У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_1, Шендера О.М., ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування житловим будинком, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_4 земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0400 га, розташовану по АДРЕСА_1, яка має геометричні розміри по периметру (в метрах) : 8,80-22,75-8,63-23,16 і площу 200 кв.м. Заїзд до садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 залишено у спільному користуванні.

Надано у користування ОСОБА_4 житлову кімнату 1-5 площею 11.2 кв.м, житлову кімнату 1-6 площею 14,0 кв.м, коридор 1-7 площею 4,9 кв.м і кладову площею 3,7 кв.м садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 та ? частину сараю позначену на технічному паспорті "Б", належного до садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що у суді першої інстанції відповідач пояснив, що можливості розподілу спірного будинку немає і це встановлено рішенням Сарненського районного суду від 07.03.2017 року. Витрат по утриманню будинку позивач з моменту набуття права власності не несе, про те вказані доводи залишилися поза увагою суду.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що приміщення загального користування такі як кухня, ванна, коридор, туалет, мають бути у спільному користуванні, що лишилося поза увагою суду.

Враховуючи, що між співвласниками будинку позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо порядку користування спільною частковою власністю, відсутній договір між попередніми співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідченого нотаріально, відповідач категорично заперечує проти встановлення порядку користування майном та за наявної технічної можливості провести виділення часток співвласників у натурі, то вимоги позивача про виділення в користування конкретних житлових приміщень є неналежним способом захисту його прав.

Щодо встановлення порядку спільного користування земельної ділянки вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих повноважень, оскільки не дослідив повно всі обставини справи та не встановив, які саме 200 метрів земельної ділянки залишено у спільному користуванні, адже це не було предметом розгляду ні цієї ні попередньої судової справи №572/1185/16-ц.

У оскаржуваному рішенні також не вказано, яка саме частина ? сараю переходить у користування до позивача, що буде породжувати ще багато спорів.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності та встановлення порядку користування житловим будинком відмовити повністю.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Шендера О.М. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони надали суду докази права їх спільної часткової власності на земельну ділянку, розміром 0,0400 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1, якими є Свідоцтво про право власності від 08.08.2014 року. Також, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08.08.2014 року, сторони є власниками в рівних долях, а саме по ? частині житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1, проте з огляду на те, що у вимозі про визначення часток в натурі ОСОБА_1 було відмовлено, в зв'язку з тим, що розподіл житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування є неможливим, судом було встановлено порядок користування вказаним будинком.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 а саме по 1/2 частині кожній, який був ними успадкований в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний факт підтверджує Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.08.2014 року (а.с.7).

За тією ж адресою розташовані дві земельні ділянки площею 0,04 га та 0,100 га.. Земельна ділянка площею 0,100 га, виділена для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і площею 0,04 га, виділена для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Сарненського районного суду від 07.03.2017 р., розділено в натурі між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0, 0400 га, розташовану по АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 частину вказаної земельної ділянки площею 200 кв.м., яка має геометричні розміри по периметру : 9,11-22,35-8,63-22,75 (в метрах).

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розділ в натурі садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та надвірних будівель і споруд, розташовану за тією ж адресою відмовлено повністю за безпідставністю позовних вимог.

Вказаним рішення суду встановлено, що розподіл житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування є неможливим, що слідує з висновку експерта № Е-08/16 від 26 липня 2016 року, проведеної судової будівельно-технічної експертизи, з якого вбачається, що розподілити досліджуваний житловий будинок а також, відповідно і земельну ділянку площею 0,1000 га., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель з адресою : АДРЕСА_1, неможливо (а.с.11-17).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно роз'яснення даного в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22 грудня 1995 року за № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про

це заявлено позов.

Відповідний позов було заявлено ОСОБА_4 та його обґрунтовано було задоволено місцевим судом.

Твердження апелянта, що ОСОБА_4 не несла витрат по утримуванню спільної власності не є підставою для відмови їй в позові в даній справі та фактично права розпоряджатись своєю часткою (ст.361 ЦК України).

Щодо місцезнаходження та розміру земельної ділянки площею 200 кв.м. залишеною в спільному користуванні, то вона відмінна від іншої земельної ділянки площею 200 кв.м. параметри, якої наведені в рішенні.

Щодо посилання апелянта, що приміщення загального користування в спірному будинку такі як кухня, ванна, коридор, туалет, мають бути у спільному користуванні, що лишилося поза увагою суду, то слід зазначити, що такі вимоги не заявлялись в справі.

Вимоги, які заявлялись, але не були вирішені, або при їх вирішенні допущена описка, не є підставою для скасування рішення. А можуть бути усунуті місцевим судом відповідно до вимог ст.219, 220 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді : С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук