Справа № 640/8369/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Балан Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у сумі 138840,00 грн., 3% річних за користування коштами в сумі 1723,13 грн., інфляційні витрати в розмірі 5482,79 грн., а також витрати за сплату судового збору в розмірі 1720,45 грн.

В обгрунтування позовних вимог, позивачка посилається на те що, 02 вересня 2016 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сотник Н.О., про що здійснено реєстраційний запис №532, згідно якого позивач передала у власність відповідача грошові кошти в розмірі 138840,00 грн., а відповідач зобов'язалася повернути позивачу суму позики не пізніше 25.12.2016 року - 17:00 год. Місцем виконання зобов'язання з повернення суми позики встановлено місце проживання позивача. Проте, до теперішнього часу, відповідач заборгованість не повернула, свої зобов'язання за договором позики не виконала, у зв'язку з чим, ОСОБА_1 змушена була звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 21.08.2017 року не з'явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчить її підпис у явочному листі, причини неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається , як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 02 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сотник Н.О., про що здійснено реєстраційний запис №532, згідно якого позивач передала у власність відповідача грошові кошти в розмірі 138840,00 грн., що еквівалентно 5200 доларів США, а відповідач зобов'язалася повернути позивачу суму позики не пізніше 25.12.2016 року - 17:00 год.. (а.с.6). Місцем виконання зобов'язання з повернення суми позики встановлено місце проживання позивача. Проте до теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов'язання. Доказів про повернення суми позики під час судового розгляду суду не надано.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Зобов'язання, як зазначено в ст.525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

У спірних правочинах між позивачем та відповідачем винятки з цього правила не встановлювались.

З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у відповідача виникли зобов'язання по поверненню позики у зазначений строк.

Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач в своєму позові зазначає, що розмір заборгованості за договором позики складає 138840,00 грн., а також просить стягнути з відповідача 3% річних за користування коштами в сумі 1723,13 грн. за період з 01.12.2016 року по 01.06.2017 року та інфляційні витрати в розмірі 5482,79 грн. за період з січня 2017 року по квітень 2017 року.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи, тому підлягають задоволенню в межах позовних вимог в повному обсязі, у зв'язку з чим суд стягує з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики, а саме 138840,00 грн.- основна сума боргу, 1723,13 грн.- 3% річних за користування коштами та 5482,79 грн. - інфляційні витрати за весь строк прострочення.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, через що суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 1780,46 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 4, 5, 526, 530, 533, 611, 612, 625, 651, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 02.09.2016 року в розмірі 138840 грн., 3% річних за користування коштами в сумі 1723,13 грн., інфляційні втрати в розмірі 5482,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 1780,46 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя :