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

В його випадку відбувалося наступне, він 24.07.2017 року закрив лікарняний листок та надав його у той же день на підприємство. В той же день директором підприємства було зібрано засідання профкому на якому розглядалося питання про його звільнення за прогул та за його нібито винні дії. Члени профкому одностайно проголосували за надання згоди на його звільнення, хоча документів, які б підтверджували його провину або прогул членам профкома на засіданні надано не було. Обставини прогулу не встановлювалися, акт про відсутність його на робочому місці 21.06.2017 року понад 3 годин не складався. Тобто, надання згоди профкомом відбулося без належного з'ясування обставин його провини, та документів, підтверджуючих порушення з його боку. Чи видержано процедуру надання згоди на його звільнення з боку профкому та адміністрації підприємства йому невідомо. Чи складався протокол засідання йому також невідомо, принаймні з ним він не ознайомлювався.

У звязку з незаконним звільненням йому нанесена моральна шкода. В результаті незаконного звільнення його з роботи з підстав, які зазначені в трудовій книжці, він не тільки залишився без роботи та засобів для існування, а й можливості знайти іншу роботу, оскільки формулювання звільнення дискредитує його як робітника у звязку з чим знайти роботу з останнім записом практично не можливе. Це додає йому моральних страждань а також призводить до втрати нормальних життєвих зв'язків та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а саме: пошуку заробітків для існування. Інших доходів він не має. Вважає, що з підприємства на його користь повинно бути стягнено моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 гривень.

Позивач просить: поновити його на посаді водія автотранспортних засобів на приватному сільськогосподарському підприємстві «Приморський»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та маральну шкоду у сумі 5000 грн.

Позовна заява, яка надійшла, не може бути прийнята судом, оскільки не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 вказаного Закону судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 01 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З 01 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», у редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», яка діє з 01 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору, пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач 23.08.2017 року звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

На момент звернення до суду з даною позовною заявою діяла нова редакція статті 5 Закону України «Про судовий збір», за якою справи «за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин», було виключено з категорії пільгових.

Таким чином, за подання вказаної позовної заяви позивачу за вимогу про стягнення моральної шкоди необхідно сплатити судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2017 року, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на теперішній час складає 640 грн.

В теперішній час діють наступні реквізити для оплати судового збору: Код , пункт _____ (вказувати пункт таблиці ставок судового збору, за яким визначено розмір судового збору); отримувач коштів УДКСУ у Приморському районі - 22030001; № рахунку 0276; МФО 813015; Код ЄДРПОУ суду - 37306836; КД 22030001 судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050).

При подачі позовної заяви позивачем не додано до позову квитанцію про сплату судового збору. Тому позивачу необхідно сплатити судовий збір у належному розмірі та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, то надати документ чим це підтверджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Оскільки позовна заява подана з недоліками, їх необхідно усунути, тому позивачу необхідно надати строк для їх усунення, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ним ухвали, залишивши позов без руху.

Керуючись; ст.ст. 119, 121, 210 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Приморський» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Залишення позовної заяви без руху або її повернення не позбавляють права повторного звернення до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис ОСОБА_2

З оригіналом згідно: суддя О.М. Чапланова

25.08.2017