Справа №2-68/11 28.08.2017 28.08.2017 28.08.2017
Провадження №22-ц/784/1911/17
Провадження № 22ц/784/1911/17 Суддя першої інстанції: Франчук О.Д.
Справа 2-68/11 Доповідач апеляційної інстанції: Царюк Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2017 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3, заінтересованих осіб - Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ТРАНС ГРУП», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експерта група» на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції (далі - відділ ДВС).

ОСОБА_3 свої вимоги мотивував тим, що на виконанні Южноукраїнського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області знаходиться виконавчий лист № 2-68/2011, виданий 25 серпня 2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області про стягнення з нього на користь ПАТ "Фідобанк" заборгованості за кредитним договором в сумі 2 231 934, 78 грн.

14 березня 2017 року постановою державного виконавця відділу ДВС було призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ТОВ «Українська експертна група» в особі ОСОБА_4 для оцінки арештованого майна - нежитлових приміщень магазину, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, для подальшої реалізації.

19 квітня 2017 року суб'єктом оціночної діяльності було виготовлено звіт про оцінку вартості цього нерухомого майна, згідно якого вартість майна становить 2 253 425 грн.

Заявник вважає, що вартість майна суттєво занижена, оскільки за результатами попередньої оцінки майна, яка проводилась 23 травня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія «Аспект», вартість майна становила 2 950 000 грн. У зв'язку з цим 30 травня 2017 року він звернувся до відділу ДВС з запереченням на оцінку майна та просив призначити рецензування звіту про оцінку майна від 19 квітня 2017 року.

9 червня 2017 року відділ ДВС надіслав відповідь на його звернення, в якій зазначив, що він має право оскаржити звіт про оцінку майна у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання повідомлення, відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року. Дане повідомлення він отримав поштою 17 червня 2017 року. Оскільки на момент відкриття виконавчого провадження діяла інша редакція Закону України «Про виконавче провадження», то державний виконавець, у разі заперечення однією з сторін результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, призначає рецензування звіту про оцінку майна, тому вважає, що його права та інтереси були порушені.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд зобов'язати відділ ДВС призначити рецензування висновку про вартість майна від 19 квітня 2017 року, складеного оцінювачем ОСОБА_4 щодо визначення ринкової (дійсної) вартості приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 липня 2017 року скаргу ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні скарги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваємої ухвали, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-Х1У від 21 квітня 1999 року, редакція якого діяла на момент видачі виконавчого документа (надалі - Закон № 606-Х1У) , визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УШ, прийнятому Верховною Радою України 2 червня 2016 року, який набрав чинності з 5 жовтня 2016 року (надалі - Закон № 1404-УШ).

Із матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції від 5 жовтня 2011 року, було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-68 виданим Южноукраїнським міським судом 25 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Фідобанк" заборгованості за кредитним договором в сумі 2 231 934, 78 грн. (а.с. 9).

15 квітня 2013 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-68 від 25 серпня 2011 року, проведено опис та арешт приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що належить боржнику.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 6 жовтня 2015 року у зв'язку з передачею права вимоги за кредитним договором замінено стягувача у виконавчому провадженні на ТОВ «ФІНАНС ТРАНС ГРУП» (т. 1 а.с. 260).

Ухвалою того ж суду від 26 квітня 2017 року з тих же підстав замінено сторону у виконавчому провадженні - стягувача ТОВ «ФІНАНС ТРАНС ГРУП» його правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» (т. 3 а.с. 26).

Постановою заступника начальника відділу ДВС від 14 березня 2017 року було призначено суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Українська експертна група», якого зобов'язано надати висновок оцінки майна - магазину розташованого за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 8).

19 квітня 2017 року оцінювачем ТОВ «Українська експертна група» ОСОБА_4 був складений висновок про вартість майна - нежилих приміщень магазину, загальною площею 135,70 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Ринкова вартість суб'єкту оцінки, станом на 19 квітень 2017 року, становить 2 253 425 грн. (а.с. 5).

17 травень 2017 року Южноукраїнським міським відділом ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, за № 3199 на адресу ОСОБА_3, було направлено повідомлення про результати оцінки майна та про можливість їх оскарження в судовому порядку в 10-денний строк, у відповідності до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (а.с. 6).

9 червня 2017 року за № 4155 Южноукраїнський міський відділ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області повторно повідомив скаржника про можливість оскарження результатів оцінки майна в судовому порядку в 10-денний строк (а.с. 7).

Згідно до положень ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" (надалі - Постанова) надано роз'яснення положень ст. 383 ЦПК України, а саме, що суб'єктом оскарження може бути державний виконавець, чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», оскільки відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Пункт 13 Постанови зазначає, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, перелічені і в п. 3-5, ч. 7 ст. 82 Закону № 606-Х1У (п. 3-5, ч. 4 ст. 74 Закону № 1404-УШ), зокрема, зміст оскаржуємих рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовані аналогічні питання.

Згідно зі ст. 26 ЦПК України сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси (п. 17 Постанови).

Як встановлено, заявник звернувся до суду зі скаргою, де зазначив суб'єктом оскарження Южноукраїнський міський відділ ДВС та просив зобов'язати суб'єкт оскарження призначити рецензування висновку про вартість майна від 19 квітня 2017 року, складеного оцінювачем ОСОБА_4 щодо визначення ринкової (дійсної) вартості магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Між тим, суд першої інстанції при розгляді скарги ОСОБА_3 зазначених приписів закону та наведених роз'яснень не дотримався.

Так, при відкритті провадження у справі районний суд не звернув уваги, що скарга не відповідає загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положенням ЦПК, не містить відомості, перелічені в п. 3-5, ч. 7 ст. 74 Закону № 1404-УШ.

Зокрема, зі змісту заяви не вбачається що саме оскаржує боржник дії чи бездіяльність та кого саме - державного виконавця або іншої посадової особи відділу ДВС, а прохальній частині заявник взагалі не вказує про визнання дій чи бездіяльності неправомірною.

При розгляді справи районний суд не уточнив письмово у заявника або його представника зміст оскаржуємих дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено цією особою.

У випадку коли під час розгляду справи буде встановлено, що особа, дії або бездіяльність якої оскаржує боржник, не працює на відповідній посаді, суд залучає до участі у справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника, тобто державного виконавця, на виконанні у якого знаходиться виконавчий документ, або компетентну особу відділу ДВС (ч. 3 ст. 386 ЦПК України).

Якщо у скарзі зазначається суб'єктом оскарження відділ ДВС, а зміст вимог зводиться до дій або бездіяльності державного виконавця, суд повинен вирішити питання щодо залучення до участі у справі державного виконавця.

Суд першої інстанції, не виконавши цих процесуальних дій, в порушення приписів ст. 387 ЦПК України, розглянув скаргу, зазначивши в своїй ухвалі, що діями державного виконавця відділу ДВС порушені права та законні інтереси заявника, а тому скарга на бездіяльність державного виконавця підлягає задоволенню, тобто взагалі допустив протиріччя та незрозумілі висновку щодо дії чи бездіяльність державного виконавця, та якого саме державного виконавця, які процесуальні рішення постановлені цією особою, або навпаки не постановлені та оскаржуються.

Крім того, районним судом не забезпечено судовий захист стягувача у виконавчому провадженні, оскільки не залучено до участі у справі як заінтересовану особу стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Іновація», хоча рішення суду безспірно може вплинути на його права та обов'язки.

Також, суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання заявника, подане в рамках його скарги, про забезпечення його скарги шляхом зобов'язання відділу ДВС зупинити реалізацію арештованого на виконання рішення суду нерухомого майна з огляду на таке.

По-перше, реалізація процесуальних норм ст. 383 КПК України забезпечує судовий контроль за належним та своєчасним виконанням судового рішення у цивільних справах та не передбачає вирішення питань щодо забезпечення у будь який спосіб таких скарг, поданих до суду відповідно до приписів цієї статті.

По- друге, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, а відтак заборона відділу ДВС проводити реалізацію арештованого майна, перешкоджає примусовому виконанню судового рішення та завершенню виконавчого провадження, що є неприпустимим та призводить до тривалого невиконання судового рішення, на чому неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у пілотному рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року.

Отже, під час розгляду справи судом першої інстанції допущено такі порушення процесуального права, які відповідно до приписів ст. 312 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду. Між тим, в межах повноважень, визначених ст. 303 ЦПК України, виявлені процесуальні порушення не можуть бути усунуті в суді апеляційної інстанції, а відтак перешкоджають апеляційному суду постановити свою ухвалу. З огляду на таке, справа підлягає передачі до суду першої інстанції на новий розгляд.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ч. 1 ст. 386 ЦПК України передбачає скорочений десятиденний строк розгляду скарги. Між тим, відповідно до матеріалів справи скарга ОСОБА_3 розглядалася місцевим судом з 27 червня по 26 липня 2017 року, що є не виправданим порушенням процесуальних строків, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» задовольнити частково.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду від 26 липня 2017 року скасувати, а матеріали скарги передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

Л.М. Прокопчук