Справа № 300/1251/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

16 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ФАЗИКОШ Г.В., БИСАГИ Т.Ю.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє адвокат Повідайчик Олег Іванович, на рішення Воловецького районного суду від 1 березня 2016 року, -

встановила:

07.10.2014 ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності і первісно сформульованими позовними вимогами просила виділити їй у власність у натурі 1/2 частину нежитлової будівлі (магазину) по АДРЕСА_1 загальною площею 195,59 кв. м і 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 51,6 кв. м, судові витрати просила покласти на відповідача.

Заявою від 12.02.2016 ОСОБА_2 змінила свої позовні вимоги і остаточно просила:

визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 вартістю 530263,20 грн;

з урахуванням компенсації за 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2, розмір якої складає 265131,60 грн, відповідно до варіанту 1 поділу, визначеного судовою будівельно-технічною експертизою, здійснити наступний поділ нежитлового будинку по АДРЕСА_1 та визнати право власності на майно за сторонами:

виділити та визнати за ОСОБА_3 право власності на частину першого поверху площею 31,11 кв. м вартістю 165296,48 грн;

виділити та визнати за ОСОБА_2 право власності на частину першого поверху площею 31,11 кв. м вартістю 165296,48 грн та на другий і третій поверхи вартістю 330592,96 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму компенсації частки вартості майна в розмірі 65461,38 грн за вирахуванням понесених позивачкою судових витрат: судового збору в розмірі 400,00 грн та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 16000,00 грн і 2100,00 грн, тобто, 46961,38 грн.

Змінений позов мотивувався наступним. Сторони з 25.11.1999 перебували в шлюбі, що його рішенням Міжгірського районного суду від 31.07.2012 було розірвано. У них є син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 здійснено поділ майна колишнього подружжя, виділено ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 1/2 частині нежитлової будівлі (магазину) по АДРЕСА_1 та по 1/2 частині двокімнатної квартири АДРЕСА_2. Угоди про виділення часток у майні в натурі сторони не досягли. Відповідач повністю займає вищезгадану квартиру, водночас магазином бажає користуватися на правах спільної власності з позивачем, а пропозиції щодо поділу всього майна в натурі ігнорує. Позивач із дитиною не має можливості проживати в квартирі, яка раніше була житлом подружжя, живе у своїх батьків , тому вважає за можливе облаштувати житло на другому-третьому поверхах будинку по АДРЕСА_1.

Посилаючись на ці обставини, на необхідність усунення суперечностей між сторонами, на правила здійснення спільної власності, поділу спільного майна та на право вимагати виділення частки у спільному майні в натурі із відповідними грошовими розрахунками (компенсацією), позивач ОСОБА_2 з урахуванням обставин справи просила задовольнити остаточно сформульовані вимоги.

Рішенням Воловецького районного суду від 01.03.2016 у зміненому позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 рішення суду оскаржила, вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, зокрема, що суд неправильно застосував норми ЦК України щодо поділу спільного майна та виділу з нього частки в натурі, оскільки мова йшла не про припинення права власності ОСОБА_6 на частку в майні, а про поділ майна в натурі, позивач просив залишити квартиру у власності відповідача як варіант поділу майна. Заява про уточнення позовних вимог не передбачала зміни підстав чи предмету позову, а лише пропонувала варіант поділу майна в натурі, при цьому позивач повідомив про готовність виплатити відповідачу грошову компенсацію та прийняти таку від нього. Просить рішення скасувати, позов - задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідач ОСОБА_6 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін. Відзначає, серед іншого, що позивач пред'явив неконкретні вимоги, не зазначивши належним чином про які саме компенсації та за які саме майнові об'єкти йдеться, а фактично позивачем ставилося питання про припинення права власності відповідача на частину спільного майна за відсутності відповідної компенсації.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Радя І.І., який апеляцію підтримав, відповідача ОСОБА_3, який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до такого.

Суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 11 ч. 1, ст. 303 ч. 1 ЦПК України). Розгляд цивільної справи по суті у межах заявлених позивачем вимог належить до компетенції суду першої інстанції, на стадії апеляційного розгляду позовні вимоги не можуть бути змінені в бік їх збільшення, доповнення тощо. (ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 15, 27, 31, 107, 118 ЦПК України). Функцією апеляційного суду є перевірка законності та обґрунтованості судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, відповідно до закону, а не фактичне продовження розгляду справи після ухвалення рішення судом першої інстанції, вирішення позову замість суду першої інстанції і т.ін.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання правом не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист, в т.ч., шляхом формулювання позовних вимог, зміни підстав, предмету позову тощо; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 10, 11, 31, 57-61 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред'явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов'язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред'явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що, зокрема, не допускають множинного тлумачення, припущень, і за межі яких не вправі виходити суд ані першої, ані апеляційної інстанцій.

Встановлено, що з 25.11.1999 ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували в шлюбі, мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, шлюб розірвано чинним рішенням Міжгірського районного суду від 31.07.2012 (а.с. 6 т. 1). Після розірвання шлюбу син сторін проживає з матір'ю.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 скасовано рішення Міжгірського районного суду від 25.01.2013 у справі за зустрічними позовами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 одне до одного про поділ майна подружжя, позови задоволено частково, поділено будинок АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_2 із виділенням по 1/2 частині в кожному з цих майнових об'єктів кожній зі сторін (а.с. 14-18 т. 1). На підставі рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі (магазину) по АДРЕСА_1 (а.с. 9 т. 1).

Рішенням Міжгірського районного суду від 18.11.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 15.03.2017, визнано недійсним і скасовано Державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на землю на земельну ділянку площею 0,0516 га для обслуговування житлового будинку, зареєстрований за № 618 та виданий ОСОБА_2 на підставі рішення 10-ї сесії 4-го скликання Колочавської сільської ради від 22.05.2003 (а.с. 14-19 т. 3). Судовими рішеннями встановлено, що адреси АДРЕСА_3 і АДРЕСА_1 вказувалися по різному в документах щодо однієї й тієї ж будівлі, розташованої на земельній ділянці, право на яку посвідчувалося Державним актом серії НОМЕР_1 на право приватної власності на землю від 30.07.2003, законність оформлення ОСОБА_2 права власності на землю спростована.

За приписами ст.ст. 356, 357, ст. 358 ч.ч. 1-3, ст. 364 ч.ч. 1, 2 ЦК України, ст.ст. 69, 70, 71 СК України, якими регулюються питання здійснення спільної часткової власності колишнім подружжям і поділу відповідного майна:

право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, відповідно до часток у праві спільної часткової власності, рівність яких презюмується, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом;

кожен зі співвласників управі вимагати поділу спільного майна, виділу, надання у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації, яка співвласникові може бути надана лише за його згодою, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання;

у разі недосягнення згоди щодо спільного користування майном, його поділу, виділу в натурі тощо спір вирішується судом, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Позивач ОСОБА_2 як один із колишнього подружжя, співвласник спільної часткової власності, яка виникла в результаті поділу майна подружжя, не може бути позбавлена права як такого відповідно до закону вимагати реального поділу спільного майна, виділу в натурі належної їй частки в майні колишнього подружжя тощо. Поряд із цим, задоволення відповідного позову є можливим лише в разі належного його пред'явлення (зокрема, правильного формулювання вимог), обґрунтованості та доведеності.

Первісно сформульованими вимогами ОСОБА_2 просила суд виділити їй у власність у натурі 1/2 частину нежитлової будівлі (магазину) по АДРЕСА_1 загальною площею 195,59 кв. м і 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 51,6 кв. м, судові витрати просила покласти на відповідача (а.с. 2-5 т. 1).

Відповідач ОСОБА_3 заявою від 09.01.2015 із урахуванням наявних у справі на той час матеріалів не заперечував необхідності поділу в натурі спірного майна та по суті визнав позов частково, запропонувавши такий варіант поділу майна: перший поверх будівлі магазину по АДРЕСА_1 виділити у власність йому, другий поверх цієї будівлі виділити у власність позивачу, третій поверх будівлі поділити між сторонами у рівних частках, сходи (прохід) між поверхами залишити у спільній частковій власності; розглянути питання облаштування окремого входу на другий поверх магазину, розподіливши витрати на його влаштування порівну між сторонами; ідеальні частки сторін у квартирі АДРЕСА_2, яка оцінювалася на замовлення ОСОБА_2 в сумі 224408,00 грн, залишити по 1/2, оцінивши ці частки в грошовому еквіваленті (а.с. 88-89 т. 1). В апеляційному суді ОСОБА_3 пояснив, що пропонував і готовий виплатити ОСОБА_2 вартість її частки у зазначеній квартирі відповідно до вказаної оцінки. Така пропозиція не була прийнята позивачем.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було проведено судову будівельно-технічну експертизу, висновок від 10.06.2015 № 230, складений судовим експертом ОСОБА_8, знаходиться на а.с. 109-135 т. 1. Відповідно до цього висновку, ринкова вартість нежитлового будинку по АДРЕСА_1 на день проведення експертизи становить 1003943,90 грн, вартість 1 кв. м загальної площі будинку становить 5132,90 грн, запропоновані два варіанти поділу будинку в натурі, обидва з яких відповідають ідеальним часткам співвласників у праві власності на будівлю:

І варіант:

першому співвласнику: перший поверх - торговий зал (31,1 кв. м), кочегарка (2,53 кв. м), разом - 33,63 кв. м; другий поверх - торговий зал (17,75 кв. м), складські приміщення (12,87 кв. м), разом - 30,62 кв. м; третій поверх - торговий зал (31,5 кв. м); всього - 95,75 кв. м;

другому співвласнику: перший поверх - торговий зал (31,11 кв. м); другий поверх - торговий зал (17,75 кв. м), складські приміщення (12,87 кв. м), разом - 30,62 кв. м; третій поверх - торговий зал (34,0 кв. м); всього - 95,75 кв. м;

ІІ варіант:

першому співвласнику: перший поверх - торговий зал (57,58 кв. м), кочегарка (2,53 кв. м), разом - 60,11 кв. м; другий поверх - сходова клітка (5,49 кв. м); третій поверх - складські приміщення (31,0 кв. м); всього - 96,6 кв. м;

другому співвласнику: перший поверх - сходова клітка (5,5 кв. м); другий поверх - торговий зал (43,73 кв. м), складські приміщення (12,87 кв. м), разом - 56,6 кв. м; третій поверх - торговий зал (34,5 кв. м); всього - 96,6 кв. м.

У справі міститься також висновок від 24.12.2015 № 114 експертного дослідження за заявою ОСОБА_2, виконаний експертом ОСОБА_8, згідно із яким ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 530263,20 грн, реальний її розподіл відповідно до рівних ідеальних часток сторін у праві власності на квартиру неможливий, розмір компенсації одного зі співвласників іншому становить 265131,60 грн (а.с. 175-182 т. 1).

Ґрунтуючись на цих документах, вказавши на ці підстави позову, що виникли під час судового розгляду, та відповідно до свого застереження у позовній заяві, яке, втім, стосувалося лише можливості уточнення позовних вимог в частині відшкодування вартості відповідної частки у спільному майні, якщо таке неможливо буде поділити в натурі, позивач ОСОБА_2 вказуючи також на необхідність забезпечення житлових прав її та дитини, змінила предмет позову, сформулювавши вимоги щодо поділу майна, яке перебуває в спільній частковій власності, в такій редакції:

визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 вартістю 530263,20 грн;

з урахуванням компенсації за 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2, розмір якої складає 265131,60 грн, відповідно до варіанту 1 поділу, визначеного судовою будівельно-технічною експертизою, здійснити наступний поділ нежитлового будинку по АДРЕСА_1 та визнати право власності на майно за сторонами:

виділити та визнати за ОСОБА_3 право власності на частину першого поверху площею 31,11 кв. м вартістю 165296,48 грн;

виділити та визнати за ОСОБА_2 право власності на частину першого поверху площею 31,11 кв. м вартістю 165296,48 грн та на другий і третій поверхи вартістю 330592,96 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму компенсації частки вартості майна в розмірі 65461,38 грн за вирахуванням понесених позивачкою судових витрат: судового збору в розмірі 400,00 грн та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 16000,00 грн і 2100,00 грн, тобто, 46961,38 грн (а.с. 201-202 т. 1).

Отже, позивач загальну вимогу про поділ майна в натурі замінив вимогами про поділ майна в конкретний спосіб, із виділенням сторонам конкретних майнових об'єктів, приміщень та присудження компенсації з позивача в певному розмірі, чим визначив нові межі позову (вимог), що, відповідно, передбачає його вирішення саме в цих межах. Із доводами апеляції про те, що предмет позову не був змінений, погодитись на можна, позаяк, хоча загальним предметом і залишився поділ майна колишнього подружжя як такий, однак, було поставлене питання про здійснення цього поділу в конкретно визначений спосіб, відмінний від того, що зазначався у первісно заявлених вимогах, і така зміна способу поділу, доповнення його новими елементами є істотними.

Тим часом, зі змісту змінених вимог позову вбачається, зокрема, таке.

Першою вимогою є визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_2. Однак, сформулювавши таким чином вимогу ОСОБА_2 просила визнати за ОСОБА_3 право власності і на ту 1/2 частину квартири (ідеальна частка), що і без такої вимоги належить ОСОБА_3, крім того, заявила вимогу про визнання права власності за відповідачем, тоді як він таку вимогу не пред'являв, а позивач не має права та підстав розпоряджатися цивільними правами відповідача. При цьому, позивач не формулював для вирішення питання про припинення свого права власності на 1/2 указаної квартири (ідеальна частка). Позивач саме просив визнати право власності на квартиру за відповідачем, а не залишити квартиру в його власності після поділу майна, як про це зазначається в апеляції.

За змістом другої вимоги слід припустити, що у зв'язку із визнанням за ОСОБА_3 права власності на вищезгадану квартиру в цілому з нього на користь позивача належить грошова компенсація за 1/2 частку в квартирі, що належала позивачу (265131,60 грн), проте, вимога власне про присудження позивачу з відповідача такої компенсації не була заявлена. Вирішення конкретної вимоги не може виходити із припущення про сплату певною стороною грошової компенсації, за відсутності та вирішення відповідної вимоги про стягнення таких коштів проведення розрахунків виходячи з їх сплати не ґрунтується на правовій і процесуальній підставі.

Поза тим, позивач просив з урахуванням відповідної компенсації виділити та визнати за кожною зі сторін право власності на частину першого поверху нежитлового будинку по АДРЕСА_1 площею 31,11 кв. м вартістю 165296,48 грн. Утім, як випливає з експертного висновку, на якому ґрунтувалась сторона, на першому поверсі цієї будівлі за варіантом поділу І передбачені не два приміщення площами по 31,11 кв. м кожне, а одне приміщення площею 31,11 кв. м й інше приміщення площею 31,1 кв. м (а.с. 123, 128 т. 1 та ін.). Окрім цього, виходячи з визначеної експертом вартості 1 кв. м загальної площі у 5132,90 грн, вартість приміщення площею 31,11 кв. м складе 159684,52 грн, а не 165296,48 грн, а вартість приміщення площею 31,1 кв. м складе 159633,19 грн. Насамкінець, ставлячи у позовних вимогах питання про окремі приміщення нежитлового будинку (магазину), позивач залишив поза межами позову правову долю, зокрема, кочегарки та сходів, які відображені в плані першого поверху.

За змістом третьої вимоги позивача запропонований ним варіант сплати відповідачу компенсації за певну частку вартості майна передбачає врахування в цих компенсаційних розрахунках понесених позивачем судових витрат. Таке пов'язування грошової компенсації із судовими витратами та відповідна вимога є неприпустимими: питання поділу майна в натурі та розрахунки, пов'язані із таким поділом, є предметом позову (спору), залежно від вирішення якого розв'язується і питання про судові витрати, указані питання є процесуально окремими, самостійними предметами (ст. 88, ст. 214 ч. 1 п.п. 5, 6, ст. 215 ч. 1 п. 4 ЦПК України). До того ж, і наведене позивачем формулювання позовної вимоги безпідставно виходить апріорі із визначення відповідної компенсації внаслідок повного задоволення зміненого позову та із покладення всіх перерахованих у вимозі судових витрат лише на відповідача, чим всупереч закону та суті правовідносин щодо судового способу захисту цивільних прав фактично визначає наперед результат справи.

Наведене позивачем формулювання змінених вимог, визначення в обраний ним спосіб предмету та меж позову є некоректним, неправильним, не враховує ані характеру спірних правовідносин, ані фактичних обставин справи, не вирішує належним чином питання реального поділу всіх складових спірного майна і вже як таке унеможливлює задоволення цих змінених вимог. Позивач безпосередньо пов'язав питання поділу майна в натурі із конкретно, але принципово невірно визначеною грошовою компенсацією, хоча власне питання грошової компенсації в дійсності підлягає вирішенню, зокрема, якщо йдеться про відступ від рівності часток співвласників при поділі майна, про врахування різного призначення та вартості майна і т.ін., тому відповідні вимоги підлягають належному формулюванню, обґрунтуванню та доведенню. На стадії апеляційного провадження такі прогалини і вади заяви усунути неможливо. Зазначені обставини вже самі по собі виключали можливість задоволення зміненого позову.

У цьому зв'язку те, що позивач поставив по суті питання про припинення права власності відповідача на більшу частину нежитлової будівлі (магазину) без належної компенсації, без обґрунтування щодо часток у майні, які належить сформувати після його поділу в натурі, та без їх визначення (із чим пов'язується право на відповідне майно, його частину, право на компенсації), відсутність (з урахуванням правового статусу належного до поділу майна) попереднього внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації (ст. 71 ч. 5 СК України), що теж тягне відмову в позові, наведеного вище висновку не спростовує.

За змістом ст.ст. 57-60, ст. 143 ч. 1, ст. 179 ч. 1 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є лише ті факти, які мають значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, суд за відповідною заявою призначає експертизу для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо. Це питання вирішується з урахуванням характеру і суті спірних правовідносин, підстав, предмета, меж позову, предмета доказування, що випливає з підстав і предмета позову. З огляду на фактичні обставини справи, наведені положення цивільного процесуального закону, колегія суддів ухвалами від 16.08.2017 скасувала ухвалу апеляційного суду від 08.11.2016 про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи та відмовила у клопотання сторони ОСОБА_2 про призначення ще однієї такої експертизи. Проведення відповідної експертизи не викликається необхідністю в цій справі, колегія суддів не вбачала перешкод для вирішення спору без такого висновку експерта, а за обставин, що виникли в справі, проведення судової експертизи істотно збільшило б тривалість судового розгляду на шкоду правам сторін.

За таких умов суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для задоволення зміненого позову відповідно до сформульованих остаточно позивачем вимог. Рішення про відмову в позові є правильним по суті та справедливим, чого посилання суду поряд з іншими нормами закону також і на ст. 365 ЦК України не спростовує, хоча й ішлося власне про поділ майна колишнього подружжя, а не про позов із підстав, передбачених указаною нормою закону. Не можуть бути задоволені некоректно, неправильно сформульовані вимоги (неправильно визначений предмет позову), задоволення таких не може мати наслідком належний результат відповідно до закону безвідносно до способу доказування вимог. Доводи апеляції цього не спростовують. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію слід відхилити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє адвокат Повідайчик Олег Іванович, відхилити, рішення Воловецького районного суду від 1 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді