Провадження № 2/752/4595/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
22 серпня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у
складі: головуючої судді Мирошниченко О.В.,
при секретарі Мархотко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
В липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.
Згідно Довідки форми №3 від 14.06.2017 р. №1636, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три особи, в тому числі: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (дочка); ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка ) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (онук).
ОСОБА_2 звільнила вищезазначене приміщення та квартирі не проживає.
Оскільки відповідач фактично у зазначеній квартирі не проживають понад шість місяців, значаться зареєстрованим лише формально, поточного ремонту та інших затрат по квартирі не несуть, комунальні та інші платежі сплачує позивач. У зв'язку із чим позивач просить визнати відповідача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України.
Позивача просила суд задовольнити позовні вимоги та проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач, який повідомлялися в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, заслухавши представника позивача, який не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом достовірно встановлено, що позивач проживає в квартирі АДРЕСА_1.
Згідно Довідки форми №3 від 14.06.2017 р. №1636, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три особи, в тому числі: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (дочка); ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка ) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (онук).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 добровільно залишила місце проживання, не проживають у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин більше 7 місяців, про свідчать акти про не проживання видані комісією ТОВ «ЖЕД-102» від 14.04.2017 р.; 14.06.2017 р.
За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов'язковим є з'ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним, права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 156 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку(квартири) і при домової території та проведенню ремонту.
Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Частиною 1 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Отже, виходячи з вище наведеного, враховуючи, що наявності домовленості між сторонами про користування відповідача спірним житлом встановлено не було, а законом передбачене зберігання права на користування житлом лише протягом шести місяців, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність законних підстав для його задоволення внаслідок спливу зазначеного строку.
Таким чином, аналізуючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, доведеним належними доказами у справі, а тому підлягає задоволенню.
За таких обставин, відповідач ОСОБА_2 підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщення.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, наприклад, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо.
У зв'язку з цим, відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства.
Оскільки вимога про зняття з реєстрації є похідною від вирішення питання про право на користування житловою площею, то задовольняючи позов про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловою площею, суд вважає необхідним вирішити позов у частині зняття її з реєстрації з вищенаведених підстав.
Керуючись статтями 321, 334, 383, 391 ЦК України, статтями 71, 72 ЖК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -
Позов - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку за цією адресою .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя