Справа № 308/7950/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи-приватного підприємця ОСОБА_2, фізичної особи-приватного підприємця ОСОБА_3, третя особа: виконавча дирекція Закарпатського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, відповідно до якого просить суд поновити її на роботі, стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Вивчивши позовну заяву і додані до неї документи, приходжу до висновку, що її слід залишити без руху, оскільки вона подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України

у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. № 2 розяснено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ст. 119 ЦПК. У звязку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до п. 2 розділу 2 Постанови від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», правила якої застосовуються при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Зокрема, всупереч вимог п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява не містить викладу обставин, що стосуються середнього заробітку, його розміру, обчислення, кількості робочих днів, відпрацьованих за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням, з якої має розраховуватись середній заробіток, не конкретизовані позовні вимоги в частині про поновлення на посаді, оскільки не зазначено дату поновлення та не зазначено доказів на підтвердження цих обставин.

Так як позивачем не дотримано вимог вищевказаних статей, то на підставі ч.1 ст.121 ЦПК позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк, протягом якого вона повинна усунути вказані недоліки.

Керуючись ст. 121 ЦПК України , суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-приватного підприємця ОСОБА_2, фізичної особи-приватного підприємця ОСОБА_3, третя особа: виконавча дирекція Закарпатського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків позовної заяви, зазначених в мотивувальній частині ухвали, протягом пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

У випадку, якщо недоліки не будуть усунені в зазначений строк, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4