Справа № 372/807/16-ц
№2-26/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнених та зменшених позовних вимог, просить стягнути з відповідача неповернуту суду позики в розмірі 2 766 539 грн. 42 коп., а відповідно до умов позики з урахуванням процентів, які визначені в графіку повернення в розписці - 3 106 932 грн. 17 коп., 3% річних в розмірі 229 113 грн. 71 коп., процентів (12 % річних) в розмірі 916 454 грн. 85 коп., а всього 4 252 500 грн. 73 коп., та стягнути з відповідача сплачену суму судового збору у розмірі 6890 грн. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначив, що він 29.10.2012 року позичив ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 96 000 євро, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 841 539 грн. 42 коп. На підтвердження цього в той же день відповідач надав позивачу відповідну розписку, згідно якої зобов'язувався повернути зазначену суму коштів в повному обсязі з урахуванням процентів в установлені строки, а всього 107 500 євро, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ еквівалентно 3 181 932 грн. 17 коп. В порушення своїх зобов'язань по закінченню передбаченого розпискою строку, відповідач всієї суми позики та процентів не повернув, ухиляється від повернення коштів і до цього часу. На всі прохання позивача про добровільну сплату заборгованості відповідач лише влітку 2016 року частково повернув суму позики в розмірі 75000 грн., повернення іншої частини суми заборгованості не здійснює, та ніяким чином не реагує, тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом з врахуванням вже частково повернутих йому грошових коштів.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, та просила задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні, та подав заяву про застосування строків позовної давності.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.10.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 96 000 євро. На підтвердження укладення між сторонами договору позики відповідачем було надано розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 96 000 євро., згідно якої він зобов'язувався повернути зазначену грошову суму з урахуванням процентів в строки: 10.12.2012 року - 7 500 євро, 15.01.2013 року - 10 000 євро, 15.02.2013 року - 15 000 євро, 15.03.2013 року - 15 000 євро, 15.04.2013 року - 15 000 євро, 15.05.2013 року - 15 000 євро, 15.06.2013 року - 15 000 євро, 15.07.2013 року - 15 000 євро, а всього 107 500 євро. Кінцевим строком виконання договору сторони визначили 15.07.2013 року.

09.07.2016 року ОСОБА_3 направив на адресу ОСОБА_4 лист-вимогу про повернення грошових коштів, в якій вимагав повернути йому суму позики з урахуванням процентів.

Влітку 2016 року відповідач ОСОБА_4 частково повернув позивачу ОСОБА_3 суму позики в розмірі 75000 грн. 00 коп., в зв»язку з чим останній зменшив розмір позовних вимог.

02.02.2017 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним правочину, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним правочину.

12.04.2017 року рішенням апеляційного суду Київської області виключено із мотивувальної частини речення, в іншій частині рішення суду по вищевказаній цивільній справі, залишено без змін.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, зазначається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12.04.2017 року, по зазначеній вище справі, встановлено, що при укладенні договору позики між сторонами вони фактично визначили плату за користування позикою у твердій грошовій сумі, і ця сума була арифметично визначена і додана до суми боргу і поділена на декілька платежів. Хоча правова природа процентів є дещо іншою, оскільки вони нараховуються на залишок заборгованості, а та обставина, що сторони назвали плату за користування позикою процентами не дає підстав вважати, що ці проценти визначені відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України)

Виходячи з положень ч.2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Нормою ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України покладено на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У розписці про отримання грошових коштів від 29.10.2012 року строк виконання зобов'язання щодо повернення грошових коштів сторони визначили до 15.07.2013 року (дата останнього платежу), однак як вбачається зі змісту позовної заяви станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідачем в повному обсязі не сплачено суми боргу з урахуванням процентів.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України , позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача борг за договором позики від 29.10.2012 року з урахуванням процентів у розмірі 3 106 932 грн. 17 коп., 3% річних в розмірі 229 113 грн. 71 коп., процентів (12% річних) в розмірі 916 454 грн. 85 коп., а всього 4 252 500 грн.73 коп.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 6890 грн. 00 коп.

Що ж стосується клопотання представника відповідача про відмову в задоволенні позову в зв»язку зі спливом позовної давності, то суд вважає що воно є необґрунтованим та безпідставним, так як позивач звернувся до суду з позовом в межах загальної трирічної позовної давності а саме 23.03.2016 року, а строк на звернення до суду з даним позовом закінчується 15.07.2016 року, а тому підстав для поновлення строків про що в своєму клопотанні заявляв представник позивача, та підстав для відмови в задоволенні позову в зв»язку зі спливом позовної давності суд не вбачає, крім того перебіг позовної давності переривався в зв»язку зі зверненням позивача до Голосіївського районного суду м. Києва з даним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,15,59,60,209,212-215,218, 292,294 ЦПК України, ст.ст. 525,526,625 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою в сумі 4252500 грн. 73 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 6890 грн. 00 коп., а всього стягнути 4259390 грн.73 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: