Ухвала

іменем україни

21 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який обґрунтовував тим, що він працював у Публічному акціонерному товаристві «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» (далі - ПАТ «СЗНЕМ «Насосенергомаш») на посаді начальника цеху № 8 із квітня 2010 року по 18 жовтня 2016 року. Наказом від 13 жовтня 2016 року № 1095-к його звільнено за систематичне невиконання службових обов'язків. Вважає вказаний наказ незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Його безпосередній керівник ОСОБА_5, не надаючи ніяких доказів, написав доповідну, що з вини позивача підпорядкований йому цех не виконав план виробництва у вересні 2016 року. Позивач вважає, що план виробництва неможливо було виконати, оскільки він був завищений більш ніж удвічі. Наказ про його звільнення є безпідставним та незаконним, оскільки в ньому не зазначено, які безпосередньо посадові обов'язки ним не були виконані або порушені. Відповідачем не була надана належна оцінка фактичним обставинам, що призвели до невиконання цехом № 8 плану за вересень 2016 року, і доказам безпосередньо вини позивача у цьому. На його думку, тільки упереджене ставлення до нього з боку керівника підприємства призвело до його незаконного звільнення.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 13 жовтня 2016 року № 1095-к про його звільнення за систематичне невиконання службових обов'язків; поновити його на посаді начальника цеху № 8 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 32 940 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом установлено, що 15 квітня 2010 року ОСОБА_4 прийнято на роботу в порядку переведення начальником механо-складального цеху № 8 ПАТ «СЗНЕМ «Насосенергомаш».

Згідно з посадовою інструкцією позивач як начальник цеху, зобов'язаний, зокрема: здійснювати керівництво виробничо-господарською діяльністю цеху (п. 2.1); забезпечувати виконання виробничих завдань, ритмічний випуск продукції високої якості, ефективне використання основних і оборотних засобів (п. 2.3); забезпечувати випуск продукції належної якості в установленій номенклатурі та у встановлені строки; забезпечувати повсякденне виконання виробничих завдань, впровадження передових методів організації праці тощо (п. 2.5).

Наказом від 24 грудня 2015 року № 103-д позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання своїх трудових обов'язків, що потягло за собою зрив строку виготовлення насосу ХБЕ М 630/390.

Наказом від 27 квітня 2016 року № 52-д позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за недостовірний облік робочого часу, фактично відпрацьованого ним у березні 2016 року, та оголошено догану.

Вищевказані накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності оскаржені ним до суду.

Так, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2016 року скасовано наказ голови правління ПАТ «СЗНЕМ «Насосенергомаш» від 24 грудня 2015 року № 103-д та пункти 1, 2 наказу в.о. голови правління цього ж товариства від 27 квітня 2016 року № 52-д.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 23 серпня 2016 року зазначене рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «СЗНЕМ «Насосенергомаш» скасовано; у задоволенні позовних вимог про скасування наказу голови правління ПАТ «СЗНЕМ «Насосенергомаш» від 24 грудня 2015 року № 103-д та пунктів 1, 2 наказу в.о. голови правління цього ж товариства від 27 квітня 2016 року № 52-д відмовлено.

Наказом від 13 жовтня 2016 року № 1095-к ОСОБА_4 звільнено з посади начальника цеху № 8, т/н 7300, із 18 жовтня 2016 року за систематичне невиконання службових обов'язків за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення в наказі зазначено: службову записку начальника насосного виробництва ОСОБА_5 від 03 жовтня 2016 року № 44-1/161А та витяг із протоколу засідання профспілкового комітету № 19 про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_4 у зв'язку із систематичним невиконанням робітником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно зі службовою запискою начальника насосного виробництва № 2 ОСОБА_5 від 03 жовтня 2016 року № 44-1/161А на ім'я голови правління ОСОБА_6, у зв'язку з безвідповідальним відношенням до виконання своїх обов'язків начальником цеха № 8 ОСОБА_4 відбувся зрив виготовлення замовлення 8389 та зрив строку виготовлення насосів по замовленню 506Б ЦНС180-1422-2ИМС № 26-27. За систематичне невиконання поставлених завдань та зрив строків виготовлення замовлень начальник насосного виробництва просив розглянути питання про притягнення начальника цеха № 8 ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності.

До службової записки додано графік виготовлення запасних частин № 8389 та службову записку від 13 липня 2016 року № 29-16-499; здавальні накладні; копію спеціфікації на переробку давальницької сировини; накладні на відпуск матеріалів; акти виконання робіт; виписка із ІТ-підприємства по замовленню 506Б № 26; витяг із плану виробництва по цезу № 8 за вересень 2016 року.

Відповідно до графіка виготовлення запасних частин по замовленню від 11 липня 2016 року № 8389 та службової записки № 29-16-499, цех № 8 був ознайомлений 13 липня 2016 року зі строком виготовлення зазначеного замовлення (29 вересня 2016 року). Згідно з уточненими планами виробництва АО «Сумський завод «Насосенергомаш» за липень, вересень (цех № 8) строк виготовлення насосів ЦНС180-1422-2ИМС по замовленню 506Б - вересень 2016 року, про який, як установив суд, було відомо позивачу у липні 2016 року. Відповідно до приймально-здавальних актів, виготовлення насосів ЦНС180-1422-2ИМС по замовленню 506Б та запасних частин по замовленню № 8389 закінчено 31 жовтня 2016 року, вже під керівництвом іншого начальника цеху № 8.

Таким чином, установлено, що позивач протягом року двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності наказами від 24 грудня 2015 року № 103-д та від 27 квітня 2016 року № 52-д за неналежне виконання своїх трудових обов'язків, до нього було застосовано дисциплінарні стягнення у вигляді догани. Вказані накази рішенням апеляційного суду Сумської області від 23 серпня 2016 року визнано законними.

За таких обставин суд правильно вважав, що, працюючи на посаді начальника цеху № 8, позивач у вересні 2016 року усупереч своїм посадовим обов'язкам не забезпечив своєчасного виконання цехом робіт із виготовлення замовлень № 8389 (замовлення на виготовлення запасних частин) та № 506Б (замовлення на виготовлення насосів ЦНС180-1422-2ИМС зав. № 26-27), що також підтверджується службовою запискою начальника насосного виробництва № 2 ОСОБА_5 від 03 жовтня 2016 року № 44-1/161А та доданими до неї документами.

Також установлено, що перед застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення у нього були відібрані письмові пояснення, в яких він зазначив, що замовлення № 8389 та № 506Б не були вчасно виконані у зв'язку з низькою якістю виготовлення запчастин до насосів АПЕ 315-165 по іншому замовленню № 585, яке призвело до збільшення строків їх виготовлення по токарній операції. Оскільки пріоритет був наданий саме виготовленню цих насосів, то інші замовлення були перенесені в другу чергу. Крім того, неукомплектованість цеху токарями згідно з штатним розписом не дозволила підігнати втрачений час і своєчасно виготовити замовлення № 8389 та № 506Б.

Проте, як установив суд, згідно зі штатними розписами цеху № 8, до та після звільнення позивача кількість токарів у цеху не змінювалася. Відповідно до довідки про виконання цехом № 8 плану виробництва за вересень 2016 року, із шести замовлень цехом було виконано тільки два, строк виготовлення яких - серпень 2016 року. Замовлення № 585, якому, як зазначив позивач, було надано пріоритет перед іншими замовленнями, також у строк не було виконано.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно вважав, що звільнення позивача здійснено відповідачем із дотриманням процедури, передбаченої чинним законодавством України про працю, а саме: відібрано його письмові пояснення; отримано згоду виборного органу первинної профспілкової організації на його звільнення, членом якої він був; у день звільнення йому видано трудову книжку та проведено розрахунок. Таким чином, відсутні підстави вважати порушеними трудові права позивача внаслідок його звільнення з роботи.

Розглядаючи зазначений позов, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-215 ЦПК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, на спростування доводів апеляційної скарги позивача про підвищений у декілька разів виробничий план, який у силу об'єктивних обставин не міг бути виконаний підпорядкованим позивачу цехом, апеляційний суд зазначив, що позивача було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, зокрема п. п. 2.1, 2.3, 2.5 посадової інструкції начальника цеху, а не за невиконання виробничого плану за вересень 2016 року.

Крім того, згідно з п. 2.3 посадової інструкції начальника цеху позивач повинен був здійснювати керівництво виробничо-господарською діяльністю цеху та забезпечувати випуск продукції належної якості в установленій номенклатурі та у встановлені строки. Про строки виконання замовлень № 8389 та № 506Б позивач як начальник цеху знав ще з липня 2016 року. Про труднощі у виконанні цих замовлень, неможливість їх виконання у встановлені строки із зазначенням конкретних причин та обставин неможливості їх вчасного виконання, він керівництво підприємства не повідомляв.

Разом із тим, апеляційний суд правильно врахував, що згідно з показниками роботи цеху № 8 за 2016 рік, під час роботи позивача мали місце періоди виконання цехом плану виробництва товарної продукції в об'ємах більших, ніж у вересні 2016 року, коли було випущено продукції на суму 4,5 млн. грн. Так, зокрема у січні 2016 року цехом № 8 було випущено продукції на 7,7 млн. грн, у червні 2016 року - 6,2 млн. грн, а після звільнення позивача, у жовтні 2016 року цехом було виготовлено продукції на 10.2 млн. грн, у листопаді 2016 року - 8,8 млн. грн, при незмінній штатній чисельності працівників.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо незаконності й необґрунтованості оскаржуваних судових рішень, про те, що суди не розібралися в обставинах звільнення позивача та в обставинах, що призвели до невиконання замовлень, є помилковими, спростовуються матеріалами справи, змістом оскаржуваних судових рішень, які містять обґрунтування, мотиви і висновки по суті заявлених позовних вимог та по суті вирішеного спору.

Статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам ст. ст. 212, 213-215, 303, 304 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко