РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА», третя особа: директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» Люлін ОлександрВолодимирович, про зобов'язання звільнити з роботи, виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» про зобов'язання звільнити з роботи, виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з 01.04.2009 працював в ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» на посаді головного бухгалтера, та 18.11.2016 ОСОБА_1 звернувся до керівництва ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» з проханням звільнити його за власним бажанням з 30.11.2016, проте, директор Люлін О.В. відмовився підписувати заяву на звільнення.

24.11.2016 позивач направив відповідачу рекомендованим листом нотаріально посвідчену заяву про звільнення.

Крім того, зазначає, що у період з 24.11.2016 по 07.12.2016 та з 08.12.2016 по 16.12.2016 перебував на лікарняному, після чого 19.12.2016 на адресу відповідача рекомендованим листом направив відповідні лікарняні листки.

Проте, станом на день звернення до суду з позовом відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем та не видав трудової книжки.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов'язати відповідача внести зміни до його трудової книжки, зазначивши підстави його звільнення - «за власним бажанням», стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по день винесення судового рішення, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошові кошти за лікарняними листками, стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судовий збір.

Справа № 759/1057/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8135/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» внести зміни в трудову книжку ОСОБА_1, де зазначити час та підстави звільнення ОСОБА_1, а саме: з 19.12.2016 за ч. 1ст. 38 КЗпП України та видати трудову книжку ОСОБА_1

Стягнуто з ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2016 по 01.06.2017 в розмірі 93 386,52 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. та судовий збір в розмірі 2 240 грн., а всього - 96 626, 52 грн.

Зобов'язано ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошових коштів відповідно до Листка непрацездатності серії АДА № 431015 за період перебування на стаціонарі з 24.11.2016 по 07.12.2016 та Листка непрацездатності серії АДА № 152300 за період перебування на лікарняному з 08.12.2016 по 16.12.2016. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказував на неповне з'ясування судом обставин справи та зазначав, що ОСОБА_1 не повідомляв ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» про намір звільнитися, а кореспонденція, в якій ймовірно могла міститись заява про звільнення, була повернута на адресу працівника, як не вручена. Окрім того, суд не врахував, що позивач жодним чином не повідомляв ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» про перебування на лікарняному.

Крім того, вказував на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди у сумі 1 000 грн.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити.

Позивач та його представник проти апеляційної скарги заперечували, просили відхилити.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Наказу № 37к ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» позивач з 13.10.2009 був прийнятий на посаду головного бухгалтера (а.с. 67).

Того ж дня між ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 07.04.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади за одноразове порушення трудових обов'язків, згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України, на підставі Наказу № 06-к/т від 07.04.2017 (а.с. 71).

Крім того, матеріали справи містять копії заяви позивача про звільніння із займаної посади за власним бажанням з 08.12.2016 на підставі ст. 38 КЗпП України, яка направлялася на адресу ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» цінним листом з описом (а.с. 8, 9). Відомостей про отримання ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» вказаного поштового відправлення матеріали справи не містять.

Також, в матеріалах справи наявна заява від 13.12.2016, якою позивач просив відповідача в порядку ст. 47 КЗпП України, здійснити з ним повний розрахунок та видати трудову книжку, враховуючи раніше подану заяву про його звільнення, в строк до 15.12.2016 (а.с. 10, 11, 12). Відомостей про отримання ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» вказаного поштового відправлення матеріали справи не містять.

Встановлено, що ОСОБА_1 у період з 24.11.2016 по 07.12.2016 та з 08.12.2016 по 16.12.2016 перебував на лікарняному, що підтверджується відповідними Листком непрацездатності серії АДА № 431015 та Листком непрацездатності серії АДА № 152300 (а.с. 15, 16). 19.12.2016 ОСОБА_1 направив заяву на адресу ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» листки непрацездатності та повторно просив, враховуючи його заяву про звільнення за власним бажанням, здійснити з ним повний розрахунок та видати трудову книжку (а.с. 13, 14). Відомостей про отримання ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» вказаного поштового відправлення матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції дійшовши висновку, що відповідач при наявності заяви ОСОБА_1 від 24.11.2016, не звільнив останнього з займаної посади за власним бажанням у перший робочий день після його виходу 16.12.2016 з лікарняного, не здійснив з ним повного розрахунку та не видав трудової книжки вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та зобов'язав ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» внести зміни в трудову книжку ОСОБА_1, де зазначити час та підстави звільнення ОСОБА_1 саме з 19.12.2016 за ч. 1 ст. 38 КЗпП України,видати трудову книжку, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2016 по 01.06.2017 в розмірі 93 386,52 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Виходячи з аналізу вказаної норми, вбачається, що законодавець визначив певний порядок звільнення працівника за власним бажанням, обов'язковою умовою якого є подання працівником заяви роботодавцю у двотижневий строк, крім випадків зазначених вище.

Разом з тим, вищезазначений строк обчислюється саме з дати фактичного отримання роботодавцем поданої заяви, що підтверджується реєстрацією такої заяви у встановленому законом порядку.

У разі відмови роботодавця чи інших уповноважених ним посадових осіб прийняти заяву працівника про звільнення за власним бажанням та зареєструвати її, працівник може надіслати таку заяву рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення. В такому випадку датою, з якої буде обчислюватись строк попередження є дата вручення відправлення адресату.

Позивач, вказував, що відповідач відмовився прийняти у нього заяву про звільнення у зв'язку з чим, ним було направлено на адресу ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» заяву про звільнення цінним листом з описом.

Однак, матеріали справи не місять відомостей про отримання ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» вказаного поштового відправлення.

Таким чином, посилання ОСОБА_1, що після подачі заяви про звільнення від 24.11.2016, 13.12.2016, 19.12.2016 відповідач в установлений законом термін не звільнив його із займаної посади за власним бажанням є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи, так як жодних відомостей про отримання відповідачем поштових відправлень з вказаними заявами матеріали справи не містять.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання відповідачем Листка непрацездатності серії АДА № 431015 про перебування ОСОБА_1 на стаціонарі з 24.11.2016 по 07.12.2016 та Листка непрацездатності серії АДА № 152300 про перебування ОСОБА_1 на лікарняному з 08.12.2016 по 16.12.2016, а відтак, відсутні підстави вважати, що трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» припинилися саме з 19.12.2016,на наступний день після його виходу з лікарняного.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з відсутністю на робочому місці ОСОБА_1 відповідачем було складено ряд Актів про відсутність на роботі та доповідних записок.

В подальшому на підставі Наказу № 2 від 01.03.2017 про проведення службового розслідування щодо факту завдання працівниками матеріальної шкоди підприємству в наслідок службової недбалості було проведено службове розслідування.

Актом службового розслідування від 20.03.2017 встановлено, що головним бухгалтером ОСОБА_1 при відображенні в бухгалтерському обліку акту приймання-передачі наданих послуг № ТК-00000734 від 31.10.2016 за договором транспортної експедиції було невірно проведено розрахунок гривневого еквіваленту грошових коштів, що призвело до завищення витрат від операційної курсової різниці у розмірі 15 149,08 грн. та зниження дебетового сальдо на зазначену суму.

Встановлені порушення стали підставою подальшого звільнення ОСОБА_1 з посади за одноразове порушення трудових обов'язків, на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України відповідно до наказу № 06-к/т від 07.04.2017.

При цьому позивач не оскаржував наказ № 06-к/т від 07.04.2017, яким його звільнено за одноразове порушення трудових обов'язків, згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зміни формулювання часу та підстав звільнення є безпідставним, оскільки, трудові відносини між сторонами припинені у встановленому ст. 38 КЗпП України порядку не були.

У зв'язку з відсутністю відомостей щодо отримання відповідачем поданих ОСОБА_1 заяв про звільнення, розірвання трудового договору між сторонами не відбулося, а відтак, наявні підстави вважати, що позивач до 07.04.2017 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що при подачі уточнень до позовної заяви, ОСОБА_1 просив зобов'язати відповідача звільнити його з займаної посади з 19.12.2016 з внесенням відповідного запису в трудову книжку, всупереч тому, що трудові відносини між сторонами фактично припинилися відповідно до наказу № 06-к/т від 07.04.2017.

Отже, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, зокрема внесення змін до трудової книжки формулювання часу та підстав звільнення за відсутності на те обґрунтованих підстав.

Оскільки позовні вимоги про стягнення з ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та зобов'язання ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошових коштів відповідно до Листків непрацездатності є похідними від позовних про зобов'язання ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» внести зміни в трудову книжку, тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 60, 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи і дійшов необґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА», третя особа: директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСКОНТЕЙНЕР УКРАЇНА» Люлін Олександр Володимирович, про зобов'язання звільнити з роботи, виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: