Номер провадження: 22-ц/785/3005/17
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів Дрішлюк А.І., Гірняк Л.А.,

за участю секретаря Поліхранової Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунальної установи «Одеський обласний Центр психічного здоров'я» про стягнення грошової компенсації за невикористану частину відпустки при звільненні за період роботи в інтернатурі,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Комунальної установи «Одеський обласний Центр психічного здоров'я», просила про визнання неправомірними дії відповідача щодо порушення порядку надання відпусток, ненадання їй наказів №18 «Про надання відпустки» та №57 «Про звільнення», ненадання відповіді на подані заяви про відпустку, ненадання грошової компенсації за невикористану відпустку за період 2 - го року роботи в інтернатурі. Уточнивши вимоги, просила стягнути компенсацію за невикористану відпустку.

У позовній заяві посилалася на те, що з 10 жовтня 2011 року вона була призначена на посаду лікаря - інтерна ООКПЛ № 1 через 8 місяців і 20 днів її роботи, згідно з навчальним планом інтернатури та наказом деканату вона була відправлена у неповну відпустку з очної частини інтернатури на 30 календарних днів з 02.07.2012 року по 31.07.2012 за перший рік роботи в інтернатурі, по закінченню якої з 01.08.2012 року вона вийшла у заочну частину (базу стажування) в КУ «ООКПЛ №1 і працювала до закінчення інтернатури без відпусток.

Впродовж останнього місяця перед закінченням інтернатури вона неодноразово зверталась до адміністрації установи з письмовими заявами про надання невикористаної щорічної відпустки за весь період роботи в інтернатурі та матеріальної допомоги на оздоровлення під час відпустки, які адміністрація обіцяла розглянути до закінчення інтернатури, але відповіді на них так і не надала.

В подальшому вона була звільнена без надання відпустки та відповідної компенсації за її неотримання. Наказ про звільнення вона отримала поштою, в ньому адміністрація закладу повідомила про звільнення без надання компенсації невикористаної відпустки, тому вона вимушена звернутися до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2017 року в задоволенні позову про стягнення грошової компенсації за невикористану частину відпустки при звільненні за період роботи в інтернатурі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до наказу управління охорони здоров'я облдержадміністрації від 01.07.2011 року № 150-К випускник медичного факультету Одеського національного медичного університету 2011 року ОСОБА_2 направлена комісією по розподілу молодих спеціалістів на роботу в обласну психіатричну лікарню № 2 на посаду лікаря психіатра, а з серпня 2011 року на посаду лікаря-інтерна Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні № 2 для проходження 1,5 річної спеціалізації (а.с. 114).

10 жовтня 2011 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнята на посаду лікаря - інтерна відділення №1 Комунальної установи «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня № 1» з 10.10.2011 року для проходження 1,5 річної інтернатури за спеціальністю: «Психіатрія» на бюджетних умовах з посадовим окладом: 1142,00+285.50 (25% вр) = 1427.50 вступ.інструктаж 26.09.2011р. Вислуга (30%) (стаж роботи більше 20 років), про що свідчить витяг з наказу № 150 Комунальної установи «Одеська обласна клінічно психіатрична лікарня № 1» від 08 жовтня 2011 року Комунальної установи «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня № 1» (а.с. 38).

11.06.2012 року ОСОБА_2 звернулася з заявою про надання щорічної відпустки з 01.07.2012 року на 49 календарних днів.

Згідно Виписки з Наказу №18 від 01.03.2012 року ОСОБА_2 - лікарю-інтерну 1 відділення з 02.07.2012 року по 19.08.2012 року надано щорічну відпустку на 49 к/днів за період роботи з 10.10.2011 року по 09.10.2012 року.

Згідно довідки про доходи від 03.04.2014 року за №524 ОСОБА_2 була нарахована заробітна плата за серпень 2012 року у розмірі 1464,14 грн., за 19 днів вересня - 922,04 грн.

Згідно виписки з Наказу №57 від 11.04.2013 року ОСОБА_2 звільнена із займаної посади у зв'язку із закінченням півторарічної інтернатури по спеціальності «Психіатрія» на бюджетних умовах без виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку на підставі Наказу УЗО №05/ок.

Згідно акту від 11.04.2013 року, складеного начальником ОК, доцентом кафедри психіатрії та наркології, ст. інспектором ОК, ОСОБА_2 відмовилась від отримання трудової книжки.

12.04.2013 року ОСОБА_2 звернулась до головного лікаря КУ «ООКП №1» з заявою про надання їй залишку щорічних оплачуваних відпусток (основної та додаткової) за період з 10.10.2011 року по 12.04.2013 року, починаючи з 12.04.2013 року.

Згідно листа за №606 від 26.04.2013 року, ОСОБА_2 було відмовлено у наданні відпустки, посилаючись на Лист Міністерства Праці України від 05.08.1997 року №10/2 згідно якого, інтерни, що проходять 1,5 річну інтернатуру після першого року навчання відпустка надається згідно з порядком, яку вона отримала з 01.07.2012 року по 18.08.2012 року (Наказ №18 від 21.06.2012 року) за період праці з 10.10.2011 року по 09.10.2012 року.

За друге півріччя навчання відпустка включається до часу відпустки за основним місцем роботи після закінчення інтернатури, про що їй в усній формі при звільненні було роз'яснено.

Згідно акту перевірки від 02.07.2012 року за №390 на звернення щодо порушень трудових прав ОСОБА_2, в межах наданих повноважень територіальною державною інспекцією з питань праці в Одеській області була проведена перевірка додержання законодавства про працю, оплату праці та відпочинку на КУ «ООКПЛ №1», в ході проведення якої факти наведені ОСОБА_2 не знайшли свого документального підтвердження.

29 травня 2013 року ОСОБА_2 звернулась з позовом Комунальної установи «Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні № 1» про надання невикористаних щорічних відпусток (а.с. 72-74). По справі № 522/13506/13-ц відкрито провадження, а 12 вересня 2014 року позивачкою доповнені позовні вимоги (а.с. 76-79).

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 27 січня 2015 року, залишеним без змін (а.с.65-67,68-71) відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до КУ «Одеський обласний Центр психічного здоров'я» про зміну Наказу №18 від 21.06.2012 року у частинах період та тривалості відпустки, зміну Наказу №57 від 11.04.2013 року в частині дати звільнення та зміну запису у трудовій книжці, про стягнення недорахованої заробітної плати та відпускних (а.с. 62-64).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для стягнення компенсації за невикористану відпустку відсутні, оскільки у позивачки є право на отримання відпустки за основним місцем роботи після закінчення інтернатури, і такі висновки, окрім листа, обумовлені попередніми рішеннями суду, які мають преюдиційне значення у спорі.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Дійсно, вищенаведеними рішенням суду відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову про зміну наказів щодо періоду та часу надання відпусток, змін щодо часу дати звільнення, про стягнення заробітної плати та відпускних, проте зазначені рішення не впливають на обсяг прав, пов'язаних із правом на компенсацію невикористаної відпустки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.3ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями, висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними. Під час розгляду справи суд враховує обставини раніше вирішеної справи, і якщо дійде інших висновків, ніж ті, що містяться в судовому рішенні щодо раніше вирішеної справи, він має навести відповідні мотиви.

Висновки суду з приводу того, що ОСОБА_2 мала право використати залишок відпусток (основної та додаткової) за основним місцем роботи, і що відпустка включається до часу відпустки за основним місцем роботи після закінчення інтернатури, носить характер правових висновків, а тому вважати їх безумовною підставою відмови у задоволенні позову не можна.

Крім того, самі по собі висновки не суперечать праву ОСОБА_2 на компенсацію невикористаної відпустки, що є предметом у цій справі.

Встановлено судом, не спростовано відповідачем, що ОСОБА_2 зверталася із вимогами до КУ «ООКП №1» надати відпустку за час роботи лікарем - інтерном.

У наданні відпустки було відмовлено, відповідна компенсація за невикористану відпустку не виплачена, відтак зазначені обставини слід вважати встановленими.

Водночас відповідно до ст.74 КЗпП громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Випискою з наказу №150 від 08.10.2011 року (а.с.8), трудовою книжкою (а.с.15) підтверджено, що ОСОБА_2 прийнята на посаду лікаря - інтерна до КУ «ООКПБ №1, звільнена з посади за п.2ст.36 КЗпП, що вказує на перебування із цією установою у трудових правовідносинах.

Нарахування за час роботи заробітної плати, надання довідки про її розмір та склад, а також надання щорічної відпустки за перший рік роботи відповідно до наказу (а.с.1920,21,22) з очевидністю свідчить про те, що на позивачку розповсюджуються всі норми трудового законодавства із відповідними гарантіями для працівників, визначеними законом.

Викладені обставини і перебування у трудових відносинах із відповідачем під час інтернатури жодним чином не суперечить решті законодавчих актів, якими врегульовані виниклі відносини, зокрема Закону України «Про освіту», Положенню про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІУ рівня акредитації медичних факультетів університетів, затвр. Наказом №291 від 19.09.1996 року, нормам КЗпП.

Не суперечать такі обставини і довідці Одеської обласної державної адміністрації Управління охорони здоров'я від 01.08.2011 року №05/ОК про те, що ОСОБА_2 направлена комісією по розподілу молодих спеціалістів на роботу в Обласну психіатричну лікарню №2 на посаді лікаря - психіатра, а з 2011 року призначена на посаду лікаря - інтерна Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні №1 для проходження 1,5 річної спеціалізації за спеціальності лікаря (а.с.42).

Навпаки, за нормами зазначених актів на час проходження інтернатури, яка є однією із форм навчання, на них розповсюджуються трудові норми та правила.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров'я від 19.09.1996 року №291 на лікарів - інтернів під час проходження стажування поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, встановлені для працівників даного закладу (установи) здоров'я.

За змістом норм КЗпП та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» основним місцем роботи вважається те місце, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться його трудова книжка, до якої вноситься запис про роботу, і таким вимогам фактичні обставини справи відповідають.

Відповідно до ст.81 КЗпП за бажанням працівників, переведених на роботу з одного підприємства, установи, організації на інше підприємство, в установу, організацію, які не використали за попереднім місцем роботи повністю або частково щорічну основну відпустку і не одержали за неї грошової компенсації, щорічна відпустка повної тривалості надається до настання шестимісячного терміну безперервної роботи після переведення.

Якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, повністю або частково не використав щорічну основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічну основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи.

Відповідно до ст.83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що можливість зарахування часу відпустки до стажу роботи у разі її неотримання та неотримання компенсації допускається лише за згодою працівника.

Надаючи оцінку можливості надання переваги Листу Міністерства праці України від 03.06.1997 року порівняно із правилами трудового законодавства, який став підставою для ненадання відпустки за другий рік навчання, колегія суддів виходить з наступного.

Якби ОСОБА_2 приступила до роботи по закінченні інтернатури, вона дійсно могла отримати відпустку за місцем роботи, куди була розподілена на роботу як молодий спеціаліст.

Разом із тим зазначений лист не вирішує питання того, як забезпечується право працівника за відпрацьований час, який надає право на відпустку, якщо в подальшому останній не працевлаштований з об'єктивних причин. Крім того, носить рекомендаційний характер і не може звужувати обсяг прав працівника, визначений законом.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 зверталася за наданням відпустки, проте її не отримала, рівно як і компенсацію, тому вимоги слід вважати обґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову.

Згідно довідки про середню заробітну плату, виданої КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я», середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 склала 76,66 грн. (а.с.109), кількість днів 24 к.дн., таким чином, стягненню підлягають (76,66Х24=1839,84) 1839,84 грн. без податків та обов'язкових платежів.

Керуючись ст.ст. 304, п.2ч.1 ст.307, 309, 313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з Комунальної установи «Одеський обласний Центр психічного здоров'я» на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1839,84 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: