У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з відповідачем ОСОБА_3 перебували у шлюбі та спільно проживали в будинку по АДРЕСА_1. Раніше цей будинок належав відповідачу, однак у 2003 року відповідач подарував їй будинок, залишившись зареєстрованим у ньому. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року. Після розірвання шлюбу з вересня 2015 року відповідач виїхав в м. Городок і більше року у її будинку не проживає. Реєстрація за цією адресою відповідача порушує права позивача по користуванню і розпорядженню своїм майном, а тому остання просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

До касаційної скарги додано клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору з підстав визначених ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та важкого майнового становища заявника.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі зазначеній у частині першій цієї статті.

Перевіривши доводи клопотання про звільнення від сплати судового збору та додані до нього документи вважаю, що його необхідно задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, дружина та їх діти. Припинення шлюбних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають

разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що між сторонами існує тривалий конфлікт, в ході якого позивачем чиняться перешкоди відповідачу у доступі до будинку, а тому, відсутні передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що з моменту укладення нового шлюбу відповідач втратив статус колишнього члена сім'ї власника спірного будинку і набув прав, передбачених ст. 156 ЖК Української РСР, за місцем проживання у теперішньої дружини, та про те, що заявник не чинила перешкод відповідачу у користуванні її будинком були предметом перегляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_2про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак