Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/5674/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

16 серпня 2017 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Коренюка В.П.,

при секретарі Мейнарович Л.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду № 2 у м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області про визначення місця проживання дитини, в якому зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також зазначив, що син проживає з ним та знаходиться на його утриманні, оскільки відповідач інтересами дитини не цікавиться та вихованням не займається. Знаходячись на його утриманні, син забезпечений житлом, відвідує дитячий навчальний заклад, який знаходиться поруч із місцем проживання.

Тому вважає, що доцільно в подальшому аби місце проживання сина було з ним.

Просив визначити місце проживання сина ОСОБА_3 разом з ним.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що після розірвання шлюбу син більше часу проживав разом з ним, оскільки відповідачка проживала у м. Києві. В даний час дитина більше часу проживає з відповідачкою, оскільки та проживає уже у м. Коростені півтора два місяці. На вихідні дні він бачиться із сином.

Відповідачка заперечила проти позову та пояснила, що після розлучення з вересня місяця 2016 року син постійно проживає з нею, оскільки вона увесь час проживає уже в Коростені. Бажає, щоб суд визначив місцем проживання сина разом з нею.

Представник орган опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської областіОСОБА_4 позов визнала частково та пояснила суду, що умови проживання дитини як в сімї батька так і матері задовільні та відповідають потребам дитини, тому вважають дитина може проживати як з матірю так і з батьком. При цьому психологи дали висновок, що дитина не бачить себе ні з батьком ні з матірю і стала засобом маніпулювання між дорослими.

Проаналізувавши пояснення сторін в їх сукупності з матеріалами справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 серпня 2016 року розірвано (а.с.7, 8). Від спільного проживання мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.12). За рішенням суду, про розірвання шлюбу, їхнього сина вирішено залишити на виховання батька. Однак рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2016 року (а.с.9-11) - рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 серпня 2016 року в частині визначення проживання дитини скасовано.

Тобто фактично при розлученні не визначено місце проживання неповнолітньої дитини.

Встановлено судом також і те, що відповідно до "ВИСНОВКУ органу опіки та піклування Коростенської міської ради "Про встановлення місця проживання малолітнього ОСОБА_5" - "…орган опіки та піклування Коростенської міської ради вважає за доцільне встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, і з батьком - ОСОБА_6, і з матірю, ОСОБА_2." У цьому висновку також зазначено "ОСОБА_7 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Вона працює, має житло на праві користування житловою площею…"

Про встановлені судом обставини сторони не заперечували в судовому засіданні.

Відповідно до ст.157 ч.1,2,3 Сімейного кодексу України - "Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини".

Стаття 161 ч.1 Сімейного кодексу України передбачає - "Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом".

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи з рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п.6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Враховуючи встановлені обставини справи, положення вищевказаних норм національного законодавства, суд вважає, що в даному випадку інтересам неповнолітнього сина буде у більшій мірі відповідати місце проживання разом з матірю.

При цьому суд враховує, що мати неповнолітнього буде виявляти більшу увагу до нього, а батькові ніхто не перешкоджає у його праві на особисте спілкування з сином. Мати дитини, з якою в даний час проживає дитина, не перешкоджає батькові, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні та таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже в задоволенні даного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.11, 60, 209, 213, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.157, 161 Сімейного кодексу України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області про визначення місця проживання дитини- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особа, яка не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області ОСОБА_8