01 вересня 2017 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
в складі: головуючого - Бібіка О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Кошевої А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,
На обґрунтування посилається, що 25.09.2015 року близько 10 години 00 хвилин в домоволодінні ОСОБА_1 АДРЕСА_1 сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено та знищено майно, що йому належить.
Пожежа сталася з провини ОСОБА_2, що мешкає в сусідньому з позивачем домоволодінні по АДРЕСА_2 який 25 вересня 2015 року близько 10 години ранку в результаті необережного поводження з вогнем при спалюванні, трави скоїв пожежу, в результаті чого вогнем було знищено майно, що належало потерпілому на праві приватної власності:
-два сіносховища, розміром 5Х10 м., висотою 3, 5 метрів, збудував їх у 2013 році з дерева, залізних листів, руберойду та шиферу;
- 500 тюків сіна врожаю 2015 року, вагою кожен 20 кг, загальною вагою 10 тон., (сіно зберігалося у сіносховищах);
- 50 листів шиферу, придбаного у 2013 році при будівництві сіносховища, 8- хвильовий, з якого збудовано паркан та дах двох сіносховищ;
- залізні листи нові в кількості 10 штук, придбані у 2013 році, розміром 2Х1 м. кожен, товщина заліза 1 мм;
- доска-шальовка з деревини сосна, товщиною 20 мм, загальним об'ємом 10 куб. метрів (шальовкою була обшита вся поверхня сховищ);
- лати з деревини сосна (розпущений вздовж стовбур-кругляк сосни), загальний об'єм 10 куб. метрів, з них було виготовлено каркаси сховищ, стовпи на паркані;
- цвяхи, 5 кг довжиною по 40 мм, 15 кг довжиною по 150 мм, загальною вагою 20 кг, (цвяхами збивалися паркан та сховища);
- 4 рулони руберойду розміром 10 метрів на 1 метр, вітчизняного виробництва.
Факт пожежі підтверджується Актом про пожежу від 26.09.2015 року Зміївського РВ МЧС, де встановлено, що пожежа у ОСОБА_1 сталася через необережне поводження з вогнем.
Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності представника ОСОБА_3, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти постановлення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.
Із заперечень ОСОБА_2 вбачається, що він позовну заяву не визнає, просить відмовити у задоволенні вимог за недоведеністю його вини у виникненні пожежі.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача ОСОБА_2, який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З договору купівлі-продажу від 24.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області Гаврильєвим В.І. , ОСОБА_1 продав ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_3
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
При цьому у п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.
Суд звертає увагу на те, що у деліктних правовідносинах діє презумпція завдавача шкоди, згідно з якою вина відповідача презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в заподіянні шкоди позивачу.
Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є винятки з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування заподіяної шкоди покладається на особу без її вини (ч. 2 ст. 1167, ст. 1173, 1174, 1187, 1188 ЦК).
Позивачем підтверджено, що 25.09.2015 року за місцем його проживання в АДРЕСА_6 сталася пожежа, внаслідок якої було знищено майно та спричинено збитки.
Протиправність дій, наявність шкідливих наслідків, причинно наслідковий зв'язок між протиправними діями та шкодою, що настала, підтверджується належними письмовими доказами, та проаналізовані в сукупності, та за відсутності доказів з боку відповідача ОСОБА_2, що шкоди завдано не з його вини, суд керуючись презумпцією заподіювача шкоди, покладає деліктну відповідальність на ОСОБА_2
Доводи відповідача про неналежність письмових доказів, які надані позивачем із матеріалів кримінального провадження, то вони спростовуються наступним.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ч.1 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Дана постанова на час розгляду справи в суді не скасована, та містить інформацію щодо предмета доказування у цій цивільній справі. Зазначена інформація добута у законний спосіб в ході досудового розслідування, відповідно до вимог КПК України, тому відповідає приписам ст. 59 ЦПК України та є допустимим доказом при розгляді цієї справи.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Позивачем ОСОБА_1 доведено перед судом належними доказами обставини на підтвердження своїх позовних вимог та обрано, відповідно до вимог ст. 396 ЦК України, належний спосіб захисту свого права.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в рівних частках
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 48 050 (сорок вісім тисяч п'ятдесят) грн. матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.