Справа № 184/1353/17
Номер провадження 2-о/184/55/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2017м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Коваля А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бринзи Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

01.09.2017 року заявник звернулась до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту народження дитини. В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_10 в клінічній лікарні ім. М.О. Семашко м. Сімферополь АР Крим дружина її рідного брата - ОСОБА_2 народила сина - ОСОБА_3.

26.08.2017 року заявник звернулась до Покровського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області з метою отримання свідоцтва про народження дитини, однак посилаючись на невідповідність медичного документу формі, визначеній наказом МОЗ № 545 від 08.08.2006 року, у державній реєстрації народження їй було відмовлено.

Враховуючи викладене заявник не має можливості отримати свідоцтво про народження дитини в органах РАЦС, а тому змушена звернутися до суду з вказаною заявою та просить суд встановити факт народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця місто Сімферополь, АРК, вказавши відомості про матір ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, але через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник Покровського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без участі представника Покровського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області та у прийнятті рішення поклались на розсуд суду.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Законом України від 04.02.2016 р. № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», що набув чинності 21.02.2016 року, Цивільним процесуальним кодексом України, доповненим ст. 257-1, визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Так статтею 257-1 ЦПК України встановлено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_4 згідно наданих свідоцтв про народження: серія НОМЕР_3 та серія НОМЕР_4, а таким чином є рідною тіткою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_10 в клінічній лікарні ім. М.О. Семашко м. Сімферополь АР Крим ОСОБА_2 народила сина - ОСОБА_3, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5, виданим клінічною лікарнею ім. М.О. Семашко від ІНФОРМАЦІЯ_10.

Мати дитини - ОСОБА_2 та батько - ОСОБА_1 є громадянами України та мають відповідний документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а саме паспорт громадянина України, серія НОМЕР_6 та НОМЕР_7 відповідно.

З метою проведення державної реєстрації народження заявник 26.08.2017 року звернулась до Покровського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області на що їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації посилаючись на те, що медичне свідоцтво про народження серія НОМЕР_8 від 26.07.2017 року, видане державною бюджетною установою охорони здоров'я Республіки Крим "Клінічна лікарня ім. М.О. Семашко" м. Сімферополь, не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті" № 545 від 08.08.2006 року.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 3 цього ж Закону закріплено, що тимчасово окупованою територією України є Автономна Республіка Крим та м. Севастополь.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону - Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи в певний час на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 59 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Згідно ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження.

Згідно глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, підставою для державної реєстрації народження дитини є:

а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9;

б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше.

в) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі. У разі відсутності лікаря або фельдшера державна реєстрація народження проводиться на підставі вказаного акта та медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу;

г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, у разі мертвонародження.

У разі подання до органу державної реєстрації актів цивільного стану дубліката медичного свідоцтва про народження державна реєстрація народження здійснюється після перевірки за даними, вказаними в цьому документі, факту проведення державної реєстрації народження за місцем народження дитини, за місцем проживання батьків дитини на момент її народження.

Таким чином, враховуючи практику ЕСПЛ суд бере до уваги медичне свідоцтво про народження серія НОМЕР_5, видане "Клінічна лікарня ім. М.О. Семашко" м. Сімферополь від ІНФОРМАЦІЯ_10, зазначаючи, що для проведення державної реєстрації на території України є об'єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадян України та приходить до висновку про необхідність встановлення факту народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця місто Сімферополь, АРК.

Щодо вимоги зареєструвати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця місто Сімферополь, АРК, суд виходить з наступного.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_9, 28.10.2006 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Ялтинського МУЮ в АРК зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, про що було складено відповідний актовий запис № 638. Внаслідок вказаних дій прізвище дружини - " ОСОБА_9 " будо змінено на "Назаренко". На час розгляду справи зазначений шлюб розірвано не було.

За приписами ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Крім того відповідно до ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.

Таким чином враховуючи викладене суд вважає, що заявлені вимоги щодо реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Сімферополь, АРК, слід задовольнити, з огляду на їх законність та обґрунтованість, що надасть заявнику можливість отримати видане державним органом України легітимне та легальне свідоцтво про народження дитини.

Крім того згідно абз. 2 п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 58-61, 208-209, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту народження дитини - задовольнити.

Встановити факт народження у ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, Україна.

Покровському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області при проведенні державної реєстрації народження - матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, Україна, зареєструвати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянку України, ІПН НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_10 виданий другим відділом Ялтинського МУ ГУ МВС України в Криму 01.11.2006 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 а батьком - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, ІПН НОМЕР_2, паспорт серія НОМЕР_11, виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України у Дніпропетровській області 22.03.1999 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення видати особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення.

Суддя Орджонікідзевського міського суду А. М. Коваль