Справа № 758/5730/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року Подільський районний суд міста Києва

в складі:

головуючого-судді - Неганової Н.В.

при секретарі - Савіцькому Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності та встановлення порядку користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що їй та відповідачам на праві приватної власності у рівних долях належить квартира АДРЕСА_1. До одруження позивачка займала кімнату площею 12,3 кв.м., а відповідачі - кімнату площею 16,5 кв.м. У зв'язку з тим, що позивачка тривалий час в квартирі не проживала відповідачі почали користуватися і кімнатою площею 12,3 кв.м. Після повернення позивачки в спірну квартиру між нею та відповідачами постійно виникають суперечки щодо порядку володіння та користування квартирою. ОСОБА_3 взагалі не пускає позивачку в квартиру. А тому ОСОБА_1 просить визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 їй та відповідачам рівними - по 1/3 частці кожному; встановити порядок користування вказаною квартирою, виділивши їй у користування кімнату площею 12,3 кв.м., а відповідачам - кімнату площею 16,5 кв.м., а місця загального користування залишити у спільному користуванні.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з тих же підстав, просили позов задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 12.04.2000 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (а.с.6-копія свідоцтва), належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Це підтверджується також інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації від 10.01.2017 року КВ-2016 №50342 (а.с.71).

Після укладення шлюбу 13.10.2001 року прізвище ОСОБА_1 стало «ОСОБА_1» (а.с.9-копія свідоцтва про одруження).

Вказана квартира розташована на шостому поверсі семиповерхового будинку, має житлову площу 28,8 кв.м., а загальну площу 52,6 кв.м.

З технічного паспорту на квартиру (а.с.7-8-копія технічного паспорту) вбачається, що спірна квартира складається з двох кімнат площею 12,3 кв.м. і 16,5 кв.м., кухні площею 7,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору площею 6,6 кв.м., вбудованих шаф площею 1,5 кв.м. і 1,2 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 2,1 кв.м. і лоджією площею 4,1 кв.м.

Згідно з довідкою комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» від 19.10.2016 року за №468 (а.с.55) в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи - відповідач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 та його діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3, що вбачається з довідки комунального концерну «Центр комунального сервісу» від18.11.2016 року за №79/8867 (а.с.56).

В судовому засіданні позивачка пояснила, що з 2001 року вона спірною квартирою не користується, проживає з дітьми та теперішнім чоловіком в квартирі АДРЕСА_2. Відповідачі заперечують проти користування нею спірною квартирою, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивачки в судовому засіданні також зазначив, що до 13.10.2001 року позивачка користувалась кімнатою площею 12,3 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Наразі вона винаймає квартиру, іншого житла на праві власності не має. Відповідач ОСОБА_3 майже півтора року не пускає ОСОБА_1 в спірну квартиру, речей позивачки в цій квартирі немає.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти позову, зазначив, що позивачку з спірної квартири ніхто не виганяв, і якщо вона бажає, то може приїхати і проживати в квартирі. На сьогоднішній день речей позивачки в квартирі немає, квартирою вона не користується, проживає своєю сім'єю у придбаній ними квартирі. До одруження у 2001 році ОСОБА_1 користувалася разом з братом ОСОБА_3 кімнатою площею 12,3 кв.м., а ОСОБА_2 користувався кімнатою площею 16,5 кв.м. Наразі він проживає разом з онуками в кімнаті площею 12,3 кв.м., а в кімнаті площею 16,5 кв.м. проживає його син - відповідач ОСОБА_3 з дружиною.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положеннями частин 1 та 3 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

В судовому засіданні встановлено, що жодної домовленості між співвласниками немає, а тому суд вважає, що частки співвласників є рівними, тобто по 1/3 кожному. Відповідачі проти цього фактично не заперечували. З огляду на це, позовна вимога про визначення ідеальних часток у спільній власності на квартиру АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Із положень ст. 358 ЦК України випливає, що надання співвласнику в користування частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки співвласника в праві спільної власності та часткою того майна, надання якого в користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників може бути допущено відступ від засад відповідності між розміром частки в праві та розміром частки в майні.

Позивачка просить встановити порядок користування вказаною вище квартирою, виділивши їй у користування кімнату площею 12,3 кв.м., відповідачам - кімнату площею 16,5 кв.м., а місця загального користування залишити у спільному користуванні. Необхідність визначення порядку користування квартирою позивачка і її представник пояснюють тим, що позивачку не пускають відповідачі в квартиру, а отже перешкоджають їй користуватися власним майном.

Суд вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає з таких підстав.

В спірній квартирі є дві кімнати - площею 12,3 кв.м. та 16,5 кв.м.

На долю кожного з співвласників припадає по 9,6 кв.м. жилої площі /(12,3 кв.м. + 16,5 кв.м.) : 3 = 9,6 кв.м.).

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що в спірній квартирі не проживає з часу одруження у 2001 році.

Відповідачі пояснили, що з 2001 року ОСОБА_1 в спірній квартирі не проживає, а до цього часу вона разом з братом ОСОБА_3 жили в кімнаті площею 12,3 кв.м., а ОСОБА_2 користувався кімнатою площею 16,5 кв.м. На сьогоднішній день в кімнаті площею 12,3 кв.м. живе відповідач ОСОБА_2 з онуками, а в кімнаті площею 16,5 кв.м. - відповідач ОСОБА_3 з дружиною. Отже, наразі між сторонами порядок користування не склався.

На долю позивачки припадає 9,6 кв.м. житлової площі. В разі виділення їй у користування кімнати площею 12,3 кв.м., її доля збільшиться на 2,7 кв.м., а відповідно доля відповідачів зменшиться на таку площу, що погіршить їх житлові умови, а отже порушить права інших співвласників квартири.

Крім того, відповідачі заперечують проти встановлення такого порядку користування квартирою, а також виплати їм грошової компенсації. При цьому відповідачі не заперечують проти проживання позивачки в спірній квартирі й пояснили, що наміру проживати в квартирі вона не має, а бажає, щоб їй сплатили вартість її частки.

Суд також враховує ту обставину, що позивачка зареєстрована і проживає з родиною в трикімнатній квартирі АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою по формі №3 від 18.11.2016 року (а.с.56), а також самою позивачкою.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що встановити порядок користування квартирою із дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження відповідно до їх часток у праві спільної власності неможливо.

Таким чином, позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні частково, а тому підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного, ст. 150, 162 ЖК України, ст.ст. 319, 355, 357, 358, 382, 383 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - по 1/3 частці за кожним.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. В. Неганова