У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Дзержинський районний відділ у м. Харкові головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про усунення перешкод у користуванні та володінні власністю, виселення та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 лютого

2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що їй на підставі свідоцтва про право власності

від 27 травня 2014 року НОМЕР_1 належить квартира АДРЕСА_1.

Оскільки на даний час відповідач зареєстрована та проживає у спірній квартирі, що перешкоджає їй здійсненню права власності, просила суд усунути перешкоди у володінні та користуванні належною на праві власності квартирою, виселити відповідача та вселити її.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада

2015 року позовні вимоги - задоволено.

Усунуто перешкоди у володінні та користуванні належною

ОСОБА_4, на праві власності квартири АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року змінено.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою рішення суду скасовано. Відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні цієї частини позовних вимог.

В іншій частині вказане рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого в частині позовних вимог про виселення відповідача та вселення позивача погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач на даний час є законним власником спірної квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї та, врахувавши, що відповідач проживає у спірній квартирі без згоди власника, дійшов обґрунтованого висновку про виселення її із займаного житла.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що право позивача поновлено судом шляхом виселення відповідача та вселення позивача в спірну квартиру, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада

2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович