Справа № 161/7538/17 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/1121/17 Категорія: 30 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар - Концевич Я.О.,

з участю пр-ка позивача - ОСОБА_1,

пр-ків відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ЕНКО» про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача - Публічного акціонерного товариства «ЕНКО» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 25 липня 1978 року вона була прийнята учнем штампувальника в цех металоконструкцій Луцького електроапаратного заводу, правонаступником якого є ПАТ «ЕНКО». 22 березня 1979 року, перебуваючи на робочому місці, у зв'язку з незабезпеченням підприємством безпечних умов праці, отримала тяжку травму лівої кисті. На момент нещасного випадку її дівоче прізвище було ОСОБА_4.

За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з нею під час виконання трудових обов'язків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 23.03.1979 року.

Внаслідок нещасного випадку на виробництві вона отримала ушкодження здоров'я у вигляді травматичної ампутації нігтьових фаланг 3-го, 4-го, 5-го пальців лівої кисті з пошкодженням сухожилля. Тривалий час знаходилася на лікуванні у Луцькій міській лікарні, але функції лівої кисті у неї не відновилися.

Висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії від 26 липня 2012 року їй було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15% довічно.

На даний час вона не може повноцінно користуватися лівою кистю, що супроводжується незручностями у повсякденному житті, веденні господарства, вона змушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Отриманим трудовим каліцтвом їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних та душевних стражданнях, які вона постійно переживає.

Ураховуючи наведене, просить стягнути із відповідача на її користь моральну шкоду у зв'язку з отриманим 22 березня 1979 року трудовим каліцтвом у розмірі 150000 грн..

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ЕНКО» на користь ОСОБА_4 15000 грн. моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом та в дохід держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

У судовому засіданні представники відповідача апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 25 липня 1978 року ОСОБА_4 була прийнята учнем штампувальника в цех металоконструкцій Луцького електроапаратного заводу, правонаступником якого є відповідач. 22 березня 1979 року, перебуваючи на робочому місці, позивач отримала травму лівої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився під час виконання трудових обов'язків, відповідачем був складений акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 23 березня 1979 року. 26 липня 2012 року висновком Луцької міської МСЕК позивачу вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 15% довічно. (а.с.6-19, 29-30).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції, враховуючи засади розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ушкодженням здоров'ю позивачу нанесені моральні страждання, які підлягають відшкодуванню.

Доводи апелянта на порушення позивачем строку позовної давності, оскільки її право на відшкодування моральної шкоди виникло у 1979 році, є безпідставними, тому що позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) не поширюється, відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України.

Крім того, позивач обґрунтувала спричинену їй моральну шкоду не лише отриманням виробничої травми, але і встановленням стійкої втрати працездатності, яка вперше встановлена висновком МСЕК від 26 липня 2012 року та пов'язана саме із травмою від 22.03.1979 року (а.с.17).

Суд правильно стягнув компенсацію моральної шкоди з урахуванням того, що таке право виникло у позивача з дня встановлення їй МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 21 листопада 2011 року у справі № 6-59цс11, у постанові від 19 грудня 2011 року у справі № 6-74цс11, у постанові від 07 листопада 2012 року у справі № 6-131цс12 та у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-481цс16, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Посилання апелянта, що нещасний випадок стався без вини відповідача - відхиляється апеляційним судом, оскільки в силу вимог п.1 ч.2 ст.1167, ч.1 ст.1187 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи.

Крім того, нещасному випадку сприяла робота без спеціального засобу - крючка, усі робочі місця якими були забезпечені у подальшому (а.с.30).

Посилання апелянта на незалучення до розгляду справи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, як третьої особи на стороні відповідача - відхиляються апеляційним судом, оскільки судове рішення не впливає на права та обов'язки зазначеного Фонду.

Посилання апелянта на ту обставину, що ПАТ «ЕНКО» не являється правонаступником Луцького електроапаратного заводу, а тому не може нести відповідальність щодо відшкодування моральної шкоди позивачу - відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються довідкою, виданою самим відповідачем 09.08.2012 року (а.с.18), а в силу вимог ст.ст.104, 108 ЦК України до нової юридичної особи переходять усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Виходячи із наведеного, повно і об'єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача - Публічного акціонерного товариства «ЕНКО» відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді