АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1045/17 Номер провадження 22-ц/786/2263/17Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Мартєва С.Ю.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

За участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Мосейчука Т.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до виконавкого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, треті особи - Управління Служби безпеки України в Полтавській області, КП «Квартирне управління» Кременчуцькоої міської ради про виключення квартири із категорії службового приміщення та надання статусу житлового приміщення, який відноситься до комунального житлового фонду,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, прохаючи виключити квартиру АДРЕСА_1 із категорії службового приміщення та надати їй статусу житлового приміщення, який відноситься до комунального фонду територіальної громади.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно з ордером № 162 від 22 вересня 2006 року її колишній чоловік ОСОБА_5 отримав квартиру АДРЕСА_4, як службове приміщення.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 998 від 22 вересня 2006 року двокімнатна квартира АДРЕСА_2, як службова виділена для заселення ОСОБА_5, на той час співробітнику Управління Служби Безпеки України в Полтавській області, складом сім`ї три особи: дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №998 від 22 вересня 2006 року, 22 вересня 2006 року ОСОБА_5 отримав у Кременчуцькій міський раді ордер №162 на право займання зазначеної вище службової квартири Управління зі складом сім*ї три особи ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до листа з відділу РАЦС Крюківського РУЮ КМУЮ Полтавської області від 20.11.2015 року №888/04-03-04-33, 24 грудня 2007 року, згідно свідоцтва серія НОМЕР_1 та рішення Крюківського районного суду м.Кременчука від 15.11.2007року справа №2-1869, шлюб між громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано, однак позивач продовжує проживати в спірній квартирі протягом більше 10 років, сплачує всі необхідні платежі, а також проводе всі необхідні роботи по утриманню квартири та проводить ремонтні роботи для підтримання належного стану квартири для проживання.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2007 року по справі № 2-283/2007 визнано за ОСОБА_5 та малолітньою дитиною ОСОБА_6 право проживання в АДРЕСА_4.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19 квітня 2017 року залучено у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління СБУ у Полтавській області та Комунальне підприємство «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради (а.с. 80).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 липня 2017 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила позивач ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохала його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

В обґрунтування позову зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази того, що спірна квартира перебуває на балансі УСБУ в Полтавськійй області. Не враховано, що виданий ордер на квартиру не містить запису про те, що вказана квартира видавалась ОСОБА_5 як «службова» квартира, а також, те, що позивачка та її донька - ОСОБА_6, є членами сім`ї військовослужбовця ОСОБА_5 й не можуть бути виселені із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

В матеріалах справи міститься клопотання третьої особи у справі - Управління Служби безпеки України в Полтавській області про залучення Управління як співвідповідача у справі за позовом ОСОБА_5 про виключення квартири із категорії службового приміщення та надання статусу житлового приміщення (а.с. 166-167, 168-169, 172-173,174-177).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідає за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, судом зазначено, що розглянуто позов ОСОБА_5 до відповідачів - Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області та Управління Служби безпеки України в Полтавській області.

Проте, будь-яких клопотань про залучення відповідачем (співвідповідачем) у справі Управління Служби безпеки України в Полтавській області від позивачки не надходило, а отже, зміна процесуального статусу Управління Служби безпеки України в Полтавській області з третьої особи без права самостійних вимог на предмет спору на співвідповідача не відповідає вищевикладеним нормам процесуального права.

Клопотання третьої особи - Управління Служби безпеки України в Полтавській області про зміну процесуального статусу з третьої особи на співвідповідача у справі судом першої інстанції залишилось не вирішеним.

З огляду на викладене, колегія суддів розцінює зазначення судом першої інстанції Управління Служби безпеки України в Полтавській області у вступній та резолютивній частинах рішення як співвідповідача замість третьої особи, як описку, що може бути виправлена за заявою сторін, або з ініціативи суду.

Як вже зазначалось вище, ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19 квітня 2017 року залучено у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління СБУ у Полтавській області та Комунальне підприємство «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради. З огляду на викладене, колегія суддів Управління СБУ у Полтавській області у даному провадженні розглядає як третю особу без права самостійних позовних вимог на предмет спору.

Що стосується відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 до Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість рішення у цій частині, з огляду на наступне.

Згідно з нормою п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи на підставі звернення головного адміністративно-господарського управління Служби безпеки України з проханням про передачу до комунальної власності територіальної громади міста 5-ти поверхового 59-квартитрного жилого будинку з вбудовано-прибудованими адміністративними приміщеннями по АДРЕСА_4 та зовнішніх інженерних мереж вказаного будинку в м. Кременчуці, рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 22.12.2005 року «Про передачу до комунальної власності територіальної громади міста будинку АДРЕСА_4 та зовнішніх інженерних мереж в м. Кременчуці», Кременчуцька міська рада Полтавської області вирішила надати згоду на прийняття у комунальну власність на баланс комунального госпрозрахункового житлово-експлуатаційного підприємства «Придніпровське» житлового будинку АДРЕСА_4 з вбудовано-прибудованими адміністративними приміщеннями разом з закріпленою територією та необхідною документацією та прийняти у комунальну власність зовнішні інженерні мережі вказаного будинку та передати на баланс відповідним спеціалізованим підприємствам у м. Кременчуці (а.с. 18, 131).

Управління Служби безпеки України в Полтавській області (відділ в м. Кременчуці) своїм листом від 17.08.2006 року за вих. № 38/2/23-4938 просив надати дозвіл на заселення службових квартир у будинку АДРЕСА_4, зокрема, двокімнатну квартиру № 42 житловою площею 33,10 кв.м. співробітнику Управління ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, склад сім`ї дві особи: дружина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 74-75, 132-133).

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 11.09.2006 року за № 945 «Про закріплення службових квартир № 5,7,8,17,19,23,25,31,32,36,42,57 по АДРЕСА_4 за відділом Управління Служби безпеки України в Полтавській області в місті Кременчуці», закріпили за відділом в місті Кременчуці Управління Служби безпеки України в Полтавській області квартири № 5,7,8,17,19,23,25,31,32,36,42,57 по АДРЕСА_4 в місті Кременчуці як службові (а.с. 134).

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 22.09.2006 року за № 998 «Про надання житлової площі громадянам в м. Кременчуці» кв. № 42, службову, житл. площ. 33,10 кв.м. по АДРЕСА_4 гр. надано ОСОБА_5 на склад сім`ї 3 особи (наказ управління Служби безпеки України в Полтавській області № 123 від 15.08.2006 року) (а.с. 135-136).

У матеріалах справи міститься ордер, виданий Кременчуцькою міською радою 22.09.2006 року на ім`я ОСОБА_5,на склад сім`ї 3-х осіб на право займання житлового приміщення житловою площею 33,10 кв.м., яке складається з 2-х кімнат, ізольована, за адресою: АДРЕСА_4, підстава видачі - рішення міськвиконкому № 998 від 22.09.2006 року (а.с. 21).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2007 року визнано за ОСОБА_4 та малолітньою ОСОБА_6 право проживання в службовій квартирі АДРЕСА_4. Зобов`язано КМУ УМВС України в Полтавській області зареєструвати ОСОБА_4 та малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_5.

Управлінню СБУ в Полтавській області в позові до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, ОСОБА_4 про визнання ордеру недійсним та визнання ОСОБА_4 такою, що не має права користуватися службовим приміщенням УСБУ в Полтавській області, зобов`язання до звільнення службового житлового приміщення - відмовлено (а.с. 22-25). Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюб, серії НОМЕР_2, виданого 07.09.2011 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 304 від 01 грудня 2009 року (а.с. 60).

11.04.2016 року позивачка ОСОБА_5 звернулася з заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_6 (а.с. 137).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 07 червня 2016 року, що набрало законної сили, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-15).

Листом КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради від 23.09.2016 року ОСОБА_5 повідомлено, що кв. № 42 у буд. АДРЕСА_4 віднесена до категорії службових приміщень та згідно з п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягає приватизації (а.с. 29).

Листом від 21.11.2016 року виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області повідомив ОСОБА_5, що відповідно до п. 6 положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37, виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Також, в листі наголошено, що до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Управління Служби безпеки України в Полтавській області з відповідним клопотанням не зверталось (а.с. 141).

Згідно ч. 3 ст. 10, що також передбачено і ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У тексті позовної заяви сама позивачка ОСОБА_5 вказує, що її колишній чоловік ОСОБА_5, працюючу в Управлінні Служби Безпеки України в 2006 році отримав службову квартиру АДРЕСА_7. Отже, вказана обставина є такою, що визнана позивачкою, іншими учасниками процесу не заперечувалась, а тому, правомірно у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України, не встановлювалась судом першої інстанції.

Проте, у своїй апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_5 вказує на відсутність належних доказів того, що вказана квартира перебуває на балансі саме УСБУ у Полтавській області та віднесена до категорії службових, адже про це не зазначено у виданому на ім`я ОСОБА_5 ордері.

Вказане твердження колегією суддів сприймається критично з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Відповідно до норми ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про виселення із службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради про включення їх до числа службових.

Отже, колегія суддів вважає доведеним матеріалами справи, що спірна квартира відноситься до числа службових квартир з моменту прийняття відповідного рішення виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради (рішення від 22.12.2005 року). Також, вказана квартира була передана на баланс Управління СБУ у Полтавській області (рішення від 11.09.2006 року) та 22.09.2006 року на виконання відповідного рішення, на зайняття АДРЕСА_8 видано ордер на ім`я ОСОБА_5

Твердження апелянта про те, що в ордері не міститься відмітка про те, що квартира була передана ОСОБА_5 як «службова», не спростовує її статусу службового приміщення, що було надано працівнику УСБУ у Полтавській області.

Згідно з нормою ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації, зокрема, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

На підставі ст. 121-123 ЖК Української РСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст. ст. 73-76, 79-83, 85, 90, ч. 6 ст. 101, ст. ст. 103-106 цього Кодексу.

Апелянт стверджує, що суд прийшов до невірного висновку про відсутність будь-якої необхідності подальшого використання спірної квартири як службової.

Проте, стверджуючи вищезазначене, апелянт вдалась до переоцінки викладеного судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні. Так, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачкою не надано доказів про те, що потреба у службовому використанні спірної квартири не відпала.

Так, згідно з п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській СРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Положення також передбачає, що виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Отже, суд першої інстанції вірно констатував, що до компетенції виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області належить вирішення питання про виключення квартири з числа службових, але виключно за клопотанням відповідного органу, за яким житло закріплене як службове, а не за клопотанням квартиронаймача чи членів його сім'ї. Одночасно, вірно встановлено, що порушення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов`язком Управління Служби безпеки України в Полтавській області, за умови, якщо відпала потреба в такому житлі. Оскільки Управління Служби безпеки України в Полтавській області не вважало необхідним ставити перед виконавчим комітетом питання про виключення жилого приміщення із числа службових, чинним законодавством не передбачено такий порядок вирішення спору шляхом примусової зміни статусу житла судовим рішенням.

Колегія суддів дійшла до переконання, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, а оцінка доказів проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 304, 307 ч. 1 п.1, 308 ч.1, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

С.Ю. Мартєв

З оригіналом згідно: Л.М. Хіль