АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 623/228/17 Головуючий 1-ї інстанції Бессонова Т.Д. Провадження № 22-ц/790/3763/17 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Кружиліної О.А.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_1, відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа ОСОБА_3 про відновлення права, скасування державної реєстрації права власності та здійснення державної реєстрації права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

31 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області (далі ТГ в особі ВК Ізюмської МРХО), ОСОБА_1, відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області (далі ВДРПНМ ВК Ізюмської МРХО), третя особа ОСОБА_3 про відновлення права, скасування державної реєстрації права власності та здійснення державної реєстрації права власності.

В обґрунтування позову, з урахуванням поданих доповнень, зазначив, що 04 травня 2016 року помер його батько ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Монастирського (попередня назва Енгельса), 31 (далі - будинок), який належав померлому на праві приватної власності за договором купівлі-продажу від 21 червня 1993 року.

Позивач є єдиним спадкоємцем, прийняв спадщину у встановленому законом порядку та строк, шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса.

Проте, у реєстрації права власності за позивачем було відмовлено у звязку з тим, що право власності на вказаний будинок зареєстроване 17 березня 2015 року за ОСОБА_1 на підставі ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2014 року, якою визнано мирову угоду.

Зважаючи на те, що ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року скасовано ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2014 року, якою визнано мирову угоду, просив суд скасувати державну реєстрацію права власності на вищевказаний будинок за ОСОБА_1, здійснити (поновити) державну реєстрацію права власності на будинок за померлим ОСОБА_4

22 лютого 2017 року державним реєстратором відділу державної реєстрації ВК Ізюмської МРХО подано до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що станом на 17 березня 2015 року - час проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1, будь-які правові підстави для відмови у проведенні державної реєстрації були відсутні. Державну реєстрацію було проведено у встановленому законом порядку.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Енгельса (Монастирського), 31, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 04, від 17 березня 2015 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, що мають значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення, а саме не надано належної оцінки тому факту, що ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2014 року, якою визнано мирову угоду, скасовано судом апеляційної інстанції лише з тієї підстави, що до участі у справі не було залучено колишню дружину ОСОБА_4 В провадженні суду першої інстанції також перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до залученого в якості спадкоємця ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с 199).

Представник ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

ОСОБА_3 та представники ТГ в особі ВК Ізюмської МРХО та ВДРПНМ ВК Ізюмської МРХО просили розглядати справу за їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині скасування реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Колегія суддів відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України розглядає дану цивільну справу в межах доводів апеляційної скарги. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 не переглядає.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_2 в частині скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на житловий будинок, виходив з того, що ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року скасовано ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2014 року, якою визнано мирову угоду, та на підставі якої державним реєстратором проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на будинок, зважаючи на що правові підстави для реєстрації права власності за останнім відсутні. Що ж стосується позовної вимоги в частині зобовязання державного виконавця здійснити державну реєстрацію права власності на будинок за померлим, то суд першої інстанції вважав її передчасною, оскільки в разі смерті власника нерухомого майна, з метою оформлення спадщини, право власності на нерухоме майно може бути оформлене на імя особи яка померла у разі наявності документів, які б підтверджували право власності на майно цієї особи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволеної позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності, зважаючи на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що 04 травня 2016 року помер ОСОБА_4 (а.с. 8).

Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 352/2016. До складу спадкоємців входить ОСОБА_2 (а.с. 10, 11).

За життя ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 1993 року належав на праві власності будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Монастирського (попередня назва Енгельса), 31 (а.с. 16, 17).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що державну реєстрацію права власності на будинок за ОСОБА_4 проведено 29 березня 2011 року (зворотний бік а.с. 12).

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2014 року визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

17 березня 2015 року на підставі даної ухвали за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вищезазначений будинок (а.с. 12).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року скасовано ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2014 року, якою визнано мирову угоду (а.с. 13).

Рішенням державного реєстратора від 19 січня 2017 року відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_4 з підстави наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами, а саме, право власності на зазначений будинок вже зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі мирової угоди (а.с. 18).

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п.2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів встановлено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Також, відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частиною 2 ст. 26 чинної редакції ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав.

Таким чином, законодавством прямо передбачено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав заявник подає рішення суду про скасування саме рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення реєстрації права власності за ОСОБА_1 була ухвала Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2014 року, якою визнано мирову угоду.

Визначена підстава для державної реєстрації права власності на будинок станом на час її проведення існувала та була чинною, проте, в подальшому зазначена підстава перестала існувати у звязку з її скасуванням рішенням суду.

Зважаючи на вимоги діючого законодавства, державний реєстратор на момент прийняття рішення про реєстрацію права власності діяв у межах та у спосіб, передбачений законом, він зареєстрував право власності на підставі чинного на той момент рішення суду. Водночас державний реєстратор, який прийняв рішення про відмову у скасуванні запису, також не порушив вимоги закону, оскільки заявником не було надано судового рішення про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, яке на сьогодні є єдиною правової підставою.

Проте, не зважаючи на той факт, що при проведенні державної реєстрації права власності на будинок за ОСОБА_1 державний реєстратор мав всі необхідні документи та законодавчо визначені підстави для здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно та діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, колегія суддів вважає, що наявність ухвали апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року, яка набрала законної сили та якою скасовано ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2014 року, якою визнано мирову угоду, є документом, що підтверджує припинення права власності останнього на зазначене нерухоме майнота є правовою підставою для скасування реєстрації права власності на будинок за ОСОБА_1

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У звязку з проведенням державної реєстрації речових прав на будинок за ОСОБА_1 на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано, виникло та існує триваюче порушення прав та інтересів ОСОБА_2, яке чинить перешкоди останньому у прийнятті спадкового майна та набутті цього майна у власність у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що державна реєстрація права власності на житловий будинок за ОСОБА_1 підлягає скасуванню у зв'язку із скасуванням ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 червня 2014 року, якою визнано мирову угоду, на підставі якої проведено державну реєстрацію права власності за останнім.

Що ж стосується викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводів щодо скасування вказаної ухвали суду першої інстанції з тієї підстави, що вона зачіпає права колишньої дружини ОСОБА_4, то вони не є правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, як і наявність в провадженні суду першої інстанції спору до правонаступника померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2 про стягнення боргу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду в суді першої інстанції, їм надано належної оцінки, висновків суду не спростовують.

У звязку з цим, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, 315, 317, 319, п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст. 314 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності - залишити без змін.

В іншій частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року не переглядалось.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_5