Справа № 740/794/17
Провадження № 2/740/652/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила визнати ОСОБА_2 її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири № 56, що розташована в будинку № 10 по вул. Покровська в м. Ніжині Чернігівської області з тих підстав, що останні з січня 2016 року без поважних причин в зазначеному житлі не проживають.

В позові позивач посилається на те, що, що вона є власником квартири № 56, що розташована в будинку № 10 по вул. Покровська(Подвойського) в м. Ніжині. У вказаній квартирі зареєстрований її син ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_2, їх спільна дочка ОСОБА_6 та син відповідачки від першого шлюбу ОСОБА_5. Її невістка ОСОБА_2 разом з дітьми фактично з січня 2016 року в зазначеній квартирі не проживає, хоча залишаються зареєстрованими, у лютому 2016 року їх шлюб було розірвано. Ніяких речей відповідачки та дітей в квартирі немає, знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку вони не бажають, чим створюють позивачу як власнику квартири перешкоди в користуванні та розпорядженні її власністю. Просила визнати ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах яких діє відповідачка, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири № 56, що розташована в будинку № 10 по вул. Покровська в м. Ніжині Чернігівської області.

Позивач в судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала пояснила, що вона разом з сином зареєструвалася у спірній квартирі після одруження з ОСОБА_7, згодом у них народилася дочка і її також було зареєстровано у даному житлі. Загалом вона з дітьми прожила у квартирі позивача 5 років, за її участі було зроблено суттєвий ремоннт квартири та балкона, вона брала кредитні гроші на ремонтні роботи. Але, в звязку з напруженими взаєминами з чоловіком, була змушена виїхати до батьків. Позивачем та ОСОБА_7 були створені такі умови, що проживати у спірній квартирі разом з дітьми відповідач не могла. Він влаштовував сварки, а в січні 2016 року зірбав всі їхні речі і виставив її з дітьми за двері. Вона намагалася повернутися, декілька разів приходила однак ні її ні дітей не впускали до приміщення квартири.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію своєї довірительки та зазначив, що власного житла відповідач не має, прописатися у батьків не може. Вона залишила своє місце проживання не з власної волі, їй та дітям створювали перешкоди у проживанні у спірній квартирі.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради ОСОБА_8 в судовому засіданні при вирішені справи заперечувала щодо визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування квартирою, щодо відповідачки ОСОБА_2 поклалася на розсуд суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Витягом про державну реєстрацію прав підтверджується, що квартира № 56 в м. Ніжині по вул. Покровська, 10 належить на праві власності ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 8-9).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року про розірвання шлюбу підтверджується, що відповідач була з 2008 року дружиною ОСОБА_7 - відповідно до свідоцтва про народження сина позивача (а.с.10-11).

Згідно довідки відділу квартирного обліку приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Ніжинської міської ради від 01.03.2017 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, це підтверджується і довідкою КП «СЄЗ» від 06 грудня 2016 року, відповідно до якої відповідач разом з своїми дітьми зареєстрована за вказаною адресою (а.с.5, 18).

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі не є членом сімї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, дані про укладення з ними договору найму житлового будинку також відсутні.

Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сімї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачі набули право користування житловим приміщенням у 2011 році, за згодою власника житла, позивача, яка дала згоду на вселення, проживання та реєстрацію своєї невістки та дітей, один з яких є її онуком, у належне їй житло. У судовому засіданні встановлено, що з січня 2016 року відповідачам чинились перешкоди у проживанні в даному житлі, відповідачку разом з дітьми з квартири вигнали та не впускали, тому вона була змушена проживати у своїх батьків, щоб забезпечити дітям належні умови проживання та виховання. Дану обставину суд визнає поважною причиною непроживання у спірному житлі, і вважавє її такою що має вирішальне значення для прийняття рішення по справі.

Оскільки відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка не надала суду докази, які б спростовували твердження відповіача, щодо створення перешкод у проживанні, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, тому суд розглянув позов на підставі доказів, які були долучені позивачем до позову та здобуті у судовому засіданні під час розгляду справи за участі відповідача.

Судом встановлено, що відповідачі набули право користування жилим приміщенням в установленому порядку, а тому слід виходити з того, що вони на законних підставах користувалися жилим приміщенням спірної квартири і відповідно до зазначених правових норм мають обґрунтовану презумпцію своїх прав.

А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення прав відповідачки і її дітей на користування житлом, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

Акти про не проживання відповідачів у спірній квартирі (а.с.6-7), покладені в основу заявленого позову, викладені у шаблонній формі, підписані сусідами позивача та співробітниками КП «СЄЗ», вони не містять даних, на підставі яких комісія дійшла висновку про причини відсутності відповідачів в спірному житлі, а тільки містять твердження про їх відсутність в квартирі в певний період часу.

Клопотання про допит свідків позивачем суду не заявлялося, хоча в позовній заяві позивач вказував на свідків, яких він запросить в судове засідання, без визначення їх прізвищ.

Докази, надані позивачем до заяви, не спростовують доводи відповідача про поважність причин її відсутності у спірному житлі.

На думку суду позивач не довела той факт, що відповідачі без поважних причин понад один рік не проживають за місцем реєстрації в АДРЕСА_1, тому підстав визнавати їх такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. ст.212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду ОСОБА_1

Повний текст рішення виготовлено 06 вересня 2017 року.