14.08.2017 Єдиний унікальний номер 205/4701/14-ц
№ 205/4701/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», заінтересовані особи ОСОБА_2 та державний виконавець Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постановити та зобовязання поновити виконавче провадження,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2017 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_4 звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постановити та зобовязання поновити виконавче провадження. В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12315,28 грн. На підставі вказаного рішення судом 04.03.2015 року видано виконавчий лист. 15.12.2015 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого листа у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. З зазначеною постановою скаржник не згоден, оскільки вона винесена з порушенням чинного законодавства.

Скаржник просив суд визнати дії державного виконавця Новокодацького ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Токарєвої О.Ю. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.12.2015 року неправомірними; скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.12.2015 року та зобовязати державного виконавця Новокодацького ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Токарєвої О.Ю. поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 04.03.2015 року.

У своїй заяві від 19.04.2017 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_4 просила розглядати справу без її участі, скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Представник Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 у заяві від 14.08.2017 року просила розглядати справу без її участі, в задоволенні скарги просить відмовити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

На підставі ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12315,28 грн. (а.с. 49-50).

На підставі вищезазначеного рішення Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 04.03.2015 року видано виконавчий лист № 2/205/3130/14 (а.с. 116).

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_6 від 12.08.2015 року по ВП № 48407016 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/205/3130/14, виданого 04.03.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 118 оберт).

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_3 від 15.12.2015 року по ВП № 48407016 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки розшук боржника та належного йому майна, на яке можливо звернути стягнення виявились безрезультатними (а.с. 126).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

На підставі п. п. 3-6, 10-11, 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до суду з поданням про розшук боржника фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Однак, всупереч зазначеним нормам законодавства, державний виконавець, встановивши, що місцезнаходження боржника ОСОБА_2 невідоме, не вирішив питання щодо оголошення її розшуку. Крім того, виконавець не звертався до суду з поданням щодо обмеження боржника у праві виїзду за кордон до виконання зобовязань за рішенням суду тощо.

Досліджені в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження не містять даних, які б вказували, що державним виконавцем було вжито всіх необхідних заходів для встановлення місця проживання, перебування боржника та місцезнаходження його майна.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Обов'язковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Тобто, виконання судового рішення це заключний етап юрисдикційної діяльності. Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб'єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України.

Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві винесена передчасно, а тому дії державного виконавця щодо її винесення слід визнати неправомірними і відповідно скасувати таку постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV) у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Отже, вимога про зобовязання Новокодацького ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області поновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа є передчасною і задоволенню не підлягає, оскільки у цій частині заявник вимагає судового захисту заздалегідь не порушеного права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 11, 47, 51, 82 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV), ст. ст. 10-11, 59-60, 88, 383-389 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», заінтересовані особи ОСОБА_2 та державний виконавець Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постановити та зобовязання поновити виконавче провадження задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови від 15.12.2015 року про повернення виконавчого листа № 2/205/3130/14, виданого 04.03.2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, стягувачу по ВП № 48407016.

Скасувати постанову державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 15.12.2015 року про повернення виконавчого листа № 2/205/3130/14, виданого 04.03.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, стягувачу по ВП № 48407016.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Н.В. Басова

.