Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1600/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

31.08.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Черненко В.В.

суддів - Кіселика С.А., Дьомич Л.М.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «Агроконтракт-Н» на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ТОВ «Агроконтракт-Н», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача відділ Держгеокадастру в Олександрівському районі Кіровоградської області про визнання недійсними пунктів договорів оренди землі,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до ТОВ «Агроконтракт-Н», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача відділ Держгеокадастру в Олександрівському районі Кіровоградської області про визнання недійсними пунктів договорів оренди землі.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки №290 площею 5,30 га. на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №401942, яка знаходиться на території Родниківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області.

На підставі договору оренди землі №57 від 03.12.2007 року та акту-передачі земельної ділянки від 03.12.2007 року земельна ділянка №290 передана в оренду ТОВ «Агроконтракт-Н» в особі ОСОБА_4 строком на десять років.

ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н» дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 03.12.2007 року договори своїми підписами, що і є моментом укладення договору та визначивши при цьому строк дії договорів на 10 років, тобто до 2017 року.

ОСОБА_2 зазначила, що заздалегідь до закінчення строку дії договору усно повідомила орендаря про небажання продовжувати орендні відносини та отримала інформацію, що договір діє до 2020 року, так як зареєстрований у 2010 році, тому ОСОБА_2 звернулась до орендаря з письмовим повідомленням від 03.03.2017 року про небажання продовжувати орендні відносини після 2017 року, так як має намір самостійно обробляти земельну ділянку, що підтверджується копією повідомлення про вручення.

На дану заяву ОСОБА_2 отримала відповідь №166 від 13.03.2017 року, що термін договору - 10 років визначений з моменту державної реєстрації, яка проведена 15.12.2010 року.

ОСОБА_2Л зазначила, що реєстрація договору оренди після трьох років користування землею з нею , як орендодавцем не була погоджена, тому волевиявлення на подовження в такий спосіб строків дії договору оренди у орендодавця не було, що є порушенням ст.. 203 ЦК України.

Крім того зазначила, що після ознайомлення 10.05.2017 року з договором зясувала , що редакція п.9 договору не відповідала тій, щодо якої було досягнуто згоди та викладена в іншій редакції, а саме - замість «договір укладено на десять років. Дія договору закінчується 03.12.2017 року» зазначено «договір укладено на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації».

Зазначила , що звернувши увагу на першу та останню сторінку договору, вбачається заміна першого аркушу договору (на якому надруковано п.9 договору), так як почерк не відповідають останньому аркушу договору та акт приймання-передачі, що вказує на винну поведінку відповідача і підтверджує висновок, що зміна редакції п.9 договору відбулася за відсутності волевиявлення позивача.

Зазначила, що провівши державну реєстрацію договорів оренди після трьох років користування земельною ділянкою, орендар збільшив собі строк використання, в такий спосіб змінив істотну умову договору та фактично збільшив термін дії договору до 13 років, що не відповідає домовленості сторін, про те, що договір укладено на 10 років.

ОСОБА_3 зазначив, що є власником земельної ділянки №289 площею 5,84 га на підставі державного акту на право власності на землю серії №401900, яка знаходиться на території Родниківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області.

На підставі договору оренди №71 від 03.12.2007 року та акту передачі земельної ділянки від 03.12.2007 року земельна ділянка №289 передана в оренду ТОВ «Агроконтракт-Н» в особі ОСОБА_4 строком на десять років.

ОСОБА_3 та ТОВ «Агроконтракт-Н» дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 03.12.2007 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору та визначивши при цьому строк договору на 10 років, тобто до 2017 року.

ОСОБА_3 заздалегідь до закінчення строку дії договору усно повідомив орендаря про небажання продовжувати орендні відносини та отримав інформацію, що договір діє до 2020 року, так як зареєстрований у 2010 році. Тому ОСОБА_3 звернувся до орендаря з письмовим повідомленням від 03.03.2017 року про небажання продовжувати орендні відносини після 2017 року, так як має намір самостійно обробляти земельну ділянку, що підтверджується копією повідомлення про вручення.

На дану заяву ОСОБА_3 отримав відповідь №167 від 13.03.2017 року, що термін дії договору 10 років визначений з моменту державної реєстрації договору, яка проведена 15.12.2010 року.

ОСОБА_3 зазначив, що реєстрація договору оренди після трьох років користування з ним, як орендодавцем, не була погоджена, тому волевиявлення на подовження в такий спосіб строків дії договору оренди у орендодавця не було, що є порушенням ст.. 203 ЦК України.

Позивач звернувся із заявою 10.05.2017 року до відділу Держгеокадастру у Олександрівському районі для отримання примірника договору і після отримання відповіді та ознайомлення з договором, пересвідчився, що редакція п.9 договору не відповідала тій, щодо якої було досягнуто згоди та викладена в іншій редакції , а саме замість «договір укладено на десять років. Дія договору закінчується 03.12.2017 року» зазначено «договір укладено на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації».

Позивач зазначив, що на першій та останній сторінці договору вбачається заміна першого аркушу договору (на якому надруковано п.9 договору), так як почерк не відповідає останньому аркушу договору та акту приймання-передачі, що вказує на винну поведінку відповідача та підтверджує висновок, що зміна редакції п.9 договору відбулася за відсутності волевиявлення позивача.

Зазначив, що провівши державну реєстрацію договору оренди після трьох років користування земельної ділянкою, орендар незаконно збільшив собі строк її використання, в такий спосіб змінив істотну умову договору та фактично збільшив термін дії договору до 13 років, що не відповідає домовленості сторін, про те, що договір укладено на 10 років.

Позивачі просили суд визнати недійсним п.9 договору №57 оренди земельної ділянки від 03.12.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н», зареєстрованого у Олександрівському КРФ ДП «ЦДЗК» за № 45 від 15.12.2010 року в частині «починаючи з дати його державної реєстрації», визнати недійсним п.9 договору №71 оренди земельної ділянки від 03.12.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Агроконтракт-Н», зареєстрованого у Олександрівському КРФ ДП «ЦДЗК» за № 04 від 15.12.2010 року в частині «починаючи з дати його державної реєстрації».

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції безпідставно не погодився з доводами відповідача, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом відповідно до ст..ст.256, 257, 261, ч.. 2 ч. 3 ст. 267 ЦК України. Також зазначено , що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про відсутність волевиявлення позивача при укладені договору, а також , що в оспорюваному договорі були змінені будь - які умови договору в тому числі строк і дія договору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, кадастровий № :02:000:0290, площею 5,30 га, яка розташована на території Родниківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, ділянка № 290, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 401942 (а.с. 10).

03.12.2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н» укладено договір оренди земельної ділянки № 57, який зареєстрований у Олександрівському офісі КРФ ДП «ЦДЗК» за № 45 від 15.12.2010 року. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 03.12.2007 року орендодавець передав, а орендар - ТОВ «Агроконтракт-Н», в особі директора ОСОБА_4, прийняв земельну ділянку № 290, розташовану на території Родниківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, терміном на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі зазначеного договору оренди (а.с. 8-9).

Позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий № :02:000:0289, площею 5,84 га, яка розташована на території Родниківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, ділянка № 289, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 401900 (а.с. 16).

03.12.2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агроконтракт-Н» укладено договір оренди земельної ділянки № 71, який зареєстрований у Олександрівському офісі КРФ ДП «ЦДЗК» за № 04 від 15.12.2010 року. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 03.12.2007 року орендодавець передав, а орендар - ТОВ «Агроконтракт-Н», в особі директора ОСОБА_4, прийняв земельну ділянку № 289, розташовану на території Родниківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, терміном на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі зазначеного договору оренди (а.с. 14-15).

Суд першої інстанції зазначив, що згідно п.п. 9, 43 вказаних договорів - договір укладено на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації після підписання сторонами, тобто сторони дійшли згоди про те, що договір укладається на 10 років. Проте, здійснивши державну реєстрацію оспорюваних договорів - 15.12.2010 року, відповідач фактично збільшив термін їх дії до 13 років, що не відповідає домовленості сторін про укладання договорів терміном на 10 років. Встановлені обставини свідчать про відсутність волевиявлення позивачів щодо укладання договорів на умовах, які передбачені у п. 9 оспорюваних договорів, з наступних підстав.

Так, на звороті перших аркушів договорів внизу є текст з інформацією щодо його друку - «Друк «Імекс-ЛТД», м. Кіровоград, вул. Декабристів, 29, тел. (0522) 32-17-05, 22-79-30 ЗН 6331-09».

При візуальному огляді оригіналів договорів з актом, судом встановлено, що рукописний текст заповнений різними почерками та кольорами пасти.

Згідно довідки ТОВ «Імекс-ЛТД» від 13.06.2017 року, заказ наряд № ЗН 6331-09 був сформований 09.12.2009 року, на замовлення ТОВ «Агроконтракт-Н» з двостороннім друком першого аркушу договорів оренди. Перша сторінка наданих для огляду договорів оренди є продукцією їх товариства відповідно до заказ-наряду № ЗН 6331-09, на яких внесені прізвище, серед інших: ОСОБА_3, ОСОБА_2 До внесених змін в рукописному вигляді на друкованій продукції ТОВ «Імекс-ЛТД» відношення не має (а.с. 92).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що роздруківка перших аркушів договорів здійснювалася ТОВ «Імекс ЛТД» у 2009 році за адресою: м. Кіровоград, вул. Декабристів, 29, тобто після дати укладення договорів і до їх державної реєстрації. Дані обставини свідчать про те, що перша сторінка договорів була замінена відповідачем, тобто були внесені зміни щодо умов договорів без згоди позивачів.

Суд першої інстанції зазначив, що посилання представника відповідача на п. 43 договору, в якому вказано, що договір набирає чинності після його державної реєстрації, суд не приймає до уваги, так як даний пункт містить вказівку і на те, що договір набирає чинності після підписання сторонами. Тобто, даний пункт не конкретизує момент з якого договір набирає чинності чи з моменту підписання, чи з моменту його державної реєстрації. Крім того, судом враховано, що договір підписаний сторонами у 2007 році, а зареєстрований у 2010 році.

Згідно журналу реєстрації договорів оренди земельних ділянок ТОВ «Агроконтракт-Н» по Родниківському відділенню 2010 рік, у графі «№ договору п/п» під №№ 57, 71, які співпадають з номерами оспорюваних договорів зазначено прізвища позивачів, № ділянки, її площу, та у графі підпис від їх імені міститься підпис (а.с. 63-64).

Однак, вказаний журнал має назву реєстрації договорів оренди, а не їх видачі; нумерація запису у ньому здійснювалася відповідно до номерів договорів, тобто це саме є журналом реєстрації договорів, а не їх отримання; у журналі відсутні графи з інформацією , що ставилися підписи та дату проставлення підпису.

Згідно договорів оренди земельної ділянки №№ 81/р, 82/р від 23.11.2004 року, позивачі ОСОБА_2, та ОСОБА_3 раніше надавали відповідачу в оренду земельні ділянки зі строком дії на 5 років з моменту державної реєстрації договору (а.с. 65-68).

Суд першої інстанції зазначив, що згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215, ч.ч. 3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) наступних вимог:волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі . Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України).

Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом з тим, цивільні права та обовязки на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Зазначене свідчить про те, що строк дії договору починає текти з моменту досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його підписання, а не з моменту його державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Отже, строк дії договору починається з моменту досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його підписання, а не з моменту його державної реєстрації. Наведеним доводиться порушення прав позивачів як власників земельних ділянок щодо вільного розпорядження ними.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частина 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» регламентує, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», однією із істотних умов договору є строк дії договору. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею є підставою для визнання договору недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 19 вказаного Закону, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

За змістом ст.ст. 18, 20 даного Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, після підписання оспорюваних договорів позивачами, перед направленням їх для проведення державної реєстрації, було замінено перші аркуші без повідомлення та згоди позивачів, чим було порушено їх права як власників земельних ділянок щодо вільного розпорядження ними.

На даний час встановити, який вигляд мали перші аркуші до їх заміни на момент підписання сторонами договорів, не представляється можливим. Докази того, що сторони уклали договори в частині обрахунку його строку дії, на вказаних у п. 9 умовах, відсутні. Так, договори оренди землі за згодою сторін було укладено строком на 10 років. Досліджені матеріали справи дають підстави дійти до висновку про те, що умова п. 9 спірних договорів, де зазначено що відлік строку їх дії починається з часу їх державної реєстрації, сторонами погоджено не було.

Суд першої інстанції зазначив, що необґрунтовані доводи представника відповідача про те, що позивачами був пропущений строк позовної давності.

Так, підписи в журналі реєстрації договорів оренди не свідчать про отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 примірників договорів, отже й обізнаності щодо їх змісту. У судовому засіданні встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачі про обставини, які є предметом спору, дізналися тільки після отримання інформації від відповідача про строк дії договорів, а після отримання їх копій у відділі Держгеокадастру України в Олександрівському районі Кіровоградської області звернулися до суду. Дані обставини не спростовані належними і допустимими доказами.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Відповідно до ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, кадастровий № :02:000:0290, площею 5,30 га, яка розташована на території Родниківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, ділянка № 290, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 401942 (а.с. 10).

03.12.2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н» укладено договір оренди земельної ділянки № 57, який зареєстрований у Олександрівському офісі КРФ ДП «ЦДЗК» за № 45 від 15.12.2010 року. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 03.12.2007 року орендодавець передав, а орендар - ТОВ «Агроконтракт-Н», в особі директора ОСОБА_4, прийняв земельну ділянку № 290, розташовану на території Родниківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, терміном на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі зазначеного договору оренди (а.с. 8-9).

Позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий № :02:000:0289, площею 5,84 га, яка розташована на території Родниківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, ділянка № 289, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 401900 (а.с. 16).

03.12.2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агроконтракт-Н» укладено договір оренди земельної ділянки № 71, який зареєстрований у Олександрівському офісі КРФ ДП «ЦДЗК» за № 04 від 15.12.2010 року. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 03.12.2007 року орендодавець передав, а орендар - ТОВ «Агроконтракт-Н», в особі директора ОСОБА_4, прийняв земельну ділянку № 289, розташовану на території Родниківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, терміном на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі зазначеного договору оренди (а.с. 14-15).

Згідно п.п. 9, 43 зазначених договорів , кожний договір укладено на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації після підписання сторонами, тобто сторони дійшли згоди про те, що договір укладається на 10 років з дати його реєстрації.

Позивачами не заперечувалось, що спірні договори оренди землі були укладені до закінчення строку дії попередніх договорів оренди землі строком на десять років.

Як підстави для визнання пункту 9 договорів оренди землі недійсним в частині «починаючи з дати його державної реєстрації» позивачі зазначали те, що редакція цього пункту не відповідає тій, щодо якої було досягнуто домовленості, а саме про те, що «договір укладено на десять років. Крім того, перший аркуш спірних договорів було замінено відповідачем.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

У спірних договорах оренди землі , укладених між сторонами, у розділі «Строк дії договору» у пункті 9 передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком на 10 років, відлік строку оренди розпочинається з моменту державної реєстрації договору.

Зміст вказаного пункту узгоджується з пунктом 43 договорів, в якому передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Доводи позивачів про те, що редакція пункту 9 договорів оренди земельних ділянок передбачала на момент підписання цих договорів умову про закінчення строку дії договору, не підтверджені належними та допустимими доказами, відповідно до вимог ст.ст.10 та 60 ЦПК України.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання позивачів, як на належний доказ на підтвердження позовних вимог - на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області по справі № 397/935/16ц, яким було встановлені обставини які підтверджували заміну першого аркушу відповідачем ТОВ «Агроконтракт-Н» у договорі оренди землі є безпідставним, оскільки перші сторінки договорів оренди землі, укладених між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н» не були предметом дослідження у справі за № 397/935/16ц, про яку зазначають позивачі. Крім того предметом розгляду у справі за № 397/935/16ц були вимоги про визнання договору оренди недійсним , а в справі яка є предметом розгляду, є визнання недійсним п.9 договору №57 оренди земельної ділянки від 03.12.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н», зареєстрованого у Олександрівському КРФ ДП «ЦДЗК» за № 45 від 15.12.2010 року в частині «починаючи з дати його державної реєстрації», визнання недійсним п.9 договору №71 оренди земельної ділянки від 03.12.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Агроконтракт-Н», зареєстрованого у Олександрівському КРФ ДП «ЦДЗК» за № 04 від 15.12.2010 року в частині «починаючи з дати його державної реєстрації». Крім того по справі№ 397/935/16ц, по якій було постановлено рішення Апеляційним судом Кіровоградської області , судом першої інстанції було призначено експертизу , яка давала підстави зробити висновок , що в договорі який був предметом судового розгляду була заміна аркушів договору.

По справі, яка є предметом даного судового розгляду клопотання про призначення експертизи , яка б могла б дати відповідь на питання - чи були зроблені певні дії в частині заміни аркушів у спірних договорах - не заявлялись.

Встановлені обставини свідчать , що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем були змінені умови пункту 9 спірних договорів оренди, шляхом підміни аркушів договорів, що як наслідок такі дії порушили права позивачів.

Висновки суду першої інстанції, що відповідачем після підписання оспорюваних договорів позивачами, перед направленням їх для проведення державної реєстрації, було замінено перші аркуші без повідомлення та згоди позивачів, чим було порушено їх права як власників земельних ділянок щодо вільного розпорядження ними, є припущеннями.

Відповідно до частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для висновку про відсутність вільного волевиявлення позивачів на укладення спірних договорів на умовах, визначених у пункті 9 договорів оренди землі та для визнання недійсним цього пункту в частині «починаючи з дати державної реєстрації».

Висновки суду про те, що позивачами не пропущено строк позовної давності, є правильним та обґрунтованим і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Оскільки при ухваленні рішення про задоволення позову суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, у звязку з необґрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову, не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачів понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору та на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «Агроконтракт-Н» - задовольнити.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ТОВ «Агроконтракт-Н», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача відділ Держгеокадастру в Олександрівському районі Кіровоградської області про визнання недійсними пунктів договорів оренди землі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: