Провадження № 2/761/2484/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі Кияшко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти», третя особа : ОСОБА_2 про визнання незаконним звільнення з роботи та скасування рішення наглядової ради, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти» (далі - відповідач), третя особа : ОСОБА_2 про визнання незаконним звільнення з роботи та скасування рішення наглядової ради.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що позивач працював на посаді генерального директора з 13.05.2010 року на контрактній основі в ПАТ «Інститут транспорту нафти». Відповідно до Протоколу засідання наглядової ради ПАТ «Інститут транспорту нафти» від 26.04.2016 року, у зв'язку з закінченням строку трудового контракту, який був укладений 13.05.2013 року по 13.05.2016 року, у відповідності до п. 6.6 чинного трудового контракту та п. 8.7.1 Статуту Товариства було прийнято рішення укласти новий трудовий контракт з позивачем про продовження виконання ним обов'язків Генерального директора Товариства строком на 5 років з 13.05.2016 року по 13.05.2021 року. Контракт з позивачем як з генеральним директором ПАТ «Інститут транспорту нафти» було підписано 13 травня 2016 року Головою наглядової ради - ОСОБА_4. 08.07.2016 року було прийнято рішення про припинення повноважень позивача як Генерального директора та обрано Генеральним директором Товариства ОСОБА_2. Позивач вважає, що процедура звільнення пройшла з порушенням вимог чинного законодавства, та підлягає скасуванню.

Тому позивач просив суд визнати незаконним його звільнення з посади генерального директора ПАТ «Інститут транспортування нафти», скасувати Протокол № 1 засідання Наглядової ради ПАТ «Інститут транспорту нафти» від 08 липня 2016 року в частині прийняття рішення про припинення повноважень Генерального директора товариства.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з клопотанням, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за відсутності позивача та представника.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. До матеріалів справи додано письмові заперечення проти позову.

Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України).

Судом встановлено, що позивач призначений генеральним директором ПАТ «Інститут транспорту нафти» з 13.05.2010 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 14).

Відповідно до Протоколу засідання наглядової ради ПАТ «Інститут транспорту нафти» від 26.04.2016 року, у зв'язку з закінченням строку трудового контракту, який був укладений 13.05.2013 року з позивачем, строком на три роки з 13.05.2013 року по 13.05.2016 року, у відповідності до п. 6.6 чинного трудового контракту та п. 8.7.1 Статуту Товариства було прийнято рішення укласти новий трудовий контракт з позивачем про продовження виконання ним обов'язків Генерального директора Товариства строком на 5 років з 13.05.2016 року по 13.05.2021 року.

Відповідно Наказу №85-к від 13.05.2016 року позивач продовжив виконувати обов'язки генерального директора ПАТ «Інститут транспорту нафти» з 13.05.2016 року (а.с. 17).

13.05.2016 року з позивачем було укладено контракт на виконання обов'язків генерального директора ПАТ «Інститут транспорту нафти», який було підписано Головою наглядової ради - ОСОБА_4 (а.с. 22-27).

З посадовою інструкцією генерального директора ПАТ «Інститут транспорту нафти» позивача було ознайомлено, про, що свідчить його підпис (а.с. 18-21).

Відповідно п. 1.1. інструкції, генеральний директор призначається на посаду і звільняється із займаної посади рішенням Наглядової Ради.

Відповідно п. 6.2 контракту, контракт припиняється з ініціативи Вищого органу ПАТ до закінчення строку дії контракту в випадках, передбачених пунктом 6.3 цього контракту.

Відповідно п. 6.3 контракту, генеральний директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Вищого органу товариства до закінчення строку його дії: у випадку систематичного невиконання генерального директора обов'язків, покладених на нього у пункті 2.2. цього контракту або передбачених додатковими угодами до контракту; у випадку грубого порушення генеральним директором законодавства чи обов'язків, передбачених контрактом, що зумовило для ПАТ негативні наслідки (штрафи, постраждав авторитет ПАТ).

08.07.2016 року відповідно до Протоколу № 1 засідання наглядової ради ПАТ «Інститут транспорту нафти», у зв'язку з припиненням повноважень позивача, обрано генеральним директором товариства ОСОБА_2 (а.с. 28-30).

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 року та постановою Вищого господарського суду України від 18.05.2017 року, рішення загальних зборів акціонерів ПАТ «Інститут транспорту нафти» від 29.04.2016 року, оформлене протоколом №22, яким ОСОБА_4 було обрано членом наглядової ради ПАТ «ІТН» визнано недійсним з моменту його прийняття.

Відповідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 року, визнано недійсними рішення позачергових Загальних зборів акціонерів ПАТ «Інститут транспорту нафти», оформлені протоколом від 08.07.2016 року (а.с. 29-51).

Тому, оскільки, наглядова рада, обрана на вказаних зборах, втратила свої повноваження саме з 18.01.2017 року, а не з моменту свого обрання на посаду, тому, всі рішення, прийняті даним складом наглядової ради в період з 08.07.2016 року до 17.01.2017 року включно є легітимними та правомірними. Законні підстави визнавати їх незаконними відсутні, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Відповідно п. 4 постанови №13 від 24.10.2008 р. «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що спори, пов'язані з оскарженням членами виконавчих органів товариства, а також членами наглядової ради товариства, які уклали з товариствами трудові договори, рішень відповідних органів товариства про звільнення (усунення, відсторонення, відкликання) їх з посади, розглядаються в порядку цивільного судочинства як трудові спори. Таким чином, при розгляді зазначеної категорії справ необхідно звернути увагу на те, що у цьому разі позивач звертається до суду за захистом своїх трудових прав як найманого працівника, а не акціонера (учасника) господарського товариства. Способом захисту порушених або оскаржуваних прав у таких категоріях спорів є позов про поновлення на посаді, зобов'язання усунути перешкоди у виконанні посадових обов'язків тощо відповідної посадової особи господарського товариства, а не позов про визнання недійсним відповідного рішення загальних зборів акціонерів (учасників) товариства чи наглядової ради товариства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб. Отже, мають бути присутні дві обставини (факти): звільнений працівник повинен бути посадовою особою та повинно відбутись припинення його повноважень та звільнення в порядку передбаченому чинним законодавством України та статутними документами господарського підприємства.

За змістом п.5 ст.41 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору є припинення повноважень посадовою особи. При цьому, зміст статті не дає підстав уважати про наявність у власника права розірвати трудовий договір із працівником, який є посадовою особою, без дотримання процедури припинення повноважень такої особи, що повинно бути першочерговим.

Дотримання процедури припинення повноважень посадової особи є гарантією дотримання прав і інтересів працівника.

Суд, наголошує, що норму ч.1 ст. 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014 року №1255-УІІ. Вказаний Закон №1255-УІІ набрав чинності 01.06.2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, директорів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства.

Слід зазначити, що п.5 ст. 41 був долучений до КЗпП України згідно з Законом №1255-УІІ, прийняття Закону №1255-УІІ обумовлене нагальною потребою у вдосконаленні законодавчих актів, що регулюють припинення повноважень та звільнення виконавчих органів, юридичної особи та посилення їх матеріальної відповідальності і відповідно не можуть бути застосовані для звільнення інших працівників юридичної особи, окрім працівників які входять до її виконавчих органів.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку доказам та поясненням сторін, беручи до уваги постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2017 року, відповідно до якої, рішення позачергових Загальних зборів акціонерів ПАТ «Інститут транспорту нафти», оформлені протоколом від 08.07.2016 року визнано недійсними, враховуючи те, що наглядова рада, обрана на вказаних зборах, втратила свої повноваження саме з 18.01.2017 року, а не з моменту свого обрання на посаду, тому, всі рішення, прийняті даним складом наглядової ради в період з 08.07.2016 року до 17.01.2017 року включно є легітимними та правомірними, законні підстави визнавати їх незаконними відсутні, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 41 КЗпП України, ст. ст. 10 60, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Інститут транспорту нафти», третя особа : ОСОБА_2 про визнання незаконним звільнення з роботи та скасування рішення наглядової ради - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя