АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4799/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із
житлових правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук С.С.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, -

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначили, що 17 січня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, після чого вона вселилися до належної відповідачу квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_2, яка також проживала у вищевказаній квартирі. 30 листопада 2005 року за вказаною адресою було зареєстровано у встановленому законом порядку їх місце проживання. Посилаючись на те, що у серпні 2016 року відповідач заборонив ОСОБА_2 проживати в квартирі, а у листопаді цього ж року змусив покинути квартиру ОСОБА_2, після чого замінив замки, позивачі просили усунути їм перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення їх до квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 травня 2017 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, з боку ОСОБА_1 шляхом вселення їх в зазначену квартиру. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 551 гривня 20 копійок, а також витрати на правову допомогу в сумі 5000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні зазначених позовних вимог. В іншій частині просив рішення суду залишити без змін. В обґрунтування скарги зазначив, що шлюб з ОСОБА_3 розірвано 19 грудня 2016 року, остання самостійно виселилася з квартири, а її вселення порушить його права як власника житлового приміщення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 17 січня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 грудня 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народилася донька ОСОБА_2

Позивачі постійно проживали в належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1, до якої вселилися, як члени сім'ї власника (дружина, донька), а 30 листопада 2005 року зареєструвавши у встановленому законом порядку за вказаною адресою місце свого постійного проживання.

Внаслідок конфліктних ситуацій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимушені були покинути квартиру.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі вселився до належної ОСОБА_1 на праві власності квартири АДРЕСА_1 за згодою останнього, як члени сім'ї власника, за вказаною адресою зареєстроване їх місце проживання, тобто правомірно набули право користування житловими приміщеннями, а тому наявні передбачені законом підстави для поновлення порушеного права шляхом вселення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речового правами на чуже майно є право користування.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК).

Частиною 1 ст.405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (ч. 4 ст. 156 ЖК).

Право користування жилим приміщенням членами сім'ї власника, у тому числі й колишніми, урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 9 ЖК України).

Отже, встановивши, що право користування належним ОСОБА_1 житловим приміщенням, яке ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули вселившись до нього як члени сім'ї власника, порушене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для судового захисту цього права шляхом вселення позивачів.

Разом з тим, не можна погодитись з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 5 000 грн.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Відповідно до пункту 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивачами не надано оригіналу квитанції про сплату витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, у розмірі 5 000 грн., а також не надано розрахунку на підтвердження вказаного розміру витрат, підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрати, пов'язаних з наданням правової допомоги, у розмірі 5 000 грн. скасуванню.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 травня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, у розмірі 5 000 грн. - скасувати.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук