печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Кострійчук В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 .,

представника відповідача Анділахай В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третьої особи ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» та просить визнати поруку, що виникла з договору поруки № 39.29-50/442п від 11.09.2007 року, укладена в забезпечення Договору кредиту № 39.29-50/932к від 11.09.2007 р. між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» припиненою.

Свої вимоги мотивує тим, що в якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором кредиту, 11.09.2007 між ОСОБА_3, ПАТ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_4 укладено Договір поруки № 39.29-50/442п. Вказує, що у договорі поруки не встановлено строк закінчення поруки, а оскільки з 10.11.2008 року по 10.02.2009 позичальник не вносив на погашення кредиту коштів, яке це передбачено умовами договору, в силу положень цього ж договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив з 11.02.2009. Саме 11.02.2009 року настав строк виконання зобов'язання по кредитному договору, а тому з вказаної дати та протягом шести місяців (тобто до 11.08.2009 року) відповідач мав право пред'явити вимогу до позивача, як до поручителя третьої особи за кредитним договором. Проте відповідач вимоги у вказаний строк до позивача не пред'явив, отже порука за договором поруки припинилась 11.08.2009 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити за викладених обставин у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказавши, що вони не ґрунтуються на нормах законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи.

Третя особа в судове засідання не з'явилася про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Судовим розглядом встановлено, що 11.09.2007між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК») та ОСОБА_4 укладено договір кредиту № 39.29-50-932к.

В якості забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 своїх зобов'язань за вказаним договором. 11.09.2007 між ОСОБА_3, ПАТ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_4 укладено Договір поруки № 39.29-50/442п. Відповідно до якого поручитель зобов'язується перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором Банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Строк виконання кожного місячного зобов'язання згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування ними має обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За змістом статей 261, 530, 631 ЦК України у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (10 вересня 2032 року - п.п. 1.1.1. Договору кредиту) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Це ж підтверджується і п. 6.2. Договору поруки, згідно якої Договір поруки діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Банк протягом всього часу дії кредитного договору має право заявити вимогу про дострокове повернення частини кредиту з нарахованими процентами, та стягнути несплачені, до моменту звернення до суду із позовом, щомісячні платежі в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Відповідно до висновків Верховного суду України, викладених ним у постанові від 19.03.2015р. у справі № 6-20цс14, оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіка погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Варто зазначити, що порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Порука, будучи за своєю правовою природою зобов'язанням, припиняється на загальних підставах, передбачених гл. 50 зазначеного Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина 1 ст. 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Водночас абз. 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У зв'язку з цим, доводи позивача про те, що договір поруки припинений за цих обставин, є безпідставними, оскільки у договорі поруки, укладеного сторонами (стаття 6) зазначено, що договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань у повному обсязі. Порука також припиняється, якщо банк в межах строку з дня настання строку виконання боргового зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Разом з тим, повне виконання боргових зобов'язань за кредитним договором пов'язується з конкретною датою погашення кредитної заборгованості, зазначеної у кредитному договорі, укладеному між відповідачем та третьою особо, якою є 10 вересня 2032 року.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що посилання позивача на сплив строку позовної давності як підставу для визнання поруки припиненою є безпідставним та таким, що не узгоджується правовими нормами, у зв'язку з чим позовні вимоги слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третьої особи ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення в Апеляційний суд міста Києва через Печерський районний суд міста Києва, особами, що не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з дня отримання ними копії рішення.

Суддя