Справа №576/1072/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сапон О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1278/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Виконавчий комітет Глухівської міської ради як орган опіки та піклування,

про усунення перешкод у здійсненні права користування, розпорядження майном шляхом виселення з квартири,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом у травні 2015 року, ОСОБА_5 просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом виселення ОСОБА_3, її сина ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1. Судові витрати покласти на відповідачів.

Свої вимоги мотивував тим, що 11.05.2010 року за договором купівлі - продажу ним було придбано однокімнатну АДРЕСА_1. Даний договір було нотаріально посвідчено. 01.07.2010 року на прохання його рідної сестри ОСОБА_7 він надав можливість проживати у вищевказаній квартирі її колишній невістці ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4 на умовах обов'язкової сплати комунальних послуг. Письмовий договір найму між сторонами не укладався, при цьому, усною домовленістю було передбачено безстрокове користування квартирою, але, у разі необхідності використання квартири для використання квартири для власного проживання чи для проживання членів сім'ї, а також у разі необхідності продажу квартири, ОСОБА_3 повинна добровільно звільнити квартиру протягом двох місяців з дня попередження. Наприкінці лютого 2015 року він повідомив ОСОБА_3 про те, що збирається продати спірну квартиру, а тому, квартиру необхідно звільнити до 01.05.2017 року. Однак відповідачі у добровільному порядку звільняти квартиру відмовляються

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 09.11.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволений частково.

Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.04.2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 задоволено.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 09.11.2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19.06.2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення про виселення не взяв до уваги, що у матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо згоди на виселення малолітнього ОСОБА_4, чим порушив вимоги ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», і взагалі, представник органу опіки та піклування не був присутнім при розгляді справи. Суд не пересвідчився у тому, чи дійсно вона та її малолітня дитина забезпечені житлом у м.Глухові, бо насправді іншого житла вони не мають, оскільки з 2010 року проживають у спірній квартирі, яку завжди вважали своєю, зробили в ній ремонт, обставили меблями та протягом всього часу проживання у спірній квартирі вона сплачувала всі комунальні платежі.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У заяві до суду ОСОБА_3 просила розглянути справи без її участі.

В судому засіданні позивач просив відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення без змін.

У листі до суду секретар Глухівської міської ради просив розглянути справи без участі їх представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення у справі - залишенню без змін, з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та висиляючи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що останні не є співвласниками квартири, не є членами сім'ї власника квартири та не є її наймачами. Крім того, факт реєстрації відповідачів у даній квартирі створює позивачу, як власнику, перешкоди для здійснення свого права власності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається з цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.05.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори Сумської області Янковою Є.О., зареєстрованого в реєстрі №1030, ОСОБА_5 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.4 том 1).

З 01.07.2010 року у спірній квартирі з дозволу позивача проживають дочка ОСОБА_3 та її неповнолітній син ОСОБА_4

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданоим відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції м.Запоріжжя. Його батьками є ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_3 (а.с.8 том 1).

14.06.2011 року відповідач ОСОБА_3 вступила в шлюб з ОСОБА_6 (а.с.57 том 1).

Згідно довідки комунального підприємства «Глухівське бюро технічної інвентаризації» від 08.06.2015 року № 58 ОСОБА_3 є власником 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.72 том 1).

Виходячи з положень статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, у яких закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 316 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (статті 379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності.

Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Вищезазначене дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку чи квартири користуватися даним жилим приміщенням може виникати та існувати лише за наявності права власності на житло в особи, членами сім'ї якого вони є.

У даному випадку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідачів на користування чужим майном, а саме, спірною квартирою, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ст. 386 ЦК України, оскільки вони не є ні членами сім'ї власника, ні співвласниками, ані наймачами cпірної квартири, дані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України у справі №6-2931цс16 від 15.05.2017 року.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на відсутність у неї та у її малолітнього сина іншого житла та проте, що суд проігнорував положення ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», а саме, про необхідність попереднього дозволу органу опіки та піклування для вирішення питання виселення дитини, не заслуговують на увагу, оскільки останній на праві власності належить 1/3 квартири АДРЕСА_1 (а.с.72 том 1), тобто відповідач та її неповнолітній син забезпечені власним житлом.

В матеріалах справи є висновок Виконавчого комітету Глухівської міської ради від 01.07.2015р., як органу опіки та піклування, в якому не надано згоди на виселення відповідачки ОСОБА_3 і її малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, до вирішення питання відновлення права користування ОСОБА_3 разом з сином квартири за адресою АДРЕСА_1, де вони проживали до розірвання шлюбу з батьком дитини.

Колегія суддів враховуючи викладене приходить до висновку, що висновки органу опіки та піклування є безпідставними, бо відповідачка з липня 2011р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою особою ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги про понесення відповідачкою витрат на проведення ремонту у спірній квартирі на дають підстав для скасування рішення, оскільки питання відшкодування майнових витрат на проведення ремонтних робіт у квартирі підлягає вирішення за її зверненням до суду в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, після повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору і доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування, тому колегія суддів залишає рішення суду без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 267 грн. 96 коп., відстрочений до ухвалення рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 267грн. 96 коп., відстрочений до ухвалення рішення у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: