Провадження № 2/537/585/2017
Справа № 537/1239/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.08.2017 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Дядечко І.І., за участю секретаря Пшенишної В.А., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення курсової різниці, трьох відсотків річних та відсотків з урахуванням індексу інфляції,
Позивачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, шляхом виклику через оголошення в газеті, причини неявки суду не повідомив.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, повно та всебічно проаналізувавши представлені докази, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 04.11.2015 р. заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 30.03.2015 року в розмірі 9 600, 00 грн. Рішення суду набрало законної сили 30.11.2015 року.
30.03.2016 року рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму боргу 110 300, 00 грн., 3% проценти річних від простроченої суми з 28.11.2013 року по 28.07.2015 року в сумі 5 511, 98 коп.; суму боргу 26 472, 00 коп., 3% проценти річних від простроченої суми з 30.05.2014 року по 28.07.2015 року в сумі 924, 71коп.; суму боргу 19 200, 00 грн. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 110 300, 00 коп., 3% проценти річних від простроченої суми з 28.11.2013 року по 28.07.2015 року в сумі 5 511, 98 коп. Рішення суду набрало законної сили 11.04.2016 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, вищевказані обставини, щодо виниклих правовідносин між сторонами, не потребують доказування, оскільки ці обставини встановлені судовими рішеннями по вказаних цивільних справах, що набрали законної сили.
На підставі вище зазначених рішень Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області та Кременчуцьким районним судом Полтавської області видано виконавчі листи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.
Згідно п. 4 наказу Міністерства фінансів України від 10.08.2000 року № 193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни; курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
В звязку з чим сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно абз. 5 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджене, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів.
Верховний суд України акцентував увагу на те, що при ухваленні судом рішення потрібно перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що зобов'язання припиняється із підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст. 526, 599 ЦК України.
Враховуючи те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника, суд приходить до висновку, що наявність рішень Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.11.2015 року та Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30.03.2016 року не позбавляє ОСОБА_2 права на відшкодування від знецінення валюти.
Як вбачається з матеріалів справи грошові кошти по договору позики від 27.11.2012 р. надані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у доларах США, а саме відповідачі отримали від позивача у борг грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США.
Грошові кошти по договору позики від 29.01.2014 року надані ОСОБА_4 у доларах США в сумі 1 200 доларів США.
Вбачається, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30.03.2016 року стягнута заборгованість за договорами позики в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 28.07.2015 року 1 долар США становив 22,06 грн.
З листів Крюківського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області за вих. № 8400 від 09.03.2017 року та № 9143 від 20.03.2017 року вбачається, що станом на 07.03.2017 року з пенсії ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_2 було стягнуто 341,94 грн., стягнення за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_4 боргу на користь ОСОБА_2 відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
В позовній заяві позивачем наведено розрахунок курсової різниці з яким суд погоджується, оскільки розрахунок складений з урахування офіційного курсу НБУ, в ньому врахована сума, сплачена відповідачем ОСОБА_3 за виконавчим листом.
Разом із тим, стороною відповідача на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано своїх заперечень щодо правомірності розрахунку заборгованості.
Таким чином враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення курсової різниці та стягнення в наступних розмірах: з ОСОБА_3 в сумі 24 956,66 грн. за договором позики від 27.11.2012 року; з ОСОБА_4 в сумі 25 300,00 грн. за договором позики від 27.11.2012 року, в сумі 6 072,00 грн. за договором позики від 29.01.2014 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зокрема, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтями 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Підставою відповідальності за ст. 625 ЦК України є сам факт порушення грошового зобов'язання.
Оскільки відповідачі ігнорують зобов'язання за рішеннями судів, грошові зобов'язання, які виникли з договорами позики залишаються невиконаними, позивач скористався своїм правом та перерахував суму заборгованості з урахуванням трьох процентів річних.
Таким чином з відповідачів слід стягнути на користь позивача три проценти річних виходячи з наступних розрахунків: з ОСОБА_3 за договором позики від 27.11.2012 року в сумі 6 759,13 (3%*608/365*135 256,66 =6 759,13 грн.) за період з 29.07.2015 року по 27.03.2017 рік; з ОСОБА_4 за договором позики від 27.11.2012 року в сумі 6 776,28 грн. (3%*608/365*135 600,00=6 776,28 грн.) за період з 29.07.2015 року по 27.03.2017 рік; за договором позики 29.01.2014 року в сумі 1 626,31 грн. (3%*608/365*32 544,00 грн.=1 626,31 грн.) за період з 29.07.2015 року по 27.03.2015 року; за договором позики 02.12.2014 року в сумі 552,39 грн. (3%*351/366*19 200,00=552,39 грн.) за період з 11.04.2016 року по 27.03.2017 року; за договором позики від 30.03.2015 року в сумі 538,13 грн. (3%*682/365*9 600,00=538,13 грн.) за період з 16.05.2015 року по 27.03.2017 року.
Також з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути на користь позивача розмір відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції за договорами позики: від 02.12.2014 року в сумі 2 349,60 грн. за період з 11.04.2016 року по 27.03.2017 рік; від 30.03.2015 року в сумі 4 545,33 грн. за період з 16.05.2015 року по 27.03.2017 рік.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення курсової різниці, трьох відсотків річних та відсотків з урахуванням індексу інфляції підлягає задоволенню.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів в дохід держави необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору з ОСОБА_3 в сумі 640,00 грн. та з ОСОБА_4 в сумі 640,00 грн.
Окрім того, частина 1 ст. 79 ЦПК України передбачає такі види судових витрат як судовий збір та витрати, повязані із розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у звязку із чим суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені у звязку із публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача в судове засідання в розмірі 630 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 79, 88, 209, 212-215, 224-227 ЦПК України, ст.ст. 533, 598-609, 625 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення курсової різниці, трьох відсотків річних та відсотків з урахуванням індексу інфляції задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 курсову різницю в сумі 24 956,66 грн. за договором позики від 27.11.2012 року; три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 27.11.2012 року за період з 29.07.2015 року по 27.03.2017 рік в сумі 6 759,13 грн., всього в сумі 31 715 грн. 79 коп. (тридцять одну тисячу сімсот пятнадцять грн. 79 коп.).
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2 курсову різницю в сумі 25 300,00 грн. за договором позики від 27.11.2012 року; курсову різницю в сумі 6 072,00 грн. за договором позики від 29.01.2014 року; три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 27.11.2012 року за період з 29.07.2015 року по 27.03.2017 рік в сумі 6 776,28 грн.; три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 29.01.2014 року за період з 29.07.2015 року по 27.03.2017 рік в сумі 1 626,31 грн.; три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 02.12.2014 року за період з 11.04.2016 року по 27.03.2017 року в сумі 552,39 грн.; відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за договором позики від 02.12.2014 року за період з 11.04.2016 року по 27.03.2017 рік у сумі 2 349,60 грн.; три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 30.03.2015 року за період з 16.05.2015 року по 27.03.2017 року в сумі 538,13 грн.; відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за договором позики від 30.03.2015 року за період з 16.05.2015 року по 27.03.2017 рік у сумі 4 545,33 грн., всього в сумі 47 760 грн. 04 коп. (сорок сім тисяч сімсот шістдесят грн. 04 коп.).
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 630 грн. 00 коп., які було сплачено позивачем у звязку із публікацією оголошення в пресі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.І. Дядечко

Повний текст рішення виготовлено 01.09.2017 року.