АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/8947/17 Головуючий у1-й інстанції - Батрин О.В.
Унікальний №2/756/5893/16 Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва», треті особи: Київська міська профспілка працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг, Профспілка первинної профспілкової організації Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» про поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» і просив винести рішення, яким: визнати незаконним наказ №370-К від 12.10.2016 року про звільнення позивача з посади начальника юридичного відділу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» за прогул, вчинений 09.09.2016 року з 12.40 год. до 16.35 год.; поновити його на указаній посаді; стягнути з відповідача середній заробіток за вимушений прогул.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що цей наказ про звільнення є незаконним, оскільки на робочому місці 09.09.2016 року з 12.40 год. до 16.35 год. він був відсутній з поважних причин, так як громадський діяч перебував на зустрічі з Народним депутатом України Деркачем А.Л., а тому просить задовольнити позов та поновити його на роботі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить судове рішення скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що він, позивач, відповідно до наказу Мінсоцполітики України від 08.10.2016 року №746 «Про затвердження складу Громадської ради при Міністерстві соціальної політики України» затверджений у складі указаної Громадської ради і на час відсутності його на роботі у спірний період, перебував у Народного депутата України Деркача А.Л., виконуючи громадські обов»язки, а відповідно до ст.119 КЗпП на час виконання державних або громадських обов»язків працівнику гарантується збереження місця роботи і середнього заробітку.

Позивач зазначив, що про відсутність його на робочому місці у спірний період він вніс запис у журналі відряджень, що знаходиться у відділі кадрів, а тому адміністрація відповідача була повідомлена про його відсутність 09.09.2016 року з 12.40 год. до 16.35 год.

Крім того, як зазначив скаржник, звернення до профкому для дачі згоди на звільнення було вчинене неналежною особою, а розгляд подання щодо його звільнення було розглянуто з порушенням 15-денного терміну, встановленого ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 працював на посаді начальника юридичного відділу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва», починаючи з 04.03.2015 року.

Згідно до наказу від 12.10.2016 року за №370-К позивача звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин 09.09.2016 року в період часу з 12.40 год. до 16.35 год./а.с.6, 7/.

Відповідно до указаного наказу, підставою для звільнення позивача з роботи послужили: доповідна записка заступника начальника відділу кадрів Гавриленка О.В. від 15.09.2016 року /а.с.19/; акт про відсутність на робочому місці позивача від 09.09.2016 року /а.с.21/; акт про відмову ОСОБА_2 надати письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці 09.09.2016 року в період з 12.40 год. до 16.35 год./а.с.22/; витяг з журналу реєстрації відряджень Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» про відсутність позивача на роботі у зазначений період, власноручно виконаний ОСОБА_2; рішення первинної профспілкової організації КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» від 06.10.2016 року про дачу згоди на звільнення позивача з роботи за прогул /а.с.16/; рішення ради Київської міської профспілки працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг про надання згоди на звільнення позивача з роботи (постанова №13 від 12.10.2016 року) /а.с.41-45,46,47.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що правові підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Так, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу).

За змістом ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана чи звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Як встановлено у судовому засіданні і не заперечувалось сторонами, позивач ОСОБА_2, 09.09.2016 року, перебуваючи на своєму робочому місці - у приміщенні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва», здійснив запису у журналі реєстрації відряджень, який зберігається у відділі кадрів підприємства про те, що 09.09.2016 року в період з 12.40 год. до 16.35 год. він перебуватиме у Народного депутата України Деркача А.Л. /а.с.15/.

Таким чином в указаний час позивач був відсутнім на своєму робочому місці без попередження про це адміністрацію КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва», оскільки ведення і заповнення вище зазначеного журналу відряджень не передбачено ні чинним законодавством, ні наказом по КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва».

При поверненні о 16.35 год. на своє робоче місце керівництво відповідача запропонувало позивачу надати письмове або усне пояснення причин перебування його у Народного депутата, у зв»язку з необхідністю з»ясування поважності причин відсутності позивача на робочому місці.

Оскільки ОСОБА_2 відмовився надати будь-яке пояснення з приводу його відсутності на робочому місці, адміністрація підприємства звернулась 15.09.2016 року до первинної профспілкової організації підприємства, та - 06.10.2016 року до Київської міської профспілки працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг про надання згоди на звільнення позивача з роботи за прогул /а.с.20,18/.

Указані подання були розглянуті у передбачений ст.43 КЗпП порядок та надані згоди на звільнення позивача з роботи, що підтверджується витягом із протоколу №27 від 06.10.2016 року ППО КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» та постановою №13 від 12.10.2016 року Київської міської профспілки працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг/а.с.16, 41-44, 45,46/.

Доводи скаржника відносно того, що подання до профспілкових структур було виконане неналежною особою колегія суддів не бере до уваги, оскільки ці подання від 15.09.2016 року до первинної профспілкової організації підприємства, та від 06.10.2016 року до Київської міської профспілки працівників житлово-комунального господарства та сфери послуг підписані від імені адміністрації КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» його першим керівником директором Сагайдак Л., уповноваженим приймати на роботу та звільняти з роботи працівників цього підприємства.

Колегія суддів вважає, що дисциплінарне стягнення до позивача застосовано законно, оскільки дотримано строків накладення дисциплінарного стягнення, передбачених ст.148 КЗпП, а також дотримано вимог ст.149 КЗпП, оскільки адміністрацією підприємства до застосування дисциплінарного стягнення до позивача, запропоновано надати пояснення, від яких він відмовився, а також адміністрація КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м.Києва» при обранні виду стягнення врахувала ступінь тяжкості вчиненого проступку і обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу позивача. Право обрання виду дисциплінарного стягнення є прерогативою адміністрації роботодавця.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі на те, що 09.09.2016 року в період з 12.40 год. до 16.35 год. він виконував громадські обов»язки, перебуваючи на прийомі у Народного депутата України Деркача А.Л., нічим не підтверджені, оскільки він, позивач, відмовився надати з цього приводу пояснення адміністрації відповідача.

Колегія суддів враховує посилання позивача на ст.119 КЗпП, згідно якої, на час виконання державних або громадських обов»язків працівнику гарантується збереження місця роботи і середнього заробітку, однак не вбачає підстав для застосування указаної норми, оскільки позивачем не доведено факту виконання ним громадських обов»язків у спірний період, який кваліфікований адміністрацією підприємства, як прогул.

Так, не кожне відвідування Народного депутата України, навіть членом Громадської ради при Міністерстві соціальної політики України, можна розцінювати як виконання останнім громадських обов»язків, а позивачеві у кожному конкретному випадку необхідно довести відповідний факт.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову в частині поновлення позивача на роботі, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню, як такі, що є похідними від позовної вимоги про поновлення на роботі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з'ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: