Справа № 310/2878/17
2/310/2192/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2017 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди в якому зазначив, що він проходив військову службу в Збройних силах СPCP з 04.08.1983 року по 07.08.2001 рік. Відповідно до свідоцтва про хворобу №156 12 квітня 2001 року військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_1 було проведено огляд та встановлено, що у 1986 році під час навчань від вибуху запалу освітлюючої міни він отримав тяжке поранення лівої орбіти з руйнуванням очного яблука, відрив І, II пальців на рівні п`ястно - фалангових суглобів, нігтьової і частини середньої фаланги III пальця лівої кисті, відкритий багатоосколковий перелом 5 п`ястної кістки правої кисті. Військово-лікарською комісією було встановлено діагноз: каліцтво. Наслідки вибухової травми у вигляді повної сліпоти лівого ока після евісцерації при гостроті зору правого ока; відсутність І-ІІ пальців лівої кисті на рівні середньої третини основної фаланги з помірним порушенням функції. Каліцтво, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Поширений остеохондроз хребта, грижі Шморля Д6-Д8 хребців без порушення функції. Хронічний двосторонній гайморит в стадії нестійкої ремісії. Викривлення носової перетинки з порушенням носового дихання. Захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби. Згідно довідки серії ЧНЦ-Р-82 №017836 під час огляду 25 вересня 1987 року йому була встановлена 2 група інвалідності, що підтверджує погіршення стану його здоров`я. Після проходження військової служби де велися бойові дії він отримав значні чисельні захворювання, які турбують його і по сьогоднішній день. Перебування на стаціонарному лікуванні та лікування не покращили стан його здоров`я, а навпаки воно погіршується. Внаслідок захворювань, отриманих у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок безпосередньої участі в бойових діях він отримав чисельні травми та захворювання, основними з яких є відсутність І-ІІ пальців, частини III пальця лівої кисті, сліпота лівого ока, остеохондроз. Після розвитку вищевказаних захворювань його постійно, щоденно турбують відсутність зору на ліве око, підвищена втома правового ока, біль у всіх відділах хребта, який посилюється при фізичних навантаженнях, відсутність 1-го та 2-го частини 3-го пальців лівої кисті. Вважав, що розмір компенсації моральної шкоди не може бути менше, ніж виплата одноразової грошової допомоги, яка передбачена ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на день подачі позову складає 320 000 грн. (1600 х 200). У зв`язку з захворюваннями, отриманими в результаті виконання обов`язків військової служби, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. У результаті вибуху запалу освітлюючої міни він позбувся двох пальців та частини третього, зору на ліве око, постійно відчуває дискомфорт у правому оці. Біль у відділах хребта є нестерпною, оскільки знеболювальні ліки допомагають лише на кілька годин, а постійне приймання ліків також згубно впливають на його здоров`я. Він не може вільно пересуватися, оскільки після ходіння впродовж 3-4 годин відчуває сильний, нестерпний біль у відділах хребта. Після такого короткотривалого ходіння чи виконання будь-якого фізичного навантаження, він має 2-3 дні перебувати в постільному режимі, оскільки біль є надто сильним та нестерпним. Він стає роздратованим, що позначається на його відносинах із родиною та знайомими. Він не має можливості працювати, оскільки його стан здоров`я не дає можливості виконувати навіть саму легку роботу, до того ж роботодавцям не потрібні постійно хворі працівники. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли працював. Його заробітна плата була основним засобом існування родини, а на теперішню пенсію забезпечити себе та свою родину неможливо. Це додає йому багато неприємних відчуттів, він змушений витрачати кошти на відновлення стану здоров`я, оскільки в місцевій поліклініці у видачі безоплатних медикаментів відмовляють, а платні ліки він не можу придбати через їх високу ціну. Він не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, його душевна рівновага порушена, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості та страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на його душевному стані. У свій вік він відчуває себе старцем, якому залишилося жити небагато. За останні два місяці він почав втрачати вагу, яка також є наслідком всіх перенесених хвороб. Відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обов`язки по господарству. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров`ї, а також і психіці, він став занадто дратівливим, а це в свою чергу позначається на відносинах з оточуючими людьми. Крім того постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими. Він постійно знаходиться у пригніченому стані через те, що можливості відновлення здоров`я не має і йому необхідно жити з усіма вище переліченими хворобами. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Порушено його нормальні життєві зв`язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Значна частина пенсії, яку він отримує, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Визначаючи розмір моральної шкоди він виходить із тривалості й глибини душевних страждань, чисельності негативних наслідків, що викликані травмою, а також з фізичного та фактичного погіршення стану здоров`я, оскільки ушкодження здоров`я зазнав виконуючи обов`язки військової служби. Саме з цієї дати він і отримав чисельні хвороби, які турбують його по сьогоднішній день. Після чисельних лікувань стан здоров`я не покращився. За результатами оглядів йому була встановлена 2 група інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Просив стягнути з Міністерства оборони України 320 000,00 грн. моральної шкоди.
ОСОБА_1 у судовому засідання позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився без поважних причин.
З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.
Згідно військового квитка серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах СPCP у період з 04.08.1983 р. по 07.08.2001 р. (а.с.10).
Відповідно до свідоцтва про хворобу № 156 від 12 квітня 2001 року військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_1 було проведено огляд та встановлено, що у 1986 році під час навчань від вибуху запалу освітлюючої міни отримав тяжке поранення лівої орбіти з руйнуванням очного яблук, відрив І, II пальців на рівні п`ястно -фалангових суглобів, нігтьової і частини середньої фаланги III пальця лівої кисті, відкритий багатоосколковий перелом 5 п`ястної кістки правої кисті. Військово-лікарською комісією було встановлено діагноз: каліцтво. Наслідки вибухової травми у вигляді повної сліпоти лівого ока після евісцерації при гостроті зору правого ока; відсутність І-ІІ пальців лівої кисті на рівні середньої третини основної фаланги з помірним порушенням функції. Каліцтво, так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Поширений остеохондроз хребта, грижі Шморля Д6-Д8 хребців без порушення функції. Хронічний двосторонній гайморит в стадії нестійкої ремісії. Викривлення носової перетинки з порушенням носового дихання. Захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.11)
Згідно довідки серії ЧНЦ-Р-82 №017836 від 25 вересня 1987 року та посвідчення серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності (а.с.8,12).
Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, для вирішення спору суду слід встановити існування всіх складових цивільно-правової відповідальності, але позивачем жодним чином не доведено належними та допустимими доказами протиправність дій або бездіяльності Міністерства оборони України по відношенню до нього та існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями відповідача, які її спричинили.
Звертаючись з позовом до суду позивач посилався на ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку, але не взяв до уваги, що за ст. 3 цього Закону його дія поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Враховуючи, що спричинення моральної шкоди позивач пов`язує з подіями, які мали місце у 1986 році, тому ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не може регулювати ці правовідносини і не може бути правовою підставою для задоволення позову, а діюче на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало право особи на відшкодування моральної шкоди.
Суд вважає, що викладених обставин підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись ст.ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя