Справа № 710/492/17
Провадження № 2/710/640/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2017 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участі секретарів судового засідання Кавун Т.О., Бараненко А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шпола цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Черкасиобленерго» в особі відокремленого підрозділу: Шполянський район електричних мереж, про стягнення заробітної плати, інших сум, які підлягають виплаті в день звільнення, середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

01.06.2017до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 8372,39 грн., грошову компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки в сумі 866, 11 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку по заробітній платі у розмірі 2646,94 грн. за кожен місяць затримки розрахунку починаючи із 25.05.2017 та грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

01.08.2017 позивач зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на користь позивача грошову компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки в сумі 866, 11 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку по заробітній платі у розмірі 2646,94 грн. за кожен місяць затримки розрахунку починаючи із 25.05.2017 та грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги були зменшені у звязку з тим, що після предявлення позову відповідачем було задоволено позовну вимогу про стягнення заробітної плати шляхом перерахування 21.07.2017 на картковий рахунок позивача заробітної плати в сумі 8372,39 грн., що підлягала йому до виплати ще в день звільнення 24.05.2017, унаслідок чого на день розгляду даної справи позивач не підтримав цю позовну вимогу.

Свій позов позивач мотивував тим, що починаючи із 24.02.2017 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді контролера енергозбуту І групи відокремленого підрозділу Шполянського району електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго» та був звільнений 24.05.2017 за угодою сторін на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України. На час звільнення позивача ПАТ «Черкасиобленерго» заборгувало йому заробітну плату в сумі 8372,39 грн. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, однак відповідачем було порушене право позивача на отримання в день звільнення грошової компенсації за невикористані ним шість днів щорічної відпустки в сумі 866,11 грн., яку позивач обрахував самостійно згідно з п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100. ОСОБА_3 цього ст.117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, враховуючи, що позивач звільнилася 24.05.2017, а заробітну плату відповідач виплатив позивачу фактично за 58 днів потому, позивач вважає, що має всі підстави просити суд стягнути з відповідача також і середній заробіток за час затримки виплати розрахунку по заробітній платі у розмірі 2646,94 грн., починаючи із 25.05.2017 по 25.06.2017. Також позивач стверджує, що у звязку з тим, що відповідач не виплачував позивачеві заробітну плату з березня 2017 року по даний час, весь цей період позивач змушений був відмовляти собі у всьому необхідному для забезпечення нормального життя, а саме: не мав повноцінного харчування; економив на опаленні, внаслідок чого часто хворів на ОРЗ, а також, залишившись без засобів до існування, позивач вимушений був узяти гроші в борг, в звязку з чим гостро відчував свою відповідальність по поверненню боргових коштів, що призвело до його душевного хвилювання, тому позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн..

Позивач у судове засідання з'явився, позов підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача - ПАТ «Черкасиобленерго» в особі відокремленого підрозділу: Шполянський район електричних мереж в судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував частково, зокрема визнав суму в розмірі 2646,94 грн., щодо інших сум зазначив, що заперечує на підставі того, що позивачеві була виплачена компенсація за невикористану відпустку, відносно моральної шкоди повідомив, що не вважає що діями відповідача завдана така шкода.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з трудовою книжкою серії БТ-ІІ №5035702 від 01.08.1989, яка належить ОСОБА_1, 24.02.2017 на підставі наказу №9-п від 23.02.2017 ОСОБА_1 була прийнята на роботу контролером енергозбуту І групи енергозбутової служби. 24.05.2017 на підставі наказу №44-п/тз від 24.05.2017 ОСОБА_1 була звільнена з роботи за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.8).

Відповідно до наказу №44-п/тз від 24.05.2017 ОСОБА_1, контролер енергозбуту І групи енергозбутової служби на підставі своєї заяви від 24.05.2017 була звільнена 24.05.2017 за п.1ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. ОСОБА_1 було наказано виплатити грошову компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки 6 календарних днів за період роботи з 24.02.2017 по 24.05.2017 (а.с.9).

Згідно з повідомленням Шполянського району електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго» №263 від 25.05.2017станом на 24.05.2017 заборгованість по заробітній платі при звільненні ОСОБА_1 становить 8372,39 грн. (а.с.10).

Відповідно до повідомлення Шполянського району електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго» №23 від 29.05.2017станом на 24.05.2017 заборгованість по заробітній платі при звільненні ОСОБА_1 становить 8372,39 грн. (вісім тисяч триста сімдесят дві грн., 39 коп.), а саме:за лютий 2017року 760,50 грн., за березень 2017 року 2318,01 грн., за квітень 2017 року 2846,35 грн., за травень 2017 року 2447,53 грн. (а.с.11).

Згідно з ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ч.1 ст. 83 КЗпП України та ч.1 ст.21 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсацій за невикористану відпустку провадиться згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 (далі - Порядок), виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців виплати компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до п.2 вказаного Порядкупрацівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

Згідно з п. 7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач надав суду докази того, що позивачеві була виплачена грошова компенсація за не використані ним днів відпустки, а тому суд відмовляє позивачеві в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вказано в п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 01 березня 2017 року ухвалив постанову у справі6-2807цс16, предметом якої був спір про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за втрату частини доходу і зробив правовий висновок про те, щомеханізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.

Враховуючи викладене, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Позивача було звільнено 25.05.2017. Заробітна плата була повністю виплачена позивачеві 21.07.2017. Таким чином затримка розрахунку становить 38 робочих днів.

Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, розрахунок середнього заробітку за весь період затримки розрахунку буде розрахований за формулою ((заробітна плата за квітень 2017 року + заробітна плата за травень 2017 року) поділити на (відпрацьовані робочі дні за квітень 2017 року + відпрацьовані робочі дня за травень 2017 року) помножити на робочі дні затримки розрахунку, тобто на 39 робочих днів.

В судовому засіданні сторони погодились щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 2646,94 грн., а тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 237 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13.01.2000) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 5 ОСОБА_4 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-1389/0/4-12 від 27.09.2012 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237 1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним.

Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 22 квітня 2012 року ухвалив постанову у справі6-23цс12, предметом якої був спір про визнання незаконним і скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, і зробив правовий висновок про те, щоКодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237 - 1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Таким чином суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на рахунок позивача моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог позивачеві належить відмовити.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах предявлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

При задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. за позовні вимоги майнового характеру та 640,00 грн. за позовні вимоги по стягненню моральної шкоди, а всього 1280,00 грн.

На підставі ст.55, 124 Конституції України, ст. 21 Закону України «Про відпустки», ст.ст. 83, 116, 117, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 212-215, 293, 294, 360-7 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі відокремленого підрозділу Шполянського району електричних мереж (20603, вул ОСОБА_3, 72-А, м. Шпола, Черкаської області, код ЄРДПОУ ВП 25204577) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки вул. Лютнева, 127, м. Шпола, Черкаської області, паспорт серії НС №546196, виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 03.12.1998, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, інші дані про особу суду не відомі, середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку по заробітній платі у розмірі 2646,94 грн. (дві тисячі шістсот сорок шість гривень 94 копійки) та грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі відокремленого підрозділу Шполянського району електричних мереж (20603, вул ОСОБА_3, 72-А, м. Шпола, Черкаської області, код ЄРДПОУ ВП 25204577) на користь держави (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Шполянський районний суд Черкаської області.

Повний текст рішення виготовлений 31.08.2017.

Суддя Шполянського

районного суду ОСОБА_5