Провадження №2-о/485/39/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі головуючого судді Кішковської З.А.,

секретар судового засідання Бондаренко С.В.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

встановив:

23 серпня 2017 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій послався на наступне.

06 липня 2017 року у м.Керч Автономної Республіки Крим помер його батько ОСОБА_3. Снігурівським РВ ДРАЦС 22 серпня 2017 року відмовлено у реєстрації смерті батька, оскільки заявником не представлено документ, форма якого відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті". З метою оформлення спадкових прав після смерті батька, заявник просив про задоволення заяви.

У судовому засіданні заявник заяву підтримав.

В.о. начальника Снігурівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області просила заяву розглядати за відсутності представника третьої особи, щодо задоволення заяви не заперечувала.

Заслухавши заявника, дослідивши докази в матеріалах справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як передбачено ч.2 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією його паспорту серії ЕО №355938, виданого 08 серпня 1997 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області.

06 липня 2017 року в м.Керч Автономної Республіки Крим помер ОСОБА_3, про що Керченським міським відділом записів актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 07 липня 2017 року видано свідоцтво про смерть за актовим записом №1230.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно ст.18 цього ж Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

ОСОБА_2 районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області від 22.08.2017 року №851/15.26 відмовлено у реєстрації смерті ОСОБА_1, у зв"язку з підтвердженням факту смерті довідкою невизнаного державного органу тимчасово окупованої території України.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 1996 року у справі "Лоізида проти Туречинни", міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, наприклад, реєстрації народження, смерті і шлюбу, "наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканцям тієї чи іншої території", посилаючись на консультативний висновок Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Таким чином, суд приймає, як доказ у даній справ свідоцтво про смерть ОСОБА_4, видане на тимчасово окупованій території.

Встановлення факту смерті батька заявнику потрібно для посвідчення спадкових прав.

Суд вважає, що вимоги заявника ґрунтуються на законі, знайшли своє підтвердження у ході розгляду його заяви, яка підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.3, 15, 57,60,208,209,212-215, 218,234, 256, 257-1 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити повністю.

Встановити факт смерті 06 липня 2017 року в м.Керч Автономної Республіки Крим Україна громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, чоловічої статті, віком - 79 повних років, громадянина України, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення підлягає до негайного виконання. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів після вручення учасникам процесу його копії.

Суддя