Справа № 307/1814/16-ц
Провадження № 2/307/99/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Клим В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві зазначила, що з відповідачкою вони працюють в гуртожитку Тячівського професійного ліцею, в якому відповідачка ОСОБА_2 займає посаду коменданта гуртожитку. ОСОБА_2 знаходиться у неприємних стосунках з працівниками, які є підлеглими їй, принижує та нецензурно ображає їх. Багато хто був вимушений звільнитися через її неповагу до себе. Що стосується її особисто, то відповідачка обзивала її хворою на туберкульоз, закликала інших не спілкуватися з нею, та намагалася добитися її звільнення. Так як вона працює в навчальному закладі, то вимушена була за власною ініціативою додатково пройти медичне обстеження і просити письмове підтвердження, що вона ніколи не хворіла на цю хворобу і є цілком здоровою людиною. Їй принизливо оправдовувати себе, вона не може спокійно спілкуватися із співробітниками, незручно почуває себе, і це все завдає їй душевних страждань. Також зазначила, що у неї є постійні головні болі, пропав здоровий сон і вона вимушена пити заспокійливі ліки. ЇЇ свідомо і цинічно принизили, а тому вона змушена захистити себе від наклепу ОСОБА_2.

З урахування збільшених позовних вимог просить суд визнати поширену ОСОБА_2 інформацію щодо захворювання її на туберкульоз та інфекціонування інших осіб на хворобу туберкульоз недостовірною, зобовязати ОСОБА_2 спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом вибачення перед нею за її поширення у присутності трудового колективу Тячівського професійного ліцею Закарпатської області, стягнути з ОСОБА_2 на її користь 10 000 гривень моральної шкоди.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та додатково пояснила, що вона працює прачкою в Тячівському професійному ліцеї. 19 травня 2016 року вона прийшла на роботу і чергова попросила її підмінити на посту. Потім ОСОБА_2 почала її ображати, сварити і коли прийшла їхня колега ОСОБА_3, в її присутності, ОСОБА_2 почала кричати їй «Що ти тут робиш туберкульозна? Ти половину гуртожитку заразила». Вона перепитала в ОСОБА_2, що та їй сказала, на що ОСОБА_2 відповіла «Те, що чула, туберкульозна». Щоб спростувати наклеп відповідачки, вона, в травні 2016 року, пройшла повторне медичне обстеження в поліклініці. Щодо образ з боку старшого коменданта ОСОБА_2 вона також зверталася до директора ліцею. Просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона раніше працювала старшим комендантом в Тячівському професійному ліцеї. Так, дійсно, в травні 2016 року, ОСОБА_1 підміняла чергового коменданта ОСОБА_3. Позивачку ОСОБА_1 вона не обзивала, а просто спитала, що вона там робить. Вона особисто в той час була на третьому поверсі з дітьми. В цей день, коли ОСОБА_1 підміняла ОСОБА_3, вона не казала, що ОСОБА_1 має захворювання на туберкульоз. Щодо заміни черговий комендант ОСОБА_3 мала повідомити її. Вона писала доповідну про поведінку ОСОБА_1 та відносно інших осіб за різні порушення директору ліцею. На даний час вона звільнилася з ліцею за власним бажанням, бо не може працювати в ньому. Коли в них з ОСОБА_1 відбувся інцидент, присутніми були тільки вона, позивачка ОСОБА_1 та черговий по гуртожитку ОСОБА_3. Також зазначила, що з приводу інциденту проводились збори в ліцеї, і їй було оголошено догану, при цьому її доповідні на зборах не обговорювалися. Просить в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачкаОСОБА_2 працювала комендантом Тячівського професійного ліцею та на даний час є звільненою.

Згідно наказу директора Тячівського професійного ліцею від 31 травня 2016 року за №71 відповідачці ОСОБА_2 та черговій по гуртожитку ОСОБА_3 було оголошено догану (а.с.21-22).

Зі змісту наказу вбачається, що 19 травня 2016 року у приміщенні гуртожитку сталася гостра словесна суперечка між працівниками ліцею : комендантом гуртожитку ОСОБА_2 з одного боку та черговою по гуртожитку ОСОБА_3 і кастеляншою ОСОБА_1 з іншого боку. На підставі письмових пояснень зазначених працівників встановлено, що причиною інциденту була відсутність на робочому місці ОСОБА_3 в період з 17 години 30 хвлин до 18 години, яка відлучалась у своїх справах і самовільно передоручила свої обовязки ОСОБА_1, чим порушила посадову інструкцію чергового по гуртожитку котрою заборонено відлучатися за межі гуртожитку або доручати свою роботу іншій особі. Комендант гуртожитку ОСОБА_2 виявила, що ОСОБА_3 не має і те, що її замінює ОСОБА_1, не зясувавши у належний спосіб справжні причини цього факту, почала у грубій формі і непристойними словами та лайливими виразами ображати обох працівників, що є недопустимим для посадової особи по відношенню до підлеглих.

Наказом директора Тячівського професійного ліцею від 7 червня 2016 року за №74 відповідачці ОСОБА_2 повторно було оголошено догану (а.с.19-20).

Згідно довідки КЗ "Тячівська районна полікнініка" від 23 травня 2016 року за №1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка м. Тячів, вул. Партизанська, 9, не перебуває та протягом 10 років не перебувала на обліку з приводу туберкульозного процесу (а.с.5).

Довідкою №82, виданою Тячівським районним протитуберкульозним медичним диспансером 21 вересня 2016 року стверджується, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка м. Тячів, вул. Партизанська, 9, на обліку в Тячівському протитуберкульозному медичному диспансері не перебуває (а.с.18).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні ствердив, що він працює викладачем-вихователем в ліцеї. Між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був конфлікт в 2016 році. Під час конфлікту він присутнім не був. ОСОБА_2 йому пояснила, що вони з ОСОБА_1 посварилися, тобто сказала, що конфлікт виник з питань, повязаних з роботою. У звязку з чим виник конфлікт та хто був присутній під час конфлікту йому не відомо. Він особисто не чув, щоб ОСОБА_2 розповідала про те, що ОСОБА_1 хворіє на туберкульоз. На зборах він присутнім не був, так як не є членом профкому. ОСОБА_2 працювала старшим комендантом і ОСОБА_1 була у її підпорядкуванні. Зі слів ОСОБА_2 знає, що ОСОБА_2 зверталася до керівництва з питанням про те, що ОСОБА_1 та інші особи не виконують свої обовязки. Між собою коменданти та інші люди говорили про те, що ОСОБА_2 казала, що ОСОБА_1 хворіє на туберкульоз. У ОСОБА_2 з її підлеглими спочатку відносини були хороші, вона всім допомагала, вчила їх, а потім відносини погіршилися, так як ОСОБА_2 вимагала від них роботу.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні ствердила, що вона працювала в ліцеї черговим комендантом. Звільнилася з роботи, оскільки в жовтні 2016 року вийшла з декрету інший працівник. Конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почався ще коли вона прийшла на роботу. ОСОБА_2 до неї перший рік відносилась добре, допомагала їй. Вона не чула, щоб ОСОБА_2 розповсюджувала інформацію, що ОСОБА_1 хворіє на туберкульоз.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердила, що ОСОБА_7 її питала, чи ОСОБА_1 має захворювання на туберкульоз. Вона безпосередньо не чула, що ОСОБА_2 розповсюджує недостовірні відомості про захворювання позивачки на туберкульоз. ОСОБА_7 їй розповіла, що цю інформацію розповсюджує сама ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона працює в гуртожитку ліцею черговою. Конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник приблизно рік тому. ОСОБА_2 їй сказала, щоб вона остерігалася ОСОБА_1, тому що ОСОБА_1В, хворіє на туберкульоз і вже заразила половину гуртожитку. Фактів захворювань дітей на туберкульоз в ліцеї не було. Після цього вона пішла спитати ОСОБА_1 чи вона дійсно хворіє на туберкульоз. ОСОБА_2 їй не казала звідки в неї така інформація про захворювання ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні ствердила, що вона працює комендантом в гуртожитку. В травні 2016 року вона попросила ОСОБА_1 замінити її в ліцеї на деякий час, бо їй потрібно було піти в аптеку. Коли вона повернулася, то чула як ОСОБА_2 кричить на ОСОБА_1, що та заразила половину гуртожитку на туберкульоз. Під час даної сварки були присутні лише вона, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Також їй відомо, що ОСОБА_2 говорила про те, що ОСОБА_1 хворіє на туберкульоз не лише їй, а й іншим працівникам.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні ствердила, що ОСОБА_2 обзиває кожного. Вона особисто чула як ОСОБА_2 обзивала ОСОБА_1, що та хворіє на туберкульоз. ОСОБА_2 обзиває ОСОБА_1 відколи та стала на роботу. Про те, що ОСОБА_1 хворіє на туберкульоз ОСОБА_2 кричала в коридорі, де було багато учнів.

Стаття 32 Конституції України гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї, а також право на відшкодування, зокрема, моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації.

Згідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь людини є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності і честі.

Відповідно до ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими Главою 3 цьогоКодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

А згідно до ст. 277 ч. 1 і 4 ЦК України ф ізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, в тому числі відшкодування моральної (немайнової шкоди).

А згідно до ст. 23 ч.1 п.4 цього Кодексу моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи.

За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується у разі наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року за №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій», до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб'єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

При цьому слід розрізняти факти та оціночні судження, за висловлювання яких ніхто не може бути притягнутий до відповідальності (ст. 30 Закону України «Про інформацію»). Оціночними судженнями визначено висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Виходячи з положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України позивач у справах про спростування недостовірної інформації повинен довести факт поширення інформації відповідачем, що така інформація є недостовірною, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідачі повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти позову, зокрема характеру такої інформації, докази її достовірності.

Оцінивши зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що вказаними діями відповідачки ОСОБА_2 поширено щодо позивачки ОСОБА_1 негативні і образливі відомості, які принижують її честь і гідність.

Ці доводи позивачки підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, які є переконливими доказами і будь-яких підстав для обмови з їх боку відповідачкою і її представником не наведено.

Заперечення проти позову відповідачки суд вважає безпідставними, оскільки відповідачкою не надано належних та допустимих доказів правдивості відомостей, що ОСОБА_1 взагалі має захворювання на туберкульоз та щодо інфекціонування ОСОБА_1 інших осіб захворюванням на туберкульоз.

Таким чином, суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність і ділову репутацію відомості, поширені ОСОБА_2 19 травня 2016 року, в гуртожитку Тячівського професійного ліцею Закарпатської області про ОСОБА_1, що ОСОБА_1 має захворювання на туберкульоз та щодо інфекціонування ОСОБА_1 інших осіб захворюванням на туберкульоз.

Беручи до уваги той факт, що на даний час відповідачка ОСОБА_2 вже є звільненою з Тячівського професійного ліцею Закарпатської області, суд вважає, що за таких обставин позовні вимоги позивачки щодо зобовязання ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію шляхом вибачення перед ОСОБА_1 за її поширення у присутності трудового колективу Тячівського професійного ліцею Закарпатської області, до задоволення не підлягають.

Також з урахуванням обставин справи та особи позивачки, суд вважає підставними доводи позивачки про заподіяння їй моральної шкоди внаслідок поширення щодо неї негативних і образливих відомостей з боку відповідачки, що принижує її честь і гідність, яка виразилася в її моральних стражданнях, ускладненнях у відносинах в побутовому житті і необхідності прикладання значних зусиль і часу для відновлення авторитету.

Такі дії відповідачки суд вважає протиправними, оскільки вони порушують передбачене ст. 297 ЦК України право позивачки на повагу до гідності і честі, а їх характер свідчить про умисний винний характер дій відповідачки, так як вона особисто дійсність обставин, про які висловилася, заперечила.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер вчиненого порушення, його тривалість, негативні наслідки на роботі і в побутовому житті, ступінь моральних страждань відповідачки внаслідок заподіяння їй шкоди, та з врахуванням вимог розумності і справедливості вважає за можливе позов задовольнити частково, на суму 6000 гривень, яка є необхідною і достатньою для відновлення нормальних життєвих звязків позивачки.

Оцінивши наведені докази, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачки на її користь витрат, повязаних з правовою допомогою адвоката підлягають до часткового задоволення на суму 2000 гривень.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід розділити між сторонами.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 275, 277, 297, 1167 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність і ділову репутацію відомості, поширені ОСОБА_2 19 травня 2016 року, в гуртожитку Тячівського професійного ліцею Закарпатської області про ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3, що ОСОБА_1 має захворювання на туберкульоз та щодо інфекціонування ОСОБА_1 інших осіб захворюванням на туберкульоз.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_16 000 (шість тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 2018 гривень сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 2000 гривень витрат, повязаних з правовою допомогою адвоката.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Г о л о в у ю ч и й: ОСОБА_9