Справа № 148/63/17 Провадження № 22-ц/772/2051/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Кучевського П.В., Міхасішина І.В., з участю секретаря судового засідання Торбасюк О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргоюПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 червня 2017 року,

встановила:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3, за яким вимагало стягнути з неї заборгованість за договором кредиту № VIU0SЕ00001077 від 17 жовтня 2005 року в розмірі 47794 грн 03 к.

Ухвалою цього суду від 15 березня 2017 року за клопотанням позивача замінено відповідача ОСОБА_3 на ОСОБА_2

В обґрунтування позовнихвимог, з урахуванням заяви про їх уточнення, банк посилався на те, що 17 жовтня 2005 року ОСОБА_2 шляхом злочинних дій від імені ОСОБА_3 уклав кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» в своїх інтересах, за яким отримав кредит в розмірі 5400 грн 00 к. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_2 не виконував зобовязання за договором, внаслідок чого станом на 21 лютого2017 року виникла заборгованість в сумі 74691 грн 60 к. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 вересня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за цим кредитним договором стягнуто заборгованість у розмірі 24023 грн 20 к., а тому стягненню підлягає різниця між заборгованістю по кредиту, нарахованою станом на час звернення до суду з цим позовом, та сумою, стягнутою за рішенням від 6 вересня 2012 року, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 1743 грн 00 к., заборгованості по комісії за користування кредитом 648 грн 00 к.; заборгованості по процентах за користування кредитом 18890 грн 42 к.; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 26512 грн 61 к.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 червня 2017 року упозові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просило скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частковоз таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Разом з тим ч. 3 ст. 303 ЦПК України надає право суду апеляційної інстанції вийти за межі доводів апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. Зокрема такою підставою є невідповідність висновків суду обставинам справи (неправильне встановлення правовідносин сторін) та застосування закону, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосування закону, який підлягав застосуванню (п. п. 3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309 ЦПК України).

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 неналежно виконував умови договору кредиту, у звязку з чим допустив заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк», відтак між сторонами існують договірні правовідносини, які регулюються ст. 1054, 626, 629 ЦК України,але про порушення своїх прав та особу, яка їх порушила позивачу стало відомо 6 вересня 2012 року часу ухвалення рішення Тульчинського районного суду Вінницької області, яким з ОСОБА_2. було стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором № VIU0SЕ00001077 від 17 жовтня 2005 року в сумі 24023 грн 20 к., а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось лише в січні 2017 року, тобто зі спливом встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності, про застосування якого було заявлено представником відповідача у справі.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна з таких міркувань.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2005 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №VIU0SЕ00001077, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк»зобовязався надати позичальнику строковий кредит на строк по 15 жовтня 2007 року включно в розмірі 5400 грн 00 к. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1,5% від суми виданого кредиту (а. с. 8 9).

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 вересня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»борг за договором кредиту № VIU0SЕ00001077 від 17 жовтня 2005 року сумі 24023 грн 20 к., з яких: 2015 грн 25 к. заборгованість по тілу кредиту; 9480 грн 45 к. заборгованість по процентах за користування кредитом; 648 грн 00 к. заборгованість по комісії за користування кредитом; 11879 грн 46 к. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором (а.с.44 47).

Цим рішенням, зокрема встановлено, що постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 3 грудня 2009 року ОСОБА_2було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі акту про амністію за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України заволодіння чужими коштами шляхом обману та службове підроблення за те, що він як фізична особа підприємець в жовтні 2005 року з метою покращення свого матеріального становища власноручно виготовив недостовірну довідку про доходи ОСОБА_3 з місця роботи, за допомогою якої, не повідомляючи останню про свої дійсні наміри, отримав на її імя в Тульчинському відділенні Вінницької філії КБ «Приватбанк» 5400 грн 00 к. кредитних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплати проценти.

Отже, оскільки ОСОБА_2 не був стороною договору кредиту № VIU0SЕ00001077 від 17 жовтня 2005 року, його дії не були спрямовані на встановлення прав та обовязків за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність між сторонами договірних правовідносин, які виникли у звязку із укладенням та неналежним виконанням зазначеного договору.

Натомість судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» виникли деліктні правовідносини у звязку із протиправним заволодінням коштами останнього шляхом обману та службового підроблення, які регулюються ст. 11166 ЦК України, за ч. ч. 1, 2 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Саме цією нормою матеріального права керувався Тульчинський районний суд Вінницької області при вирішенні спору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у рішенні від 6 вересня 2012 року. При цьому інші його правові висновки, зокрема посилання на норми матеріального права, які регулюють правовідносини за договором кредиту та відповідальність за неналежне виконання зобовязань за цим договором, як і позиція самого ОСОБА_2 щодо визнання позову правового значення для вирішення цієї справи не мають.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків(втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)),має право на їх відшкодування у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. ч. 1 3 ст. 22 ЦК України).

Отже, виходячи зі змісту цієї норми у взаємозвязку з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, у різі незаконного заволодіння кредитними коштами збитки банку становлять неповернуту суму тіла кредиту (реальні збитки) та процентів, нарахованих на цю суму в межах встановленого кредитним договором строку (упущена вигода), тобто коштів, які банк міг би отримати, у разі, якби його право не було порушене.

Такі збитки (2015 грн 25 к. тіла кредиту та 736 грн 00 к. процентів нарахованих станом на 16 жовтня 2007 року строк закінчення договору) були стягнуті з відповідача на користь позивачарішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 6 вересня 2012 року. При цьому, з огляду на позицію відповідача ОСОБА_2 щодо визнання позовних вимог банку, стягнення зазначеним рішенням процентів у більшому розмірі, а також комісії та пені, не мають значення для вирішення цієї справи, оскільки вони, як і нараховані станом на 28 листопада 2016 року проценти та комісія виходять за межі поняття упущена вигода, як такі, що нараховувались після закінчення встановленого договором строку повернення кредиту, а тому не могли б бути нарахованими за умови належного виконання зобовязання за кредитним договором, тобто якби право банку не було порушене.

Пеня також не може вважатись збитками у розумінні, визначеному ст. 22 ЦК України, тому що є встановленим договором і законом(ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 1050 ЦК України та п. 3.2 договору кредиту) видом відповідальності за порушення договірного зобовязання (способом забезпечення виконання зобовязання), яке між сторонами відсутнє.

Таким чином, ураховуючи те, що завдана протиправним діями ОСОБА_2 шкода стягнута на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 6 вересня 2012 року, а також заважаючи на встановлений ст. 11 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким право на визначення підстав позову належить виключено позивачу,колегія суддів приходить до висновку, щопозовні вимоги банку є безпідставними, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 19 червня 2017 року скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом ОСОБА_4