Справа № 635/2843/17
Провадження № 2/635/2106/2017
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

при секретарі - Браварець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського районну Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України про стягнення моральної шкоди, та з урахуванням доповненої позовної заяви просив стягнути з відповідача на його користь 30000,00грн. (моральної шкоди і стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1900,00грн.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він працював у відповідача на посаді головного енергетика з 06.09.2016р. по 07.03.2017р.

Він є інвалідом III групи з дитинства. Через його інвалідність, як зазначає позивач, відповідач виживав його з роботи, безпідставно відмовив йому, встановити неповний робочий тиждень замість неповного робочого дня (згідно домовленостей при прийомі на роботу) та відмовив у створенні пільгових умов праці. В порушенні вимог колективного договору, відповідач не надав позивачу матеріальну допомогу у зв'язку із тривалою хворобою, посилаючись на те, що позивач інвалід і отримує пенсію по інвалідності. Лікарняний лист за грудень 2016 року відповідач оплатив позивачу тільки 15.03.2017р., тобто майже через півроку після звільнення. Станом на 25.05.2017р. відповідач не видав позивачу трудову книжку. Безпідставно відмовив позивачу у наданні щорічної відпустки з 27.02.2017 р., як працюючому інваліду. Остаточний розрахунок відповідач не виплатив позивачу у день звільнення, а лише 15.03.2017р. Відповідач не провів атестацію робочого місця «головний енергетик» за умовами праці, чим грубо порушив права позивача на охорону праці.

На думку позивача, Наказ про оголошення догани № 145-ОС від 08.12.2016р. вчинено з порушенням встановленого порядку. Відповідач з мотивів інвалідності позивача, абсолютно безпідставно оголосив йому догану своїм наказом № 145-ОС від 08 грудня 2016 року, позбавивши позивача можливості оскаржити цей наказ, оскільки відмовився надати копію даного наказу.

Позивач зазначає, що в процесі його роботи у відповідача, між ними склалися складні стосунки, оскільки при прийомі на роботу відповідач обіцяв заробітну плату у розмірі 2850,00грн., що підтверджується оголошенням відповідача на посаду «головний енергетик» від 14 серпня 2016 року за № 954272 на сайті work.ua., але отримавши першу заробітну плату у відповідача в розмірі 2400,00грн, позивач був дуже розчарований і переконливо просив платити йому заробітну плату у відповідності до домовленостей при прийомі на роботу.

Також, стосовно позивача склалося негативне відношення керівництва відповідача внаслідок його звернення до директора інституту ОСОБА_2 на існуючі порушення на підприємстві щодо охорони праці. Зокрема, на підставі «Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1107 від 26 жовтня 2011 року позивач наполягав на необхідності отримання відповідачем дозволів в Держпраці на експлуатацію вантажопідіймальних ліфтів та застосування азоту. Забезпечення підлеглих працівників спецодягом, спецвзуттям, засобами індивідуального захисту.

При цьому, як зазначає позивач, у відповідача він працював чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконував доручення керівництва, додержувався трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставився до майна відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/1299/17, 13.05.2017р. позивача було поновлено на роботі у відповідача.

Станом на 25.05.2017р. відповідач не поновив позивача на роботі, не виплатив зарплату за один місяць, що підлягало негайному виконанню та наказав охороні не пропускати на роботу позивача.

Також, станом на 25.05.2017р. відповідач не видав позивачу дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, що позивача було звільнено прогули. Позивач звертався з заявою до відповідача, посилаючись на пункт 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» яким визначено, що визнається недійсним запис про звільнення у разі незаконного звільнення працівника і поновлення на попередній роботі. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним, в даному випадку запис - звільнений 07.03.2017р. за прогули.

Незаконні дії відповідача, на думку позивача призвели до його моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своєї родини, оскільки є інвалідом та не може на рівних конкурувати на ринку праці, що негативно відобразилось на здоров'ї позивача. Як інвалід, позивач потребує захисту від держави, оскільки відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю, не поновивши його на роботі станом на 25:05.2017р. Своїми діями відповідач негативно вплинув на загальний добробут в сім'ї позивача, оскільки його заробіток є єдиним джерелом існування всієї сім'ї. Таким чином, як зазначає позивач, порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації життя.

Відшкодування моральної шкоди на думку позивача повинно бути здійснено не тільки внаслідок незаконного звільнення його відповідачем, а також внаслідок інших порушень його законних прав, як працівника.

Порушеннями з боку відповідача трудових прав позивача, як зазначає ОСОБА_1, йому спричинено моральну шкоду, яка виявилась в моральних стражданнях, викликаних тривалими переживаннями з приводу порушення прав на працю і оплату праці. Через відсутність виплати коштів позивач не може, в найзручніший для себе спосіб, задовольнити свої звичайні повсякденні побутові потреби, відбулась зміна його звичайного укладу життя, він постійно емоційно напружений, став дратівливим, порушився його сон.

Істотними порушеннями з боку відповідача моїх законних прав є :

-незаконне звільнення відповідачем з роботи та затримка остаточного розрахунку при звільненні з мотивів інвалідності позивача, що підтверджується Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13.05.2017р., залишеним без змін Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05.07.2017р. по справі № 642/1299/17;

-не виконання Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.05.2017р. щодо негайного поновлення на роботі позивача (відповідач не пускав на роботу позивача) та виплати зарплати за один місяць, що підтверджується Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04.07.2017р. по справі № 642/2438/17;

-відмовою видати позивачу дублікат трудової книжки, що підтверджується Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04.07.2017р.;

-дискримінаційний характер поведінки відповідача за станом здоров'я та інвалідності позивача, що відповідно до ст. 21 Конституції України є неприпустимим, що підтверджується останнім абзацом мотивувальної частини Рішення Апеляційного суду Харківської області від 05.07.2017р.;

-станом на 24.07.2017р. відповідач не оплатив позивачу лікарняний лист серії АДВ № 495383 з 15.06.2017р. по 23.06.2017р.

Враховуючи викладені обставини, на думку позивача, відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, яку він оцінює в 30000,00грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, але надав заяву, згідно якої просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, справу слухати за його відсутністю.

Представник відповідач в судове засідання не з'явився, але надав заяву про слухання справи за відсутністю представника Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України та позовні вимоги інститут не визнає з підстав викладених в письмових поясненнях, згідно яких вказав, що при працевлаштуванні 06.09.2016р. ОСОБА_1 приховав факт того, що він є інвалідом. Більш того, надав довідку про проходження медогляду, сертифікат від нарколога та сертифікат: від психіатра, в яких не було зазначено про наявність будь-якої хвороби або вказувалося на інвалідність. Висновком медичної довідки встановлена придатність для роботи головним енергетиком та будь-якої патології або обмежень щодо умов праці не вказано.

Пенсійне посвідчення інваліда позивач надав до відділу кадрів лише 20.10.2016р., тобто більше ніж через 44 дні після прийому на роботу. Позивач дійсно є інвалідом ІІІ групи по зору. В жодному медичному документі, який надавав позивач до Інституту немає будь-яких рекомендацій, щодо створення особливих умов праці, пов'язаних з його захворюванням.

В акті огляду МСЕК від 2012 року надані рекомендації, щодо особливих умов праці ОСОБА_1, а саме протипоказана праця у важких умовах та тяжка праця. Позивач працював на посаді головного енергетика Інституту, яка не передбачає ні важких умов праці ні тяжкої праці. В копії картки медичного огляду вказано, що ОСОБА_1 за станом здоров'я придатний для роботи на посаді головного енергетика, тому, всі його посилання на те, що йому, як інваліду не були створені особливі умови та спеціально обладнане робоче місце, на думку позивача - безпідставні.

При прийомі на роботу позивач з усіма умовами роботи погодився, з колективним договором ознайомився, медичних рекомендацій щодо створення йому особливих умов праці не надав.

Щодо встановлення роботи зі скороченим робочим тижнем, позивачу встановлено неповний робочий день. Таким чином, роботодавець ніяким чином не порушував права позивача, а отже не завдавав йому моральних страждань.

Представник відповідача зазначає, що станом на момент подачі позовної заяви до Харківського районного суду Харківської області 25.05.2017р., ОСОБА_1 по-перше, мав на руках оригінал трудової книжки (в перший день виходу на роботу 29.05.2017р. позивач повернув її у відділ кадрів); по- друге, Ленінським районним судом у справі № 642/1299/17 було встановлено, що трудова книжка йому була направлена цінним листом 10.03.2017р. і в цій частині позову було відмовлено; по-трете, на момент подання позовної заяви, ОСОБА_1 було відомо, що він поновлений на роботі.

Дублікат трудової книжки без запису про звільнення позивачу був направлений, але якість виготовлення трудової книжки позивача не влаштувала.

Щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні, представник відповідача зазначив, що відповідну частину коштів відповідач виплатив своєчасно (в день звільнення), а щодо виплат за лікарняний лист - то всі необхідні матеріали були своєчасно направлені до Виконавчої дирекції Харківського обласного відділення Фонду страхування з тимчасової непрацездатності. 07 березня 2017 року ОСОБА_1 був повідомлений про звільнення, але за отриманням коштів не з'явився, тому соціальні виплати були виплачені в 1-й робочий день 14.03.2017р.

Посилання позивача про отримання моральних збитків при відмові поновлення на роботі за рішенням Ленінського районного суду від 13.05.2017р. у справі № 642/1299/17, на думку представника відповідача, є безпідставні. Рішення суду було ухвалене 13.05.2017р. (в суботу). Наказ про поновлення на роботі був виданий 15.05.2017р. (в перший робочий день) і ОСОБА_1 був поновлений на роботі з 07.03.2017р. Про поновлення на роботі позивачу стало відомо від прокурора Холодногірського району Моісеєнка О.П. в телефонному режимі. На робоче місце позивача пустили, а до адміністративного корпусу - ні, оскільки він не надав перепустки, а телефонувати до відділу кадрів відмовився. В доповненнях до пояснювальної записки ОСОБА_1 пише, що він пройшов на територію інституту в котельню (де знаходиться його робоче місце), поговорив там зі слюсарем ОСОБА_3, дізнався про те, що головний інженер інституту (з яким він має спільний робочий кабінет), знаходиться у відпустці, кабінет закритий, а тому він пішов до головного корпусу, де встановлений спеціальний режим допуск. Дана обставина підтверджується доповідними записками заст. директора, охоронців і поясненнями самого ОСОБА_1

Щодо невиплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, представник відповідача зазначив, що Ленінським районним судом м. Харкова була встановлена сума виплати 7279,55грн. та вимога про допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за 1 місяць. На роботі ОСОБА_1 був поновлений негайно. Щодо виплати заробітної плати, то, по-перше, при звільненні 07.03.2017р. позивачу була виплачена компенсація за невикористану відпустку в сумі 898,00грн., що складає понад 60% місячної зарплати (0,75 ставки); по-друге, в цій частині рішення суду було оскаржене в апеляційному порядку і 05.07.2017 року Рішенням апеляційного суду сума виплати була переглянута і встановлена в розмірі 4761,95грн. Станом на 05.07.2017р. ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням і з ним проведено повний розрахунок.

Представник відповідача, звернув увагу суду на те, що надані до позовної заяви ОСОБА_1 лікарняні листи відносяться до періоду, який передував звільненню позивача з роботи і не можуть бути враховані, як докази фізичних та моральних страждань від звільнення, а довідки судмедекспертизи та виписка з обласної травматології можуть, як варіант, вказувати на неправильну поведінку ОСОБА_1 в побуті.

Щодо оголошення догани в грудні 2017 року, то Ленінським судом м. Харкова у справі № 642/2438/17 в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовлено, отже даний факт не може розглядатися як спричинення моральних збитків та не підлягає задоволенню.

Представник відповідача зазначив, що відповідачем, ОСОБА_1 була надана можливість заробляти собі на життя працею, яку він, як інвалід вільно вибрав і вільно погодився, був прийнятий на роботу головного енергетика та згідно медичних рекомендацій пристосування робочого місця йому не погрібне. ОСОБА_1 не утримувалися в рабстві чи в підневільному становищі й був захищений нарівні з іншими від примусової праці. Членом профспілки він не був. За 9 місяців він був присутній на роботі близько 40 робочих днів.

Розрахунок моральної шкоди зроблений декларативно, без урахування положень Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», викладених у литі Міністерства юстиції від 13.05.2004р. № 35/13/797, без конкретних роз'яснень щодо душевних страждань, виду психічних розладів і.т.п.

Представник відповідача зазначив, що під час розгляду 2-х попередніх справ в Ленінському районному суді м. Харкова, на рішення яких посилається позивач, питання про моральну шкоду не ставилося. На думку відповідача, саме тоді, коли розглядалися всі обставини справи, суд міг об'єктивно і всебічно розглянути питання - чи привели встановлені порушення, допущені адміністрацією до моральних страждань чи ні. В рамках цього судового процесу Позивач посилається лише на висновки суду та жодним рішенням суду не доведено порушення прав на працю позивача. Додані до матеріалів справи документи підтверджують обґрунтованість оплати праці позивача в установлені строки: всі виплати, які залежали від інституту були зроблені своєчасно, всі документи до органів соціального страхування також були подані своєчасно.

В ході судових слухань справ № 642/1299/17 і 642/2438/17, позивачем ставилося питання про невидачу йому трудової книжки. В рішенні суду по справі № 642/1299/17 в цій частині позову ОСОБА_1 було відмовлено, так як був підтверджений факт надсилання йому (на його ж прохання), трудової книжки поштою.

Посилання позивача, що поведінка відповідача по відношенню до ОСОБА_1 носить дискримінаційний характер, саме з точки зору, що він є інвалідом, жодною обставиною, крім деклараційних заяв Позивача не підтверджені.

На думку відповідача, позивач не надав суду докази глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини відповідача або факти того, що саме вина відповідача є причиною моральних страждань. Сума відшкодування, також не обґрунтовує вимоги, їх розумність і справедливість.

Все вище викладене та додані до матеріалів справи документи на думку відповідача, підтверджують безпідставність позивача вимагати відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням серія ААЖ №103902 від 09.11.2012р.

Позивач перебував з 06.09.2016р. по 07.03.2017р. у трудових відносинах з Інститутом проблем кріобіології і кріомедицини НАН України, обіймав посаду головного енергетика служби з експлуатації та ремонту енергомереж та котельної.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2017 року (справа № 642/1299/2017) скасовано наказ Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України про звільнення ОСОБА_1 № 33-ОС від 07.03.2017р. та поновлено ОСОБА_1 на роботі в Інституті проблем кріобіології і кріомедицини НАН України на посаді головного енергетика служби з експлуатації та ремонту енергомереж та котельної з 07 березня 2017 року; стягнуто з Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.03.2017р. по 13.05.2017р. - у розмірі 7279,55грн.; стягнуто з Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 08.03.2017р. по 15.03.2017р. у зв'язку з нездійсненням розрахунку у день звільнення - у розмірі 869,20грн.; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України на користь держави судовий збір у розмірі 1280,00грн.; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Дані обставини не потребують доказуванню у відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оскільки встановлені Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 2017 року по справі № 642/1299/2017.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 вищезазначеної статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Цивільним кодексом України, зокрема, ст. 275 передбачені способи захисту особистих немайнових прав. Так, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України.

Згідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Суд, вважає доведеними позовні вимоги позивача в завданні йому моральної шкоди, яка виявилася в незаконному звільненні відповідачем з роботи позивача та затримка остаточного розрахунку при звільненні, а тому враховуючи вимоги розумності і справедливості, завдану моральну шкоду суд оцінює в розмірі 5000,00грн.

В задоволенні позовних вимог внаслідок інших порушень законних прав позивача, як працівника, слід відмовити в повному обсязі, в зв'язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 640,00грн. за задоволення позовних вимог майнового характеру.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 23, 275, 280 ЦК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000,00грн. (п'ять тисяч гривень нуль копійок).

Стягнути з Інституту проблем кріобіології і кріомедицини НАН України на користь держави судовий збір у сумі 640,00грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами в загальному порядку повністю або частково до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.

Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення.

Суддя Н.М. Токарєва