ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В., Карпенко С. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання права власності на Ѕ частку цього майна, встановлення порядку користування, припинення іпотеки та обтяження майна за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 2 грудня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом.

Зазначала, що з 24 червня 1978 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач набув у порядку спадкування після свого батька житловий АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1.

20 грудня 2004 року державним нотаріусом Великоберезнянської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок.

За час перебування у шлюбі сторони за спільні грошові кошти провели капітальний ремонт спірного житлового будинку, внаслідок чого його вартість істотно збільшилась.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати спільною сумісною власностю подружжя вказаний житловий АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами у АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку і встановити порядок користування спірним житловим будинком, а також припинити іпотеку та зняти обтяження нерухомого майна.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 і визнано за нею право власності на Ѕ частку цього домоволодіння.

Визнано за ОСОБА_3 право особистого користування кімнатою № 2 площею 22,4 кв.м, кімнатою № 3 площею 16,3 кв.м, кімнатою № 4 (вітальнею) площею 12,1 кв.м, кімнатою № 5 (верандою) площею 11,7 кв.м, всього - право користування загальною площею 62,5 кв.м, загальною вартістю 62 500 грн, що становить 51,9% частки будинку.

Визнано за ОСОБА_4 право особистого користування кімнатою № 1 площею 18 кв.м, кімнатою № 6 площею 15,2 кв.м, кімнатою № 8 (коридором) площею 6,8 кв.м, кімнатою № 9 (кочегаркою) площею 7,5 кв.м, всього - право користування площею 58,1 кв.м, загальною вартістю 58 100 грн, що становить 48% частки будинку.

Припинено іпотеку та обтяження нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2015 року вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 2 грудня 2015 року рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 грудня 2014 року і додаткове рішення цього ж суду від 18 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння АДРЕСА_1. У іншій частині заявлених вимог відмовлено.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння АДРЕСА_1 і справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржено і судом касаційної інстанції не переглядається.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірний житловий будинок у зв'язку з істотним збільшенням його вартості за час шлюбу підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя; оскільки сторони дійшли згоди щодо поділу вказаного житлового будинку, але поділ вирішили здійснити у судовому порядку, суд визначив порядок користування будинком кожним із подружжя.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду та задовольняючи позов у частині визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя, виходив із того, що внаслідок спільних трудових та грошових затрат сторін здійснено капітальний ремонт домоволодіння, що призвело до істотного збільшення його вартості.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, зважаючи на наступне.

Судами встановлено, що 24 червня 1978 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб.

Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Цій нормі відповідає ст. 57 Сімейного кодексу України, за якою особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але в порядку спадкування.

Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 грудня 2004 року суди встановили, що ОСОБА_4 набув право власності на житловий АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1, у порядку спадкування після ОСОБА_4,, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором від 30 вересня 2008 року, того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано домоволодіянння АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 5 листопада 2015 року ринкова вартість спірного житлового будинку становить 540 137 грн10 коп.; у зв'язку із недостатньою кількістю об'єктів-аналогів провести оцінку та визначити вартість житлового будинку станом на 2 грудня 2004 року не виявилось можливим; вартість фактично виконаних робіт з капітального ремонту житлового будинку АДРЕСА_1 за період з 2004 року на день проведення оцінки становить 196 006 грн; істотного збільшення якісних характеристик об'єкта експертизою не встановлено.

Задовольняючи позов у частині визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що експертизою не встановлено вартість об'єкта нерухомості до поліпшення, а визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта, а тому висновок апеляційного суду про наявність підстав для визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя є передчасними.

Крім того, апеляційним судом не враховано, що спірне домоволодіння як на час відкриття спадщини і одержання свідоцтва про право на спадщину, так і на час укладення договору іпотеки та проведення судової будівельно-технічної експертизи, має однакові характеристики загальної та житлової площі будинку, надвірних будівель та споруд.

Не з'ясовано належним чином апеляційним судом і момент набуття ОСОБА_4 права власності на домоволодіння, що має істотне значення для вирішення справи, оскільки визначає матеріальне право, яке регулює ці правовідносини.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційний судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в частині визнання житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами спільною сумісною власністю подружжя не може вважатись законними і обґрунтованими та підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 2 грудня 2015 року в частині визнання домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю на нерухоме майно скасувати, справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
СуддіЄ.П.Євграфова Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко