Справа № 595/1033/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2017

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Мартинюк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третьої особи приватного нотаріуса Бучацького районного нотаріального округу Пендзей Г.Г. про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Доброполе Бучацького району померла ОСОБА_4.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з земельних ділянок: площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що в АДРЕСА_1; площею 0,1872 га для ведення особистого селянського господарства, що в АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_1; площею 0,0801 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що в АДРЕСА_1 Через відсутність правовстановлюючих документів, який би за життя спадкодавця посвідчував її право власності на земельні ділянки, позивач не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку.

Позивач згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у його відсутності.

Відповідачка згідно поданої заяви позов визнає, просять суд розглядати справу у її відсутності, на спадкове майно не претендує.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в суді.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Доброполе, Бучацького району померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Добропільською сільською радою Бучацького району Тернопільської області.

Після смерті ОСОБА_7. залишилося спадкове майно, у виді земельних ділянок: площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що в АДРЕСА_1; площею 0,1872 га для ведення особистого селянського господарства, що в АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_1; площею 0,0801 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що в АДРЕСА_3, Бучацького району, кадастровий номер НОМЕР_3; площею 0,2428 га для ведення особистого селянського господарства, що в АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_4, що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі в межах населеного пункту ОСОБА_7. виконаною ФОП ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_7. спадщина відкрилася за заповітом, який був складений нею 08 жовтня 2013 року і посвідчений секретарем Добропільської сільської ради Бучацького району Тернопільської області.

Згідно вказаного заповіту спадкодавець все своє майно, в тому числі земельні ділянки, заповіла позивачу ОСОБА_1

Позивач є спадкоємцем за заповітом, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця фактично спадщину прийняв, шляхом подачі заяви приватному нотаріусу Бучацького РНО Пендзей Г.Г.

Відповідачка ОСОБА_2 на спадкове майно не претендує.

Відповідно до довідки № 179/02-14 від 24.07.2017 року, виданої приватним нотаріусом Бучацького РНО Пендзей Г.Г., вбачається, що правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що належав ОСОБА_7. до нотконтори не було подано, в зв'язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після її смерті на ім'я ОСОБА_1 є неможливим.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Осіб, які б мали право на обов'язкову частку згідно ст. 1241 ЦК України судом не встановлено.

Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212 ЦПК України, ст.ст.1220-1223, 1233-1236 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме, на земельні ділянки: площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що в АДРЕСА_1; площею 0,1872 га для ведення особистого селянського господарства, що в АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_1; площею 0,0801 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що в АДРЕСА_3, Бучацького району, кадастровий номер НОМЕР_3; площею 0,2428 га для ведення особистого селянського господарства, що в АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_4.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. О. Содомора