Провадження № 22-ц/780/3644/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 23.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

23 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Мельника Я.С., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 26.03.2007року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір № б/н згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 27000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31.05.2016року за відповідачем рахується прострочена заборгованість на загальну суму 15086грн.43коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку, а також судові витрати в розмірі 1378грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про невстановленість достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідачів в судовому порядку обов'язку сплати передбачених позовом коштів, а позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, встановлених по справі та відповідають вимогам чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 26.03.2007року між сторонами був укладений договір № б/н відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1763грн. на строк з 26.03.2007року по 26.01.2008року з базовою процентною ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія складає 0,00%. Для виконання зобов'язань банк відкрив позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам і видав кредитну картку № НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно дост. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Позивачем вказано, що Заява разом Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка складає між ним і відповідачем кредитний договір.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Звертаючись до суду із даним позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» в позовній заяві зазначає про отримання відповідачем у банку грошових коштів в розмірі 27 0000 грн., при цьому, анкета-заява від 26.03.2007р. містить суму 1763,20 грн. та строк її погашення до 26.01.2008р. В додатку до заяви значиться, що клієнт отримав кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_2 від 26.03.2007р. з кредитним лімітом - 0, пільговим періодом 30 днів, процентною ставкою за кредитом - 36 % річних. Строк дії картки не вказано.

У заяві-анкеті зазначено також, що позичальник ознайомився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), які були надані йому в письмовій формі та підтвердив своїм підписом про надання йому повної інформації щодо умов кредитування в Приватбанку. (а.с. 9)

Проте, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, фотокопія Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (Стандарт) не містить дати їх затвердження, не містить підпису відповідача. Фактично цей документ не містить ніяких ідентифікуючих ознак, за якими можна було б встановити коли і ким він затверджувався і чи діяв він на час укладання договору між сторонами.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (Стандарт) розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також, що ці умови не змінювалися. Надані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору .

Такі висновки ґрунтуються на правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в Постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14 у якій зазначається, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

До суду першої інстанції позивачем надано лише власний розрахунок заборгованості станом на 31.05.2016р. (а.с. 4-8), Анкета-заява (а.с. 9), Умови надання споживчого кредиту фізичній особі (а.с.10-15) без підпису відповідача, ксерокопію паспорта відповідача (а.с. 16)

В подальшому, до заперечень на заяву відповідача про перегляд заочного рішення позивачем додано документ, що має назву Виписка по карті НОМЕР_2 за період з 28.03.2000 по 28.03.2017р., який не посвідчений ні підписом відповідальної особи, ні печаткою банку. (а.с. 69-84)

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не довів своїх позовних вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не дослідив належним чином матеріали справи: розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів, є необґрунтованими.

Суд першої інстанції проаналізував усі надані позивачем докази і прийшов до висновку, що цими доказами не доводяться позовні вимоги позивача щодо укладення між сторонами кредитного договору, виконання позивачем цього договору в частині надання грошових коштів позивачу, про які йдеться у позовній заяві.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: