Номер провадження: 22-ц/785/6685/17
Номер справи місцевого суду: 505/1496/15-ц
Головуючий у першій інстанції Нікітішин В.П.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2015 року у цивільній справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Котовської міськради про виселення із гуртожитку,
встановила:
07 квітня 2015 р. Квартирно-експлуатаційний відділ (далі - КЕВ) м. Одеси звернувся до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в порядку статей 127, 128 ЖК Кодексу із житлового приміщення - трикімнатного блоку, площею 62,2кв.м. в гуртожитку Міністерства Оборони України (далі - МОУ), розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які діють одночасно як законні представники в інтересах свої неповнолітніх дітей, позов не визнали та свою позицію мотивували відсутністю іншого житла для проживання та положенням ст.125 ЖК УРСР, яке забороняє виселення з гуртожитку без надання іншого житла працівників звільнених за скороченням чисельності чи штату, також відповідачі вказали, що виселення дітей можливе лише за згоди органу опіки й піклування.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки й піклування Котовської міськради Туркевич О.М. проти позову заперечувала, оскільки виселення малолітніх дітей з гуртожитку без надання їм іншого житла вважала незаконним.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2015 року у задоволенні позову КЕВ м. Одеси про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із гуртожитку було відмовлено.

В апеляційній скарзі КЕВ м. Одеси ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.09.2016 року вказане рішення суду залишено без змін (а.с.117-121).

Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року, вищевказана ухвала апеляційного суду Одеської області від 30.09.2016 року була скасована, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.157-159).
В ході нового апеляційного розгляду до суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв`язку з чим та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Разом з тим, від відповідача ОСОБА_2 22.08.2017 року до суду апеляційної інстанції надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона, окрім іншого просила розглянути справу без її участі (а.с. 171-173).

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської міської ради також надав суду апеляційної інстанції письмовий лист, а якому просив розглянути справу без їх участі (а.с.180).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 2, 10 Закону України «Про оборону України» - це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і неподільності. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України (далі ЗСУ) здійснюється МОУ, яке відповідно ст. 3 Закону України «Про збройні Сили України» є центральним органом виконавчої влади і військового управління.

Відповідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про правовий режим майна у ЗСУ» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями ЗСУ. МОУ як центральний орган управління ЗСУ здійснює управління військовим майном.

Згідно ст. ст. 3, 4 Закону України «Про правовий режим майна у ЗСУ» майно, з моменту надходження до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби ЗСУ.

КЕВ м. Одеси веде облік казармено-житлового фонду, в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб ЗСУ, наказом МОУ від 03.07.2013 № 448, як і раніше діючого від 21.04.2011р. № 215 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положенням про КЕВ м. Одеси, а також здійснює контроль за використанням жилого фонду МОУ в порядку ст. 29, 30 ЖК України.

Позивач вказав, що будівлі, розташовані в Одеському гарнізоні за адресою: АДРЕСА_2 ), є нерухомим військовим майном, яке належить МОУ, знаходилось на балансі Котовської КЕЧ району, а 10.07.2008р. за Актом прийому-передачі передано на баланс КЕВ м. Одеси.

Зокрема, будівля за №491 на території військового містечка № НОМЕР_1 в м. Котовськ є гуртожитком МОУ.

У відповідності до ст. 127 ЖК України гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до наказу МОУ № 737 від 30.11.2011р. «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям ЗС України та членам їх сімей житлових приміщень»: «Гуртожитки МО України призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського і офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, під час навчання у військових навчальних закладах МО України або проходження ними військової служби, за умови відсутності в них місця проживання за місцем служби».

На підставі окремого доручення МОУ, доведеного розпорядженням начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління, КЕВ м. Одеси здійснює заходи реалізації державної програми по поверненню службових квартир та житлових приміщень в гуртожитках до житлового фонду гарнізонів особами, які їх безпідставно утримують.

На виконання протокольного рішення міжвідомчої наради військової прокуратури Південного регіону України, - КЕВ м. Одеси в серпні 2014р. проведено інвентаризацію мешканців гуртожитків МОУ.

При проведенні КЕВ м. Одеси інвентаризації мешканців гуртожитків військового містечка № НОМЕР_1 в м. Котовськ було виявлено, що відповідачі заселились до трикімнатного блоку площею 62,2 кв.м. в гуртожитку МОУ за адресою: АДРЕСА_3 к.4. під час проходження військової служби ОСОБА_1 .

У 2004р. ОСОБА_1 було звільнено з військової служби при вислузі у 4 роки.

Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі не проходили дійсну військову службу у ЗСУ, не знаходились на обліку військових пенсіонерів та військовослужбовців, потребуючих поліпшення житлових умов в гарнізоні, то позивач зазначив, що вони не мають права на проживання у гуртожитку МОУ.

Крім того, невиконання відповідачами обов`язку про звільнення жилого приміщення у гуртожитку призводить до порушення права на житло інших громадян, які дійсно проходять військову службу у ЗСУ та не мають житла за місцем проходження служби.
Проте, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не погодився із даними доводами позивача і дійшов помилкового висновку про необхідність відмови в позові.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, КЕВ м. Одеси веде облік казармено-житлового фонду, в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб ЗСУ, наказом МОУ від 03.07.2013р. №448 (як і раніше діючого від 21.04.2011р. № 215) «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положення про КЕВ м. Одеси, а також здійснює контроль за використанням жилого фонду МОУ в порядку ст. 29, 30 ЖК України.
Будівлі, розташовані в АДРЕСА_2 ), є нерухомим військовим майном, яке належить МОУ, знаходиться на балансі КЕВ м. Одеси.
Зокрема, будинок за генеральним планом № 491 на території військового містечка № НОМЕР_1 в м. Котовськ є гуртожитком МОУ.

У відповідності до ст. 127 ЖК України гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.
Відповідно наказу МОУ № 737 від 30.11.11 р. «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень»: «Гуртожитки МОУ призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського і офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, під час навчання у військових навчальних закладах МОУ або проходження ними військової служби, за умови відсутності в них місця проживання за місцем служби».

Право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду відповідно ст.. 31, 34, 37, 39 ЖК України мають громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, та які беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.
Оскільки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проходять дійсну військову службу у ЗСУ, не знаходяться на обліку військових пенсіонерів та військовослужбовців потребуючих поліпшення житлових умов в гарнізоні, то слід дійти висновку про те, що вони дійсно не мають права на проживання у гуртожитку МОУ.
Постановляючи ухвалу від 21 червня 2017 року про скасування попереднього судового рішення суду апеляційної інстанції з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав на необхідність перевірки обставин законності вселення відповідачів у гуртожиток, та чи надавався їм спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно розділу V Інструкції «Про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої наказом МОУ № 737 від 30.11.11р. на підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ (КЕЧ) району видає спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення в надане жилве приміщення.
Крім того, у відповідності до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу (за ст. 58 ЖК України).
Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачі заселились в жиле приміщення АДРЕСА_4 , без спеціального ордера на спірну житлову площу в гуртожитку МОУ, оскільки останній відповідачам не видавався.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачами не надано до суду жодних доказів законності перебування в спірному жилому приміщенні, документи, що підтверджують даний факт у відповідачів - відсутні.

Посилання на правомірність набуття жилої площі в гуртожитку не відповідає дійсним обставинам справи і свідчить про самоправне зайняття жилого приміщення.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, відповідача ОСОБА_1 було звільнено з лав ЗСУ, при вислузі чотири роки. Та з того часу він працює за спеціальністю «факторист» на інших роботодавців, в трудових відносинах з МОУ не знаходиться.

Згідно розділу 5.10 наказу МОУ № 737 від 30.11.11 р. «Особа, яка звільнена з військової служби і має вислугу менше ніж 10 років у календарному обчисленні, підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають. У разі якщо особа, звільнена з військової служби, не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у ЗСУ, вона підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають».
Виключенням із вказаного правила є ст. 125 ЖК України, згідно якої не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як 10 років.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 разом із членами сім`ї вселився у відомчий гуртожиток МОУ під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 , без надання йому відповідного ордера.

Як було вказано вище, при звільнені із ЗСУ ОСОБА_1 мав вислугу 4 роки, а тому судом першої інстанції невірно застосовано вимоги ст. 125 ЖК України щодо неможливості виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення.
Зазначеними обставинами спростовуються доводи відповідачів, а також представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Котовської міської ради, стосовно того, що суд не має права виселити із вказаного жилого приміщення їх неповнолітніх дітей.

Так, враховуючи, що відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , займають жиле приміщення в гуртожитку незаконно, а тому підлягають виселенню з нього без надання іншого жилого приміщення, то і їх неповнолітні діти, які мають проживати зі своїми батьками, також підлягають виселенню із гуртожитку без надання їм іншого жилого приміщення.
Що стосується доводів відповідача ОСОБА_2 , які викладені нею в запереченнях на апеляційну скаргу від 22.08.2017 року (а.с.171-173), стосовно того, що з 31 березня 2017 року вона перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_3 , яка знаходиться в м. Подільську Одеської області, а тому вона разом із дітьми не підлягає виселенню із жилого приміщення АДРЕСА_4 , то вони є безпідставними.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що вищезазначені обставини не стосуються правовідносин між сторонами, які виникли до ухвалення оскаржуваного судового рішення, тобто до 22 липня 2015 року, оскільки у відповідності до ч.ч.1,2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого законом порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Крім того, із вказаних заперечень слідує, що на даний час відповідач ОСОБА_2 займається оформленням документів для отримання ордеру на службове житло, що також не відноситься до предмету даного спору, оскільки зазначені питання мають вирішуватись в іншому порядку, передбаченому законом.
Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення ухвали у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги КЕВ м. Одеси задовольнити, та виселити відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із гуртожитку МОУ, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КЕВ м. Одеси судовий збір у загальній сумі 2019 грн., тобто по 1009,5 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:
Апеляційну скаргу представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси задовольнити.
Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2015 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси задовольнити.
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із гуртожитку Міністерства Оборони України, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси судовий збір у загальній сумі 2019 грн. (дві тисячі дев`ятнадцять гривень) - по 1009,5 грн. (одна тисяча дев`ять гривень 50 копійок) з кожного.
Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

А.П. Заїкін