АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника відповідача КоваликаВ.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, визнання частково недійсним умов кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому просив визнати «Умови надання кредитної картки тарифний пакет готівочка 2013 Лояльна», укладені до зави від 25.09.2013 № 006-23852-250913 між сторонами в частині, де встановлено плату за обслуговування кредитного ліміту - недійсним з моменту укладення.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 25.09.2013 на підставі заяви № 006-23852-250913 АТ «Дельта Банк» позивачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановленням кредитної лінії в розмірі 46 300 грн. та в цей же день позивач отримав кошти в розмірі 44 911 грн. 25.09.2013 одночасно із підписанням вказаної заяви між позивачем та відповідачем були погоджені «Умови надання кредитної картки» «тарифний пакет готівочка 2013 Лояльна», в яких встановлено щомісячний розмір плати за обслуговування кредитного ліміту. Позивач вважає, що при визначенні в кредитному договорі обов'язку боржника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитного ліміту, не було зазначено за які саме послуги цей платіж встановлено, отже, позивач фактично був змушений сплачувати за послуги, що супроводжували кредит, а така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить ст. 11, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.6 Постанови НБУ від 10.05.2007 № 168 (а.с. 2-8).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2017 позов задоволено. Визнано «Умови надання кредитної картки. Тарифний пакет готівочка 2013 Лояльна», укладені до зави від 25.09.2013 № 006-23852-250913 між сторонами в частині, де встановлено плату за обслуговування кредитного ліміту - недійсними з моменту укладення. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с. 32, 33).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що висновок суду про наявність підстав для визнання частково недійсними умов надання кредитної картки не ґрунтується на фактичних обставинах справи та вимогах закону (а.с. 36-38).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а відтак їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що встановлення в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту та не зазначення відповідачем, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, тягне за собою визнання таких умов кредитного договору недійсними.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 25.09.2013 на підставі заяви № 006-23852-250913 ПАТ «Дельта Банк» позивачу ОСОБА_4 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановленням кредитної лінії в розмірі 46 300 грн. та в цей же день позивач отримав кошти в розмірі 44 911 грн. (а.с. 4, 6).

Одночасно із підписанням вказаної заяви між позивачем та відповідачем були погоджені «Умови надання кредитної картки» «тарифний пакет готівочка 2013 Лояльна», в яких встановлено щомісячний розмір плати за обслуговування кредитного ліміту (а.с. 5).

Згідно із ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996, Закон України «Про захист прав споживачів» поширює свою дію на кредитні правовідносини.

Згідно положень ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

З урахуванням наведеного, встановлення в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, та не зазначення відповідачем, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, тягне за собою визнання таких умов кредитного договору недійсним.

Означену правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16, яка, в силу ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Доводи відповідача про те, що позивач при підписанні заяви на отримання кредиту отримав примірник Правил та Тарифів, що діяли в банку на час отримання кредиту, у зв'язку з чим позивачу було відомо про всі тарифи щодо кредитування, правомірно відхилені судом, оскільки суду не було надано доказів того, які саме послуги за обслуговування кредиту надаються позивачу, їх розмір, тощо, а лише в «Умовах надання кредитної картки тарифний пакет готівочка 2013 Лояльна» вказується загальне посилання на розмір плати за обслуговування кредиту, без його конкретизації.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не узгоджуються з встановленими судом фактичними обставинами справи, суперечать наявним у справі доказам в їх сукупності та не відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, визнання частково недійсним умов кредитного договору - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В.Крижанівська