Справа № 750/5071/17 Провадження № 22-ц/795/1584/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Логвіна Т. В. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Вінгаль В.М., Скрипки А.А.,
при секретарі:Покладі Д.В.,
за участю:позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представника вiдповiдача - Пилипенко І.С. та представника вiдповiдача - Нужняк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2017 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді бухгалтера фінансово-економічної частини військової частини НОМЕР_1 , стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 16070,85 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 2560 грн. витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2017 позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді бухгалтера фінансово-економічної частини військової частини НОМЕР_1 ; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 16 070 грн. 85 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2 560 грн. витрат на правову допомогу, а всього 18 630 грн. 85 коп. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь держави 640 грн. судового збору.

Згідно з доводами апеляційної скарги, військова частина НОМЕР_1 , в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , вважає оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано положення ст.38 Кодексу законів про працю України, оскільки вказана стаття не містить заборони звільнення працівника до закінчення двотижневого строку попередження про майбутнє звільнення, якщо між працівником та роботодавцем досягнуто домовленість про конкретну дату звільнення. 24 квітня 2017 року між роботодавцем та працівником ОСОБА_1 було досягнуто домовленість про конкретну дату звільнення, що не є порушенням ст.38 КЗпП України. На підставі цієї домовленості було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.04.2017 №82, відповідно до п.3.1 якого ОСОБА_1 була звільнена за власним бажанням з 28 квітня 2017 на підставі ст.38 КЗпП України. Видача цього наказу не була передчасною, оскільки вона відбулася після подання і розгляду командуванням військової частини заяви ОСОБА_1 про звільнення. Крім того, з метою дотримання приписів ст.ст. 47, 116 КЗпП України та проведення вчасного розрахунку при звільненні, існувала необхідність отримання додаткового фінансування, що потребувало певного часу. А тому наказ про звільнення ОСОБА_1 було видано 24.04.2017 року.

Також ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що 24 квітня 2017 за погодженням між керівниками військових частин на посаду бухгалтера фінансово-економічної служби, з якої звільнялася ОСОБА_1 , в порядку переведення була запрошена ОСОБА_4 , якій відповідно до ч.4 ст.24 КЗпП України не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Заяву про відкликання заяви про звільнення ОСОБА_1 подала 25.04.2017 року, тобто вже після запрошення на цю посаду ОСОБА_4 в порядку переведення. Тому в задоволенні заяви про відкликання заяви про звільнення було відмовлено правомірно на підставі ч.2 ст.38, ч.4 ст.24 КЗпП України у зв`язку з запрошенням на цю посаду іншої особи за переведенням.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2017 залишити без змін. Зазначає, що вона не вказувала причину, якою зумовлена неможливість продовжувати роботу, а тому звільнення не могло відбутися раніше настання двотижневого строку, наданого працівникові для письмового попередження власника, оскільки після закінчення цього терміну працівник може залишитися на роботі і не вимагати розірвання трудового договору. Також вказує на те, що перед наданням запрошення іншому працівникові в порядку переводу для роботи на її посаді, вказаний працівник повинен був написати заяву про прийняття на роботу в порядку переводу та зареєструвати вказану заяву в книзі вхідних документів військової частини до реєстрації її заяви про відкликання заяви про звільнення, але цього зроблено не було. Заява ОСОБА_4 була подана лише 03.05.2017.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представника вiдповiдача - Пилипенко І.С. та представника вiдповiдача - Нужняк С.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.10.2007 року №201 була прийнята на посаду бухгалтера фінансово-економічної частини (а.с.4).

24 квітня 2017 позивач подала заяву про звільнення за власним бажанням. В заяві про звільнення за власним бажанням від 24.04.2017 позивачем було вказано дату звільнення з роботи 28 квітня 2017. 25.04.2017 позивач подала заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням. Заяви позивача були зареєстровані за вх. №№ 210, 212 відповідно (а.с.5).

Відповідно до листа непрацездатності серії АДЗ № 560144, виданого Чернігівською міською лікарнею №2, позивач в період з 27.04.2017 по 11.05.2017 року перебувала на лікарняному.

Згідно з п.3.1. наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.04.2017 №82 ОСОБА_1 було звільнено з роботи відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 28 квітня 2017 (а.с.6).

Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2017 ОСОБА_1 поінформовано, що в задоволенні її заяви про відкликання заяви про звільнення відмовлено з причини запрошення іншого працівника в порядку переводу для роботи на цій посаді (а.с.9).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наказ про звільнення винесений відповідачем з порушенням права позивача на відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, у зв`язку з чим ОСОБА_1 належить поновити на роботі та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, який становить 45 робочих днів, в розмірі 16 070, 85 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , яка згідно довідки в/ч НОМЕР_1 від 04.07.2017 року складає 357 грн. 13 коп.

Не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 щодо неправильного застосування судом першої інстанції приписів ч.4 ст.24 КЗпП України про те, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору, з огляду на таке. Працівнику може бути відмовлено в укладенні трудового договору лише в тому разі, коли він висловив у визначений законом спосіб своє волевиявлення на укладення трудового договору. ОСОБА_4 , яка була запрошена на роботу в порядку переведення з іншої військової частини, висловила свою згоду на переведення її на посаду бухгалтера в/ч НОМЕР_1 03.05.2017, що підтверджується її письмовою заявою (а.с.66), а тому станом на 25.04.2017, коли ОСОБА_1 відкликала свою заяву про звільнення з посади бухгалтера в/ч НОМЕР_1 з 28 квітня 2017, не було підстав для застосування приписів ч.4 ст.24 КЗпП України 25 квітня 2017.

Отже, норми матеріального права судом першої інстанції застосовані правильно, встановленим обставинам справи дана належна оцінка, а доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: