ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6679/14-ц
Провадження № 2/210/121/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" серпня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чайкіної О.В.,

за участі секретаря: Куксенко О.В.

особи, які приймали участь у розгляді справи: опікун ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представник позивача - адвокат ОСОБА_4, відповідач - ОСОБА_5, представник відповідача - адвокат ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє опікун ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, Державний нотаріус Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори про визнання правочину недійсним, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу звернулася ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє опікун ОСОБА_3 ОСОБА_7 ОСОБА_8 з позовом до до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, Державний нотаріус Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори про визнання правочину недійсним, визнання права власності.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 11 березня 2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнана недієздатною та над нею встановлена опіка, а ОСОБА_9, призначена її опікуном. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №356 від 31.12.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено, що вона страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі шизофренії параноїдной безперервно текучої зі стабільним дефектом. Відповідно до медичної документації психічні розлади ОСОБА_10 виникли у 2010 році. ОСОБА_2 згідно психічного стану не може розуміти значення своїх дій та керувати ними з періоду часу 15 серпня 2014 року до теперішнього часу. У 2001 році ОСОБА_11, сестра ОСОБА_12 подарувала їй квартиру АДРЕСА_1. У квартирі вона проживала разом з дочкою ОСОБА_13 та чоловіком ОСОБА_14, який помер 22 жовтня 2007 року. За вказаною адресою вони перебували на реєстраційному обліку. У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача ОСОБА_5 з питання працевлаштування. Раніше вона працювала у кредитній спілці. ОСОБА_2 влаштувалась на роботу, а ОСОБА_5 почав зясовувати у неї в якій квартирі та з ким вона живе. Дізнавшись, що ОСОБА_2 живе сама у однокімнатній квартирі, а дочка тимчасово живе у Києві, ОСОБА_5 запропонував їй продати йому її однокімнатну квартиру за вищевказаною квартирою та купити будинок або двоповерхову дачу. Відповідач запевнив її, що у будинку або на дачі буде тепліше, а вона матиме кращі умови проживання. ОСОБА_2 повірила йому, так як знала, що відповідач не зможе її обманути, бо вони знайомі. Неодноразов ОСОБА_2 зверталась до лікаря-психіатра, проходила курс лікування та її легко було умовити на виконання будь-яких дій. Відповідач сказав їй, щоб вона нічого не казала дочці про продаж квартири. Позивачу ОСОБА_2 також нічого не розповіла про продаж квартири. Пізніше опікуну стало відомо проте, 15 серпня 2014 року відповідач запропонував ОСОБА_2 доїхати до її квартири, забрав у неї документи на квартиру, а її вивіз до іншого, місця проживання та силою утримував її там, заборонив спілкуватись з родичами, змусив її написати розписку до міліції, що вона не бажає спілкуватись з родичами, які її розшукують. 22 серпня 2014 року ОСОБА_5 відвіз ОСОБА_2 до 4-ї державної нотаріальної контори для посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та відповідачем було посвідчено державним нотаріусом 4-ї Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_15 та зареєстровано у реєстрі за № 1116, серія та № НАВ 231532, НАВ 231533, виданий 22.08.2014 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 15319999 від 22.08.2014 року. Гроші ОСОБА_5 ОСОБА_2 не віддав а квартиру забрав. ОСОБА_2 не могла продавати квартиру, так як на цей період часу вона була недієздатною, бо перебувала на обліку у Психоневрологічному диспансері, що було відомо ОСОБА_5, орган опіки та піклування також не надавав згоди на продаж квартири. Отримавши квартиру відповідач вивіз ОСОБА_2 з ОСОБА_1, закрив її у якомусь будинку, змушував виконувати різні роботи, забороняв виходити на вулицю та спілкуватись з родичами та знайомими. Весь цейчас опікун розшукувала племінницю, зверталась до правоохоронних органів, і знайшла її 25 листопада 2014 року у м. Нікополь. Позивач вважає, що в момент вчинення правочину договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 не усвідомлювала, що відбувається, відповідач погрожував їй та чинив психічний тиск. Дії та поведінка відповідача свідчить про те, що він намір шахрайським шляхом заволодіти квартирою ОСОБА_2 Після продажу квартири відповідач її переховував та завдяки зусиллям позивача її розшукали. Вона звертались до Дзержинського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровської області і після проведення необхідних розшукових дій було встановлено місце знаходження ОСОБА_2 Відносно відповідача порушено кримінальну справу за ст. 190 ч. І КК України і 29 листопада 2014 року дані про порушення кримінальної справи внесені до ЄРДР. Ця обставина свідчить про те, що відповідач з моменту зустрічі з ОСОБА_2 мав намір шахрайським шляхом заволодіти належною їй квартирою, як тільки дізнався, що її дочка живе у Києві, а вона живе одна, маючи-поганий стан здоровя. Як вбачаються з висновку експерта, на момент вчинення правочину ОСОБА_2. Н.В. була недієздатною та не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Тому просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, вчинений 22 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 недійсним; визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3.

В судовому засіданні опікун ОСОБА_3 та її представник були присутні, підтримали викладені в позовній заяві обставини та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували. Відповідач зазначив, що коли укладався договір купівлі продажу ОСОБА_16 розуміла значення своїх дій, тому просив відмовити у позові.

Представник Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило.

Державний нотаріус Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори в судовому засіданні присутня не була, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вирішення вказаного питання залишає на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як випливає зі змісту ст.57-59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_5 22 серпня 2014 року був укладений договір купівлі продажу квартири № 24, що знаходиться в будинку під номером 16 по вул. Ціолковського в м. Кривому Розі, який був посвідчений державним нотаріусом Четвертої Кривлрізької державної нотаріальної контори ОСОБА_15 та зареєстрований в реєстрі за № 1116 (а.с. 143-144).

Відповідно до п. 1 зазначеного договору купівлі-продажу, квартира, що відчужується належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 11 грудня 2002 року Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_17 за № 5643 в реєстрі (а.с. 143).

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно з висновком судово-психіатричного експертизи № 356 від 31 грудня 2015 року ОСОБА_2, страждає стійким психічним розладом у формі шизофренії параноїдной безперервно текучої зі стабільним дефектом. Відповідно до медичної документації психічні розлади ОСОБА_10 виникли у 2010 році, ОСОБА_2 згідно психічного стану не може розуміти значення своїх дій та керувати ними з періоду часу 15 серпня 2014 року до теперішнього часу. Отже ОСОБА_2 під час укладання 22 серпня 2014 року договору купівлі-продажу квартири, не здатна була усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними (а.с.101-105).

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України по справі 6-131цс14 від17.09.2014.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2016 року визнано недієздатною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено опіку над ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 її опікуном (а.с. 97-100).

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2014 року ОСОБА_2 було надано до Дзержинського (Металургійного) РВ заяву про кримінальне правопорушення, вказано заява була внесена до ЄРДР за № 0003317, відповідно до якої в серпні 2014 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_2, від продажу квартири по вул. Ціолковського, 16/24 в м. Кривому Розі (а.с.7).

Отже, позивачем надано суду достатньо доказів того, що на момент укладення оспорюваного договору ОСОБА_10 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи викладене та обставини справи, суд вважає необхідним частково задовольнити позов та визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, зареєстр. у реєстрі за № 1116, серія та номер НАВ 231532, НАВ 231533, посвідчений ОСОБА_15 - державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - недійсним..

Водночас суд роз"яснює, що в силу ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Суд не вбачає підстав для визнання права власності на квартиру, оскільки у відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, зі змісту вище зазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень.

Згідно з частини 2 цієї ж статті у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Таким чином, рішення суду, на підставі якого визнано недійсним правочин щодо відчуження нерухомого майна є підставою для внесення змін в Державний реєстр нерухомого майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє опікун ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, Державний нотаріус Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори про визнання правочину недійсним, визнання права власності, задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, зареєстр. у реєстрі за № 1116, серія та номер НАВ 231532, НАВ 231533, посвідчений ОСОБА_15 - державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - недійсним.

В задоволенні позовних про визнання права власності на квартиру - відмовити.

Рішення суду є самостійною підставою для внесення відповідних змін у записах в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та проведення державної реєстрації права власності.

Стягнути з ОСОБА_5 (09.06.1989р.н., р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 243,60 грн.( двісті сорок три гривні 60 коп.)та 121,80грн. (сто двадцять одна гривня 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Повний текст рішення складено 07 серпня 2017 року.

Суддя: О. В. Чайкіна