Справа № 285/599/17
провадження № 2/0285/712/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.08.2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Кравець І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великомолодьківської сільської ради Новоград-Волинського району про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2017 року позивач звернулась з позовом до Новоград-Волинської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельні ділянки, які розташовані території АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина. Як спадкоємець за заповітом, позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. Однак постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки.

Позивач у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року. (а.с. 4)

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 28.10.2016 року визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1, успадкований після смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. (а.с. 25)

Постановою приватного нотаріуса Лавренюк Т.Г. від 31.01.2017 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площами 0,25 га та 0,2332 га, що знаходяться в АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_2, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. (а.с. 6)

Відповідно до рішення Великомолодьківської сільської ради від 23.08.2015 р. ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на вищевказані земельні ділянки.

Згідно довідки № 341 від 30.01.2017 р. земельні ділянки площами 0,25 га та 0,22 га в АДРЕСА_1, були приватизовані ОСОБА_2, однак державні акти та свідоцтва про право власності останній не видавались. Підставою приватизації зазначено рішення від 23.08.1996 року.(а.с. 9)

Разом з тим, надана суду копія рішення Великомолодьківської сільської ради від 23.08.1996 року «Про передачу земельних ділянок громадянам сільської Ради у приватну власність» не містить інформацію, що індивідуалізує земельну ділянку як фізичний об'єкт. Не зазначено місце знаходження ділянок. (а.с. 34)

Таким чином, суд позбавлений можливості зробити висновок про виникнення права власності на підставі наданого рішення сільської ради.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий № НОМЕР_2, державна реєстрація ділянки здійснена 05.01.2017 року (а.с. 14).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,2332 га, кадастровий № НОМЕР_3, державна реєстрація ділянки здійснена 05.01.2017 року (а.с. 15).

Таким чином, за життя спадкодавець розпочав приватизацію вказаних земельних ділянок, але не встиг отримати документи про право власності на них. Земельні ділянки сформовані після його смерті.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 ЗК України. Аналіз її змісту дає підстави для висновку, що дозвіл органу місцевого самоврядування на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є проміжним рішенням, що не створює правових наслідків з виникнення права власності.

Згідно ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відносно спірних земельних ділянок таке рішення не було прийнято.

Крім того, суд враховує положення ст. 79-1 ЗК України, яка встановлює наступний порядок формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Воно передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

З наданих позивачем витягів з Державного земельного кадастру вбачається, що земельні ділянки, на які претендує позивач, сформовані після смерті спадкодавця. Отже - вони не були об'єктом права власності на момент відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна за законом та заповітом відповідно до статті 1217 ЦК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до абзацу 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку

Враховуючи викладене, оскільки за життя ОСОБА_2 розпочала процедуру приватизації спірних земельних ділянок, однак не встигла отримати документи про право власності на них, то право власності на це майно згідно положень ст. 125 ЗК України спадкодавець не набула.

На час відкриття спадщини їй належало лише право на завершення процедури приватизації та державну реєстрацію права власності земельних ділянок. Це право не припинилося внаслідок смерті ОСОБА_2, в порядку спадкування за законом перейшло до позивача і може бути реалізовано шляхом звернення безпосередньо до органу приватизації (відповідача). Отже, визнання в судовому порядку права власності на земельні ділянки, приватизація яких не відбулась, є неналежним способом захисту прав позивача.

Підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на вказані земельні ділянки в порядку спадкування на теперішній час немає, тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись, ст. ст. 3, 10, 11, 61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня отримання його копії.

Суддя А.В. Помогаєв