Справа № 161/9522/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/926/17 Категорія: 23 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - Войтини А.М.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Луцької міської ради до ОСОБА_2 про повернення земельних ділянок за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 22 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.05.2017 року в задоволенні позову Луцької міської ради (далі - ЛМР) відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ЛМР, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просла оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 звернувся до ЛМР із заявою про продовження терміну договорів оренди спірних земельних ділянок в строк, який передбачений п. 8 вказаних договорів оренди земельних ділянок, проте за наслідками розгляду його заяви від 12.09.2013 року позивачем, всупереч положенню ст. 33 Закону України «Про оренду землі», взагалі не приймалося рішення, а відмова останнього у поновленні зазначених договорів оренди землі з відповідачем ґрунтується на його власній бездіяльності як органу місцевого самоврядування.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Частиною 4 ст. 124 Земельного кодексу (далі - ЗК) України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом встановлено, що на підставі рішення ЛМР від 06.06.2007 року № 14/54 ОСОБА_2 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надано в оренду строком на 5 років земельну ділянку площею 0,2277 га для ведення садівництва та городництва, в межах червоної лінії площею 0,0210 га, згідно з додатком та зобов'язано його виконувати обв'язки власника земельних ділянок і землекористувача відповідно до вимог ст. ст. 96, 103-109 ЗК України (а.с.7).

21.07.2008 року між ЛМР в особі Луцького міського голови Шиби Б.П. як орендодавцем та відповідачем ОСОБА_2 як орендарем на підставі вказаного рішення ЛМР від 06.06.2007 року № 14/54 було укладено чотири договори оренди земельних ділянок відповідно до умов яких, позивач передав відповідачу належні йому на праві власності земельні ділянки в оренду на п'ять років, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1277 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_2, площею 497 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_3, площею 503 кв. м., кадастровий номер НОМЕР_4, площею 210 кв. м., для ведення садівництва та городництва (а.с.7, 9-13, 20-24, 31-35, 42-46). Загальна площа переданих в оренду земельних ділянок становить 0,2277 га.

Вказані договори оренди земельних ділянок зареєстровані у Волинській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» 13.10.2008 року за номерами 444, 445, 446, 447. Згідно із актами прийому-передачі земельної ділянки від 13.10.2008 року ці земельні ділянки були передані орендодавцем ЛМР орендарю ОСОБА_2 (а.с.14, 25, 36, 47).

Пунктом 8 укладених між сторонами договорів оренди землі передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його дії на новий строк. У цьому разі він повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

З матеріалів справи вбачається, що у листі від 02.09.2013 року № 1.1-30/5478, який був надісланий відповідачу, ЛМР було зазначено про необхідність не пізніше як за 30 днів до закінчення строку дії договорів оренди землі (до 13.09.2013 року) повідомити позивача про намір поновити договори оренди землі та проінформовано про закінчення строку їх дії.

В той же час, ЛМР в даному листі зазначено, що відповідно до генерального плану міста Луцька, який затверджений рішенням ЛМР від 24.06.2009 року № 42/1, на території ЛМР земельних ділянок сільськогосподарського призначення немає, а тому вказані договори оренди землі поновленню не підлягають (а.с.54).

12.09.2013 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до ЛМР із заявою про продовження строку дії укладених раніше договорів оренди землі (а.с.55).

За наслідками розгляду цієї заяви ЛМР своїм листом від 08.10.2013 року № 2-3146-020 йому повідомила про необхідність подання в департамент «Центр надання адміністративних послуг в місті Луцьку» пакету документів для внесення питання поновлення договорів оренди землі на позачерговий розгляд засідань постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру та сесії міської ради (а.с.56-57).

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації такого договору.

Відповідно до частин 1-5 ст. 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Отже, для застосування частини 1 ст. 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Крім того, частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2027цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень.

В даній справі судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 як орендар до закінчення строку дії договорів оренди землі повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договорів на новий строк, проте ЛМР, як цього вимагає ст. 33 Закону України «Про оренду землі», за наслідками поданої позивачем заяви не приймалося будь-яке рішення, при цьому згаданий лист-повідомлення позивача від 08.10.2013 року № 2-3146-020 в розумінні зазначеної норми права не є рішенням органу місцевого самоврядування щодо вказаного питання. З огляду на це, відповідач за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі та після припинення їх дії, вважав такі договори оренди поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договорами, як це передбачено ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», та продовжував далі користуватися земельним ділянками.

Відповідно до п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року «Рисовський проти України» суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див. рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Відповідно до п. 71 цього рішення Європейського суду з прав людини державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків.

З огляду на встановлені у справі обставини, правильним є висновок суду про те, що позивачем процедура щодо відмови відповідачу у поновленні договорів оренди у спосіб передбачений ч. 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не дотримана і ґрунтується лише на його власній бездіяльності як органу місцевого самоврядування, який відповідно до чинного законодавства повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову в задоволенні позову в даній справі відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Покликання позивача ЛМР у своїх доводах апеляційної скарги на те, що відповідно до положення ч. 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди, чого відповідачем не було дотримано, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки ЛМР, як вона зазначає, за наявності у неї заперечень щодо поновлення договорів оренди землі орендарю, протягом місяця лист-повідомлення про прийняте рішення відповідачу не направляла, тобто в даному випадку не дотрималася відповідної процедури, передбаченої ст. 33 Закону України «Про оренду землі» для даного виду правовідносин, як і в будь-який спосіб не висловила свого волевиявлення щодо поновлення чи не поновлення договорів оренди. За відсутності, як вважає позивач, необхідних документів для поновлення згаданих договорів оренди позивач як орендодавець відповідно до наведених вище норм матеріального права міг прийняти рішення про відмову в задоволенні відповідної заяви відповідача як орендаря, чого ним в порушення встановленої законом процедури не було зроблено, що, в свою чергу, породило правову невизначеність, за що відповідач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення його такого важливого права, як майнове право на користування спірними земельними ділянками.

В розглядуваній ситуації та з огляду на те, що позивач, як орендодавець більше двох років після закінчення строку оренди не пред'являв відповідачу будь-яких вимог щодо повернення земельних ділянок (а.с.58), останній мав всі підстави вважати, що згадані договори оренди продовжені на той самий строк і на тих же умовах, як це передбачено ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Луцької міської ради відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 22 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: