Справа № 653/1978/17
Провадження № 2/653/872/17
РІШЕННЯ

іменем України

14.08.2017

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - Шарко Н.А.,

при секретарі - Тимашовій Т.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та скасування його державної реєстрації,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним договір оренди 8/100 нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 05 травня 2017р., укладений від його імені між ОСОБА_5 з ОСОБА_4 та скасувати запис про його державну реєстрацію від 15 травня 2017р. за №20427010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 травня 2017р. був укладений договір оренди належних позивачу на праві власності 8/100 частин нерухомого майна, яке розташоване за адресою: Херсонська область, Генічеський район, АДРЕСА_1. Від імені позивача у вказаному договорі виступав ОСОБА_5, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Однак, враховуючи те, що довіреність припинила свою дію ще 29 травня 2016р., а згоди на укладення такого договору позивач не давав, тому укладений договір є недійсним, у зв'язку з чим змушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що дійсно ОСОБА_3 надав довіреність гр. ОСОБА_5, строк якої закінчився ще 29 травня 2016р. Оскільки будь-якої згоди на укладення договору оренди належних позивачу на праві власності нерухомого майна не надав, тому укладений договір від 05 травня 2017р. є недійсним.

Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог позову заперечив. Просив у його задоволенні відмовити. Суду пояснив, що спірний договір оренди нерухомого майна від імені позивача було підписано ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності виданої ОСОБА_3, строк дії якої становить до 29 травня 2018р., тому підстав для визнання договору недійсним не має.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 грудня 2012р. ОСОБА_3 є власником 8/100 частин нежитлових будівель на території бази відпочину «Строітель», за адресою: Херсонська область, Генічеський район, АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 червня 2017р.

29 травня 2013р. ОСОБА_3 було видано довіреність, якою уповноважив ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вчиняти від його імені дії, у тому числі і укладати будь-які договори оренди (будівель та споруд, земельної ділянки), та на представництво інтересів у будь-яких установах. Строк дії вказаної довіреності становив три роки, тобто до 29 травня 2016р.

Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_1, про що зроблено реєстраційний запис за №370. Довіреність була видана на бланку серії ВТЕ за №3701177.

05 травня 2017р. ОСОБА_5, який діяв в інтересах ОСОБА_3 ОСОБА_2, на підставі довіреності від 29 травня 2013р., посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_1 за номером в реєстрі 320, з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої сторони було укладено договір оренди 8/100 частин приміщень, які розташовані за адресою: Херсонська область, Генічеський район, АДРЕСА_1 та строк до 05 квітня 2020р.

Вказаний договір був зареєстрований 15 травня 2017р. державним реєстратором виконавчого комітету Каховської міської ради Франковською І.В., про що зроблено реєстраційний запис за №20427010.

Позивач дізнавшись про укладений договір оренди належного йому нерухомого майна, по довіреності, яка втратила свою силу звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є зокрема договори та правочини.

Згідно ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах наданих їй договором, або актами цивільного законодавства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільного права може бути визнання правочину недійсним.

За змістом ст. 25 Цивільного кодексу України здатність фізичної особи мати цивільні права та обов'язки є правоздатністю.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється з її смертю.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Цивільного кодексу України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав ї самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ст.ст.317,319 Цивільного кодексу України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За змістом ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 761 Цивільного кодексу України передбачає, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Судом встановлено, що договір оренди нерухомого майна від 05 травня 2017р. від імені ОСОБА_3 (орендодавця) було укладено ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 29 травня 2013р. за №370.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно положень ст. 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Статтею 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до п.п. 1.1,1.2,2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за №296/5 (далі за текстом Порядок), довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім'я однієї особи або кількох осіб за усним зверненням довірителя. У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику.

Згідно п.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №296/5 посвідчені нотаріусами довіреності, а також передоручення за ними, припинення їх дії підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2006р. за №111/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.12.2006 за № 1378/13252.

Відповідно до Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру довіреностей, довіреність видана 29 травня 2013 року приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу Херсонської області, якою уповноважено ОСОБА_5, ОСОБА_6, та ОСОБА_7 діяти від імені ОСОБА_3, у тому числі і вчиняти правочини щодо оренди належного йому майна.

Строк довіреності визначено на три роки тобто, до 29 травня 2016р.

Згідно вимог ч. 1 ст. 248 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі закінчення строку довіреності.

У той же час, договір оренди від імені ОСОБА_3, на підставі вказаної довіреності гр. ОСОБА_5 було укладено 05 травня 2017р., тобто після закінчення строку дії довіреності.

Таким чином, судом встановлено, що оскільки дія довіреності припинила свою дію 29 травня 2016р., тому ОСОБА_5 не мав права укладати договір оренди нерухомого майна 05 травня 2017р. від імені ОСОБА_3

Частинами 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з частиною 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 2 ст. 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до переконання про наявність встановлених законом підстав для визнання недійсним договору оренди від 05 травня 2017р., оскільки у даному випадку відсутнє волевиявлення позивача на вчинення такого правочину.

Посилання представника відповідача на те, що у нього на руках міститься оригінал довіреності, який містить запис про її дійсність до 29 травня 2018р., суд не приймає до уваги з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що сам по собі факт наявності оригіналу довіреності у відповідача не є достатнім доказом на підтвердження дійсного строку дії довіреності, а будь яких клопотань щодо підтвердження своїх доводів представник відповідача не заявляв, тому виходячи із засад рівності сторін у доказуванні та їх змагальності, суд вважає, що дані посилання представника відповідача не спростовують вищевикладені доводи суду про відсутність волевиявлення позивача на укладення спірного договору.

У відповідності до приписів п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.

Враховуючи те, що запис про державну реєстрацію речового права від 15 травня 2017р. за №20427010 вчинено на підставі договору, який визнано недійсним, тому це в свою чергу тягне за собою скасування державної реєстрації права оренди майна.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди 8/100 нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 05 травня 2017р., між ОСОБА_5 з ОСОБА_4 та скасувати запис про його державну реєстрацію від 15 травня 2017р. за №20427010.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя Н. А. Шарко