Справа № 214/3596/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Бєлікової О.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судового засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом 24.06.2016 року, в якому просила суд: розірвати договір довічного утримання, укладений 28.05.1998 року між нею, ОСОБА_5, її чоловіком ОСОБА_6, з одного боку, та ОСОБА_2 з іншого, посвідчений завідуючою Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В. та зареєстрований за №2-2059; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування пред'явлених вимог вказала, що 06.12.1993 року вона разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_6, за його життя, приватизували квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 77,9 кв.м., отримавши свідоцтво про право спільної сумісної власності на неї. 28.05.1998 року вона разом з чоловіком уклали з ОСОБА_2 договір довічного утримання, за умовами якого відповідач зобов'язалася довічно повністю утримувати їх, а вони, в свою чергу, передали у власність останньої належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після смерті якого ОСОБА_2 припинила належним чином виконувати покладені на неї обов'язки за договором довічного утримання в частині оплати вартості комунальних послуг, забезпечення її харчами, одягом, доглядом, необхідною медичною допомогою, в той час як ці обов'язки фактично виконували родичі та сусіди. За даних обставин у 2008 році вона звернулась до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання, який було залишено без розгляду з підстав її неявки в судове засідання, що дійсно мало місце через поганий стан її здоров'я. Враховуючи те, що станом на теперішній час обставини не змінилися й відповідач так і не стала належно виконувати свої обов'язки за договором, позивач за захистом своїх прав змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 за станом свого здоров'я присутньою не була, однак згідно відеозапису та засвідченої заяви від 19.10.2016 року (т.2, а.с.18) пред'явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Представник позивача ОСОБА_1, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_4, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Зазначив, що дійсно між сторонами 28.05.1998 року було укладено нотаріально посвідчений договір довічного утримання, однак відповідач свої обов'язки за договором виконує не належним чином, надаючи незначну матеріальну допомогу на утримання позивача, яка є особою похилого віку та за своїм станом здоров'я є «прикутою» до ліжка, ледь підіймаючись з ліжка за допомогою милиць. Послуги доглядальниці відповідач в повному обсязі не оплачувала, жодної медичної допомоги, або будь-якої іншої допомоги позивачу не надає, таку допомогу надають останній сусіди та близькі родичі. Окрім того, зазначив, що позивача протягом року чотири рази грабували в її квартирі, однак відповідач на це ніяк не відреагувала. Посилаючись на те, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка за умовами договору довічного утримання переходить у власність ОСОБА_2, є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_6 без виділення часток, після його смерті договір не є припиненим в його частині, а тому підлягає розірванню в повному обсязі.

При цьому, представник наполягав, що оскільки договір містить сумісні зобов'язання його довірителя та чоловіка останньої, він наполягав на розірванні договору довічного утримання в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти позову, просила суд в його задоволенні відмовити. Згідно пояснень, наданих в судовому засіданні та позиції, викладеної в письмових запереченнях проти позову (т.1, а.с.31-33), підтвердила факт укладення з позивачем та її чоловіком ОСОБА_6 за його життя договору довічного утримання 28.05.1998 року. Після смерті їх єдиного сина, який загинув, останні самі запропонували їй укласти такий договір, оскільки з жінкою сина - ОСОБА_8 у них були складні стосунки. Крім того, ще до того з квітня 1997 року вона на добровільних засадах надавала їм допомогу та утримувала їх, щомісячно надаючи їм кошти в сумі по 60 грн., що підтверджує наданими суду розписками. Після підписання договору протягом останніх 19 років до серпня 2016 року вона надавала позивачу ОСОБА_4 кошти на її утримання, з грудня 2011 року збільшивши таку суму до 400 грн., оплачувала послуги доглядальниці. 18.06.1998 року в квартирі ОСОБА_4 за власний рахунок вона зробила реконструкцію опалювальної системи із заміною батарей та труб, здійснюючи до 14.10.2010 року оплату за житлово-комунальні послуги виключно за власний рахунок, а після встановлення автономного газового котла - оплачувала вартість спожитого природного газу. Між іншим, за власний рахунок в квартирі позивача протягом усього періоду часу вона проводила різного роду ремонтні роботи, зокрема: 15.06.1998 року - з благоустрою двору і садових доріжок з укладанням тротуарної плитки; 25.04.2004 року - проведено заміну труб холодного водо забезпечення; 05.11.2007 року - замінено труби у колодязі. Всі витрати на поховання чоловіка позивача - ОСОБА_6 вона також самостійно понесла. Оскільки зі смертю ОСОБА_6 договір довічного утримання в частині укладення з останнім припинено, вона стала повноправним власником 1/2 частини квартири, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині вважає безпідставними. На її думку, з позивачем в неї гарні стосунки й подача позовної заяви ініційована родичкою останньої, якій потрібна квартира, що належить позивачу. Про наявність в провадженні суду даного позову, пред'явленого від її імені, останній нічого не відомо. Враховуючи викладене та посилаючись на сумлінність виконання нею обов'язків за договором довічного утримання, щомісячне надання позивачеві матеріального утримання, оплату житлово-комунальних послуг, просила в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

В подальшому відповідач змінила свою позицію по справі, визнавши позовні вимоги щодо розірвання договору довічного утримання виключно в частині його укладення ОСОБА_4; в задоволенні позову, що стосується укладення договору ОСОБА_6, просила відмовити у зв'язку з його припиненням після смерті останнього (т.2, а.с.172).

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя - відповідача по справі ОСОБА_2 стосовно пред'явлених до неї вимог.

Допитана в суді в якості свідка ОСОБА_9 показала, що вона працює доглядальницею у ОСОБА_4 з 01.05.2016 року, неприязних стосунків у них немає. Фактично як доглядальницю її наймав сусід позивача - ОСОБА_10. Її щомісячна заробітна плата складає 800 грн., яку оплачують їй сторони у справі порівну, при цьому свою частину позивач оплачує з отримуваної пенсії. В її обов'язки входить прибирання, догляд за особистою гігієною позивача, приготування їжі та годування позивача. Розписки про оплату її послуг складає ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_4, яка їх особисто підписує. Продукти харчування купує вона особисто з пенсії позивача, або приносить невістка, яка приходить щотижня. Відповідач до позивача приходить раз на місць й приносить виключно грошові кошти в розмірі 400 грн., які в її присутності за розпискою передає позивачу, а та в свою чергу відразу віддає їх їй, як оплату за надані послуги доглядальниці. Також часто проходить до позивача сусід ОСОБА_10, який приносить позивачеві їжу. Їй відомо про укладення між сторонами договору довічного утримання, однак жодних скарг чи незадоволення один одним сторони в її присутності не висловлювали. Квартира ОСОБА_4 отоплюється автономним опаленням за допомогою газового котла, трубі поміняні, однак меблі вже в дуже зношеному стані.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона є колишньою невісткою позивача, була одружена з її сином, який загинув. Після його смерті стосунки з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були складними, від її допомоги вони відмовлялись, приймаючи допомогу від церкви та сусідів. Про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали договір довічного утримання з сусідкою ОСОБА_2 вона дізналась випадково від своєї доньки - онуки позивача. В 2003 році помер її свекор ОСОБА_6, який був паралізований, після смерті якого ОСОБА_4 перша проявила ініціативу наладити відносити. З того часу їх стосунки налагодились, вона стала відвідувати її раз в два тижні, купувати продукти харчування. Про намір розірвати договір довічного утримання позивач їй казала, однак в силу своєї юридичної необізнаності та почуття вини перед нею, що залишила онуків без спадку, раніше не зверталась. Позивач їй повідомила, що після смерті чоловіка ставлення відповідача до неї погіршилося, вона сама частково оплачує заробітну плату своїй доглядальниці, надає грошові кошти останній на придбання продуктів та ліків, в той час як відповідач тільки надає щомісячно грошові кошти в розмірі 400 грн. на оплату послуг доглядальниці й жодної іншої допомоги їй не надає, посилаючись, що її утримання їй дорого коштує. В квартирі ОСОБА_4 холодно, у зв'язку з чим вона придбала їй електричний конвектор, проте позивач його рідко вмикає, оскільки оплачує комунальні послуги за власні кошти, яких їй ледь вистачає. У зв'язку з наявністю заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, їй відключили постачання холодної води. Протягом 2010-2014 р.р. вартість спожитого природного газу відповідач оплачувала. Мав місце випадок, коли необхідно було знайти для ОСОБА_4 іншу доглядальницю, оскільки попередня зламала руку та не мала можливості продовжувати доглядати позивача. Відповідач категорично відмовилась шукати доглядальницю, у зв'язку з чим фактично її знайшов сусід ОСОБА_10, який доплачував їй за послуги 200 грн., 400 грн. платила вона, інші кошти платила позивач. За власні кошти вона розчистила подвір'я ОСОБА_4, зробила ремонт в ванній кімнаті, погасила борг за водопостачання, відремонтувала котел. До квартири позивача невідомі особи проникали декілька разів, в один з яких викрали її пенсію, після чого утриманням позивача займалася вона та сусід ОСОБА_10, деяку допомогу надали від виконавчого комітету та дільничний інспектор від райвідділу міліції. Сама позивач на ОСОБА_2 їй не скаржилась, однак за допомогою до неї не зверталась, посилаючись на те, що все одно ніякої допомоги не отримає. Пенсію позивач отримувала особисто та нею розпоряджалась, оплачуючи послуги доглядальниці ОСОБА_9, даючи їй кошти на придбання їйпродуктів харчування, ліків.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_10 суду показав, що він є сусідом ОСОБА_4 - позивача у справі, та знайомий з нею з 1973 року, її чоловіком ОСОБА_6, який помер, а їх син на заробітках загинув. Після їх смерті позивач, залишившись сама, неодноразово зверталась до нього за допомогою в побутових моментах, а потім повідомила, що в 1998 році вони разом з чоловіком за його наполяганням уклали з ОСОБА_2 договір довічного утримання, проти чого вона до останнього заперечувала. Зазначив, що ОСОБА_4 йому скаржилася на невиконання відповідачем обов'язків за договором - не надавала їй продуктів харчування, ліків, окрім як частково оплачувала послуги доглядальниці, що стало підставою звернення до суду з позовом у 2008 році про розірвання договору. Він часто допомагає позивачу у побуті, інколи готує їжу для неї й здійснює догляд у разі необхідності. Відомо про факти пограбування позивача, й оскільки відповідач відмовилася від надання допомоги позивачу, тому він особисто надавав останній грошові кошти, ремонтував пошкоджений крадієм котел, частково оплачував послуги доглядальниці. В його присутності позивач не телефонувала ОСОБА_2, проте коли він особисто телефонував їй, остання казала, що вона нікому нічого не винна і щоб її не турбували. Йому також відомо, що газовий котел в квартиру придбала невістка ОСОБА_8, яка й погасила заборгованість за газо- та водопостачання в червні 2016 року. Підтвердив, що наприкінці кожного місяця він знімає покази лічильника електроенергії та оплачує її вартість за кошти позивача, раніше це робив соціальний працівник, при цьому про оплату житлово-комунальних послуг відповідачем йому не відомо. Заборгованість за послуги виникла за 2016 рік, до того часу боргів не було. Неодноразово був свідком передачі ОСОБА_2 коштів ОСОБА_4 по 400 грн. під розписку, які йдуть на оплату послуг доглядальниці. Приїздить відповідач до ОСОБА_4 один раз на місяць і виключно щоб передати кошти, будь-яких ліків чи продуктів харчування вона не приносить. Підтвердив факт заміни замків в квартирі ОСОБА_4, однак відповідач, знаючи про це, жодного разу до нього не зверталась задля виготовлення їх дублікатів. Вважав, що договір довічного утримання за вказаних обставин з боку ОСОБА_2 належним чином не виконується.

Як показала допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12, в лютому-березні 2016 року її найняв ОСОБА_10 як доглядальницю для ОСОБА_4. Її послуги оплачували позивач (400 грн.), сусід ОСОБА_10 (400 грн.). Вона здійснювала гігієнічний догляд за позивачем, готувала їй їжу, кормила, працювала щодня з 09.00 год. до 18.00 год. Продукти харчування приносила невістка ОСОБА_8 З відповідачем вона не знайома, жодного разу з початку її роботи доглядальницею на початку 2016 року вона ОСОБА_2 не бачила. Позивач хоча і є особою похилого віку та перебуває у важкому стані, однак все розуміє та поводить себе адекватно. За час, протягом якого вона доглядала за ОСОБА_4, на іншій половині будинку вона нікого не бачила, на її переконання там ніхто не жив, територія з того боку знаходилась в занедбаному стані.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 показала, що протягом 2010-2015 р.р. вона працювала доглядальницею ОСОБА_4 Оскільки зранку до позивача приходив соціальний працівник, вона працювала у неї з другої половини дня з понеділка по п'ятницю та зранку до 18.00 год. - в суботу та неділю. Заробітну плату отримувала в розмірі 600 грн., а пізніше 800 грн., з яких половину їй платила ОСОБА_4, а іншу половину - за рахунок коштів, які приносила їй ОСОБА_2 На звернення ОСОБА_4 з приводу того, що коштів, які їй надає ОСОБА_2 ні на що не вистачає, остання відповідала, що більше не дасть. Будь-яких інших претензій ОСОБА_4 ніколи їй не висказувала. Відповідач не завжди особисто приносила кошти, іноді якийсь невідомий їй чоловік, начебто сторож, та мати ОСОБА_2. На іншій половині будинку ніхто не проживав, як їй відомо відповідач разом з чоловіком жили в АРК, куди поїхали на заробітки. Окрім коштів відповідач ні ліків, ні продуктів харчування не приносила ОСОБА_4 Підтвердила неодноразові випадки крадіжок з будинку позивача невідомими особами, після чого сусід ОСОБА_10 змінив замки. Запасні ключі були у неї, сусіда та соціального робітка, при цьому відповідач жодного разу не зверталась до них щоб отримати дублікат ключів. Підтвердила, що час від часу до позивача проходила невістка ОСОБА_8 з дітьми - онуками ОСОБА_4 Допомогу останній надавали невістка, сусіди, друзі, соціальні робітники.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 показала, що в 2001 році вона працювала доглядальницею ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_6 Зазначила, що вони проживали в дуже поганих матеріально-побутових умовах. Заробітну плату їй платили ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Кошти на придбання ліків та продуктів харчування давала їй сама позивач. Щодо неналежного виконання умов договору довічного утримання з боку відповідача ОСОБА_4 їй неодноразово висловлювала свої зауваження, на що та не реагувала. Працювала вона практично цілодобово, оскільки ОСОБА_6 був паралізований, а ОСОБА_4 ледь пересувалась за допомогою милиць. За час її робити у позивача мали місце випадки крадіжок із сараю та будинку позивача.

Свідок ОСОБА_14, допитаний судом, показав, що він є чоловіком ОСОБА_2 - відповідача по справі, проживають в одному будинку з ОСОБА_4 в іншій частині з 1985 року та по теперішній час. Раніше в цій частині будинку мешкали його родичі, а по сусідству - батьки ОСОБА_4, а пізніше вона з чоловіком. З позивачем та її чоловіком у них завжди були дружні стосунки, після народження у них доньки ОСОБА_4 допомагала їм як лікар. Після загибелі їх єдиного сина, позивач та ОСОБА_6 залишись самі, з невісткою вони не підтримували відносин, їх стосунки були неприязними. У зв'язку з цим з 1997 року він разом з дружиною намагались їм допомагати. Оскільки ОСОБА_6 не хотів, щоб після їх смерті невістці дісталась у спадок належна їм квартира, він вирішив укласти з ОСОБА_2 договір довічного утримання. За бажанням ОСОБА_4 за власні кошти вони одразу зробили в будинку реконструкцію системи опалення, придбали та встановили газовий котел. Після того, як в результаті крадіжки у ОСОБА_4 розібрали котел, в 2016 році у неї було встановлено інший котел, але коли саме та ким йому не відомо. З невісткою ОСОБА_4 - ОСОБА_8 він вперше зустрівся на похованні ОСОБА_6, після чого до 2009 року жодного разу її не бачили. В 2009 році невістка з'явилась, після чого одразу було подано до суду позов від імені ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання. До 2010 року вони разом з дружиною мешкали в одному будинку з ОСОБА_4, а після придбання нового будинку - час від часу за обома адресами, крім того на деякий час могли від'їздити на заробітки до АРК. Протягом всього часу з моменту укладення договору вони постійно та в повному обсязі сплачували оговорену умовами договору суму грошових коштів, і не зменшували її розмір після смерті ОСОБА_6, сплата якої передбачалась на утримання двох осіб. На що саме надавались позивачеві кошти, вони не оговорювали. У випадку, якщо їх не вистачало, вони надавали більшу суму. Будь-які ремонтні роботи в будинку, оплату комунальних послуг вони здійснювали на добровільних засадах за власний рахунок, що умовами договору не було передбачено. Під час перебування ОСОБА_4 в лікарні з переломом шийки стегна від домовився про забезпечення належної для неї палати, купували ліки. Наміру розірвати договір довічного утримання ОСОБА_4 не проявляла. Вважає, що фактично позов пред'явлено з ініціативи її невістки ОСОБА_8 та сусіда ОСОБА_10, які її до цього підбурювали постійно. В частині, що стосується ОСОБА_6, який помер в 2003 році, вважає, що договір виконаний, а тому підстав для його розірвання немає. У зв'язку з тим, що умови договору, що стосуються утримання ОСОБА_4, вони виконують належним чином, підстави для його розірвання в цій частині, на його переконання, відсутні.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_15 суду показав, що раніше він був власником будівельного підприємства - ТОВ «Салют люкс» та за проханням ОСОБА_2 виконував ремонтні роботи в будинку по вул. Станіславського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, де проживає ОСОБА_4, зокрема здійснив заміну покрівлі, труб, встановив газовий котел для автономного опалення, двічі ремонтував каналізацію, двері, вікна. За виконані ним роботи з ним розраховувався чоловік ОСОБА_16 - ОСОБА_14 Зазначив, що житлово-побутові умови, в яких проживала ОСОБА_4 були незадовільні. Як саме вони з відповідачем доглядали за позивачем він не знав.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_17 показала, що з січня 2017 року та по теперішній час вона працює доглядальницею ОСОБА_4 На роботу її наймала ОСОБА_8 За виконувану нею роботу вона отримує щомісячно 1500 грн., з яких 400 грн. платить ОСОБА_4, а 1100 грн. - ОСОБА_8 Продукти харчування, готову їжу позивачеві приносить ОСОБА_8, яка, окрім того, періодично допомагає купати ОСОБА_4 Двічі була свідком, коли до неї приходила ОСОБА_2, під час їх розмови вона не була присутньою, однак підтвердила той факт, що відповідач приносила позивачу гроші, а остання підписувала їй відповідну розписку в підтвердження їх отримання. Будь-яких неприязних стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не має, остання на неї ніякого тиску не чинить. Стосовно того, що за позивачем протягом 20 років здійснювали належний догляд висловлювала свої сумніви з огляду на житлово-побутові умови в квартирі позивача та несправний санвузол.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були подружжям починаючи з 26.01.1954 року, що підтверджується відміткою про укладення шлюбу в паспорті на ім'я позивача, ксерокопія якого є в матеріалах справи (т.1, а.с.13).

У грудні 1993 рокупозивач ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_6 приватизували квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 77,9 кв.м., жилою площею 46,2 кв.м., отримавши свідоцтво про право власності на житло, видане 06.12.1993 року за № 893 ВО «Кривбасруда» УСП, та зареєстроване в КП «Криворізьке БТІ», в реєстровій книзі №10/4 ПВ, стор.507, запис 2317.

28.05.1998 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6, з одного боку, та ОСОБА_2, з іншого, укладено договір довічного утримання, нотаріально посвідчений завідуючою Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В. та зареєстрований за №2-2059 (т.1, а.с.11).

За умовами договору ОСОБА_6 та ОСОБА_5 передають у власність ОСОБА_2 належну їм квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в обмін на зобов'язання з боку ОСОБА_2 довічно, повністю їх утримувати, забезпечувати харчами, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення/харчування, одяг, догляд, необхідна допомога визначена сторонами по 60 грн. кожному, щомісячно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1, виданим 28.11.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу (т.1, а.с.12).

Спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_2 за договором довічного утримання, укладеним 28.05.1998 року, дія якого станом на теперішній час є чинною.

Відповідно до ст.5 ЦК України (в редакції 2003 року), діючого станом на теперішній час, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з п.9 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), до договорів, що були укладені до 01.01.2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Таким чином, враховуючи те, що договір довічного утримання сторонами був укладений в період чинності ЦК УРСР в редакції 1963 року, і продовжує діяти після набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, питання щодо наявності підстав його розірвання та порядку вирішується за правилами ЦК України в чинній на теперішній час редакції.

Відповідно до ст.744 ЦК України (аналогічній із положеннями ст.425 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на час укладення договору довічного утримання), за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Односторонні відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п.5 договору (т.1, а.с.11), а саме в судовому порядку у випадку невиконання його умов і відмови добровільного розірвання однією зі сторін.

В силу ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_4 посилалася на неналежне виконання відповідачем умов договору довічного утримання після смерті її чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо її повного утримання шляхом забезпечення її харчами, одягом, доглядом, необхідною допомогою.

Заперечуючи проти позову, відповідач надала копії розписок про щомісячну сплату грошових коштів, коштів на оплату комунальних послуг, заміну опалення в підтвердження факту повного виконання нею зобов'язань за укладеним договором.

Так, як вбачається з наданих відповідачем суду копій розписок за період з червня 1998 року по жовтень 2016 року, відповідачем щомісячно надавалися грошові кошти за договором довічного утримання в наступних розмірах: за червень 1998-2000 роки - по 60 грн.; 2001-2005 роки - по 150 грн., 2006 - вересень 2008 року - 200 грн., жовтень-грудень 2008 року - по 250 грн., 2009-жовтень 2011 року - по 250 грн., за листопада 2011 року - 300 грн., з грудня 2011 року по жовтень 2016 року - по 400 грн., при цьому грошові кошти надавалися як безпосередньо позивачу ОСОБА_4, так і іншим особам, які здійснювали догляд за нею та її чоловіком ОСОБА_6 за його життя (т.1, а.с.34-139).

Вказані обставини підтвердили в ході судового розгляду свідки ОСОБА_8, а також ОСОБА_11, ОСОБА_13 та ОСОБА_17, кожна окремо, які в різний період часу працювали доглядальницями ОСОБА_4 і за життя її чоловіка ОСОБА_6 та отримували частину оплати їх послуг за рахунок коштів, які надавала ОСОБА_2 в рахунок матеріального забезпечення позивача.

Крім того, з наданих розписок вбачається, що протягом 2008-2014 р.р. відповідачем надавалися позивачу кошти для оплати житлово-комунальних послуг, зокрема за газ та опалення виключно в весняний та зимовий період (т.1, а.с.53, 57, 76, 145-152).

Розписками від 18.06.1998 року, від 25.04.2004 року, 05.11.2007 року, 14.10.2010 року підтверджується факт заміни за місцем мешкання позивача системи опалення, встановлення газового котла, ремонту та заміни труб холодного водопостачання за рахунок відповідача (т.1, а.с.143, 144, 154, 155), що є свідченням дійсності доводів відповідача в цій частині.

З аналізу наданих відповідачем письмових доказів, вбачається, що щомісячно на виконання договору довічного утримання відповідачем сплачується певна грошова сума, розмір якої складає 400 грн. й починаючи з грудня 2011 року по жовтень 2016 року є незмінним. Ця сума повністю витрачається позивачем на оплату послуг доглядальниць, які постійно здійснюють догляд за нею, як особою, що потребує такого догляду за станом свого здоров'я. Факт щомісячного отримання від позивача грошових коштів в розмірі 800 грн. було підтверджено допитаною судом в якості свідка ОСОБА_9, яка працювала у позивача доглядальницею в 2016 році.

Натомість суд хоч і визнає доведеним факт надання ОСОБА_2 коштів як матеріальної допомоги ОСОБА_4, однак враховуючи, що розписки не передбачені умовами оспорюваного договору як підтвердження виконання умов договору, вони не є єдиним та безспірним доказом належного виконання відповідачем умов договору довічного утримання в повному обсязі.

Відсутність скарг щодо неналежного виконання умов договору з боку ОСОБА_4, про що зазначала ОСОБА_2, не є доказом належного виконання умов договору в розумінні ст.57 ЦПК України.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження щомісячного забезпечення позивача одягом, продуктами харчування та ліками, які б свідчили про повне забезпечення ОСОБА_4 матеріальними ресурсами, предметами першої необхідності для задоволення її життєво необхідних потреб та створення умов для її нормальної життєдіяльності, відповідачем суду не надано.

Посилання відповідача, що розмір матеріального забезпечення, який нею надавався, відповідав умовам договору та не мав конкретного цільового спрямування, суд оцінює критично, оскільки дослідженими судом розписками та показами допитаних свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_13 в їх сукупності підтверджено, що такі кошти надавались ОСОБА_2 один раз в місяць виключно для часткової оплати послуг доглядальниць, в той час як іншу частину вартості таких послуг оплачувала ОСОБА_4 з власних коштів.

Суд також вважає доведеними обставини ненадання ОСОБА_2 забезпечення продуктами харчування, ліками ОСОБА_4, оскільки як вказували свідки ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_12, кожен окремо, ОСОБА_2 приносила позивачеві виключно гроші в фіксованих сумах, жодного разу продукти харчування не приносила, в той час як продукти харчування купували ОСОБА_8, ОСОБА_10, а готували ОСОБА_10 та доглядальниця ОСОБА_12

Між іншим, допомогу в побуті надавав ОСОБА_4 безпосередньо ОСОБА_10, який її також частково матеріально забезпечував періодично, коли коштів, яких надавала ОСОБА_2 не вистачало для придбання необхідних продуктів харчування.

Згідно відповіді на адвокатський запит КЗ «Територіальний центр соціального обслуговування (Надання соціальних послуг в Саксаганському районі» за вих.№03-09/02-464 від 30.06.2017 року (т.2, а.с.151), з 10.01.1996 року по 27.06.2016 року ОСОБА_4 перебувала на обслуговування ум відділі соціальної допомоги вдома №1 та отримувала на безоплатній основі наступні послуги: придбання продуктів та медикаментів - 4 рази на місяць; годування - 20 разів на місяць; допомога в приготуванні їжі, винесення сміття - 20 разів на місяць; приготування їжі - 4 рази на місяць; вологе прибирання - 12 разів на місяць, косметичне прибирання - 8 разів на місяць; оплата комунальних послуг - 1 раз на місяць.

Вказаний доказ суд хоча і визнає належним та таким, що свідчить про надання ОСОБА_4 допомоги на її утримання від сторонніх осіб - соціальних працівників, однак він не спростовує необхідності виконання умов договору ОСОБА_2

Посилання відповідача та покази свідка ОСОБА_14, який є її чоловіком, що вони купували для ОСОБА_4 ліки під час її перебування в лікарні, купували продукти харчування суд оцінює критично, оскільки жодних доказів в підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано, а судом в підтвердження показів свідка під час судового розгляду не встановлено.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, саме свідок ОСОБА_8 погасила заборгованість позивача за водопостачання в розмірі 1540,35 грн., після чого водопостачання до житла позивача було поновлено, й саме вона 22.08.2016 року звернулася з заявою до поліції за фактом здійснення крадіжки за місцем мешкання позивача (т.1, а.с.225-229), в той час як відповідач, на чому також неодноразово акцентували увагу свідки, обставини неодноразового вчинення крадіжок з помешкання позивача ігнорувала, не вживаючи жодних заходів щодо недопущення їх надалі.

Крім того, з наявних в матеріалах справи фото-таблиць (т.2, а.с.22-23, 116-119, т.1 а.с.222-224) видно, що помешкання, де проживає ОСОБА_4 знаходиться в занедбаному стані, вікна потребують ремонту, приміщення кухні та кімнати, де знаходиться позивач, має антисанітарні умови, прибудинкова територія не доглянута, в зимовий період сніг не розчищено, їжа знаходиться поряд із судном, призначеним для справляння ОСОБА_4 природних потреб. Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_13, яка працювала доглядальницею у позивача в 2001 році, також підтвердила, що матеріально-побутові умови проживання ОСОБА_4 були незадовільні, санвузол в неробочому стані. Вказані обставини також підтвердив свідок ОСОБА_15, який робив ремонт в квартирі позивача та акцентував увагу на аварійному стані газової плити.

Судом також встановлено, що у вересні 2008 року позивач зверталася до суду з позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання з підстав його неналежного виконання й цей позов ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2009 року залишено без розгляду з підстав неявки позивача у судове засідання (т.1, а.с.156-157, 231).

Мотиви припинення належного виконання відповідачем обов'язків за договором довічного утримання ОСОБА_4 в тому об'ємі, як це передбачено умовами договору, з посиланням на те, що позивач звернулась до суду з позовом про розірвання договору, що її образило, суд оцінює критично, оскільки вони не є поважними причинами, які б оправдовували можливість невиконання договору, який не дивлячись на звернення позивача до суду як в 2008 році, так і зараз, що є її правом, є чинним, а тому в будь-якому випадку підлягає виконанню.

Обставини продовження виконання ОСОБА_2 обов'язку по матеріальному забезпеченню позивача шляхом надання щомісячної допомоги по 400 грн. з підтвердженням цього розписками (т.2, а.с.61) за наявності інших встановлених судом обставин не є свідченням виконання умов договору довічного утримання в повному обсязі.

Між іншим, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_14, кожен окремо, вказували, що вони тривалий час проживали по сусідству в одному будинку з ОСОБА_4, однак, як вказували свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_17, кожен окремо, ОСОБА_2 приходила до ОСОБА_4 не частіше одного разу на місяць. Такі обставини суд оцінює як свідчення неналежного виконання умов договору з боку відповідача, оскільки позивач, будучи особою похилого віку в 90-річному віці, не маючи можливості за станом здоров'я самостійно пересуватись, потребувала більшої уваги з боку відповідача, ніж відвідування раз на місяць, яка, проживаючи поряд, мала можливість.

Доводи відповідача щодо чинення їй перешкод з боку свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_10 стосовно виконання умов договору, як то ненадання ключів від помешкання ОСОБА_4, де вони замінили замки начебто з метою перешкоджання їй доступу до приміщення, вчинення з нею сварок та висловлювання на її адресу погроз, нецензурної лайки, суд оцінює критично, оскільки такі доводи не мають правового значення для вирішення спору про розірвання договору довічного утримання та не спростовують покази вказаних свідків та дійсні встановлені судом обставини справи.

Позаяк, суд також вважає необґрунтованими доводи відповідача, що фактично позов пред'явлено з ініціативи ОСОБА_8 з огляду на виниклі між ними неприязні стосунки та намір отримати належне ОСОБА_4 житло у спадок, оскільки під час з'ясування позиції позивача, остання підтвердила дійсність свого наміру розірвати договір довічного утримання, який вперше реалізувала ще в 2008 році, що також підтверджується оглянутим судом відеозаписом на флеш-накопичувачу (т.2, а.с.159).

Між іншим, суд не з'ясовує особистісні відносини, які склались між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, а також між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 як колишніми родичами, і не надає їм оцінку в контексті вирішення виниклого спору, оскільки вони не стосуються предмету спору та не мають істотного значення для вирішення справи. Крім того, інтереси в судовому засіданні представляє від її імені повноважний представник ОСОБА_1, з яким саме вона укладала договір про надання правової допомоги.

Отже, дослідивши та проаналізувавши докази, як кожний окремо так і в сукупності, суд вважає, що відповідач порушила умови договору в частині виконання свого обов'язку з повного довічного утримання ОСОБА_4, забезпечення її харчами, одягом, доглядом, необхідною допомогою, тим самим допустивши неналежне виконання зобов'язань за ним, у зв'язку з чим, з урахуванням відсутності заперечень з її боку на розірвання договору в частині, що стосується укладення його ОСОБА_4, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених як положеннями ст.755 ЦК України, так і безпосередньо умовами договору, для його розірвання в судовому порядку в частині його укладення між позивачем та відповідачем.

Підстав для задоволення вимог позивача про розірвання договору довічного утримання в частині його укладення ОСОБА_6, суд не вбачає, виходячи з такого.

Частиною 2 ст.755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання припиняється зі смертю відчужувача.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6, який є відчужувачем за договором довічного утримання, помер ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому, доказів в підтвердження того, що ОСОБА_6 за своє життя звертався до суду з позовом про розірвання укладеного ним договору довічного утримання, представником позивача суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не є належним позивачем у справі щодо вимог про розірвання договору довічного утримання в частині укладення його її чоловіком - ОСОБА_6, оскільки смерть відчужувача за договором довічного утримання до вирішення справи допускає правонаступництво його спадкоємців, якщо відчужувач за договором довічного утримання пред'явив позов за життя. У такому випадку спадкоємець може бути залучений до участі в справі на підставі ст.37 ЦПК України і підтримати пред'явлений відчужувачем позов в порядку процесуального правонаступництва.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-142цс13, яка в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України підлягає врахуванню при застосуванні таких норм матеріального права місцевими загальними судами.

Оскільки ОСОБА_6 за життя з відповідним позовом не звертався, договір довічного утримання в частині його укладення цим відчужувачем є припиненим в силу ч.2 ст. 755 ЦК України, а тому розірванню не підлягає, у зв'язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Посилання представника позивача, що договір підлягає розірванню в повному обсязі, оскільки частки співвласників не були виділені, а тому ОСОБА_4 є одноособовим власником майна, суд оцінює критично в силу діючої презумпції рівності часток в праві спільної сумісної власності подружжя. За даних обставин, не дивлячись на те, що за життя частки подружжя не були виділені, вони є рівними, а тому у зв'язку зі смертю відчужувача ОСОБА_6 його право на належну йому за життя 1/2 частку квартири вважається припиненим у зв'язку з переходом прав власності на неї до набувача - ОСОБА_2

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 275,60 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2500 грн. - витрат на правову допомогу (з урахуванням відмови представника позивача від компенсації 100 грн. за уточнення позову згідно акту) пропорційно частині задоволених вимог.

Перевіряючи обґрунтованість заявленого представником позивача розміру витрат на правову допомогу, суд керувався визначеною ним ставкою фіксованою ставкою в 100 грн. за 1 годину надання послуг, яка не перевищує гранично допустимої відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних та адміністративних справах», обсяг витраченого часу, який складає 13 годин 38 хвилин та прийшов до висновку про можливість компенсації позивачеві витрат на правову допомогу пропорційно частині задоволених вимог (50%) з дотриманням принципу диспозитивності в межах, заявлених її представником.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 16, 57, 59-61, 79, 88, 209, 213-215, 218, 294, 296, 360-7 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання - задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання від 28 травня 1998 року, укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений 28 травня 1998 року завідуючою Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В. та зареєстрований за номером № 2-2059 в частині його укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 275 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору, а також 2500 грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Євтушенко О.І.