04 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Центру надання адміністративних послуг Прилуцької міської ради, третя особа - ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_5.), Центру надання адміністративних послуг Прилуцької міської ради, третя особа -
ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що разом із
ОСОБА_5 є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 яким належить відповідно по 1/2 частині будинку кожному.
18 квітня 1996 року між попередніми співвласниками даного будинку - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено та нотаріально посвідчено договір про порядок користування даним житловим будинком між співвласниками спільної сумісної власності. Після встановлення порядку користування жилим будинком кожний співвласник користувався своєю ізольованою частиною будинку з окремим входом.
У належній ОСОБА_4 частині будинку з 2004 року по теперішній час, без реєстрації, проживає його рідна тітка ОСОБА_6, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, але здійснити її реєстрацію у вказаній частині будинку позивач не має можливості через відсутність згоди іншого співвласника.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив надати дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 у житловому будинку АДРЕСА_1 без згоди іншого співвласника будинку ОСОБА_5 з наданням ОСОБА_6 права проживання та користування приміщенням в будинку, а саме: тамбур № 2-1 площею 2,0 кв. м., кухня № 2-2 площею 12, 8 кв. м., ванна кімната № 2-3 площею 3,5 кв. м., кімната № 2-4 площею ь5,9 кв. м., кімната № 2-5 площею 10,7 кв. м.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 січня 2017 року позовні вимоги задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні обʼєктом права спільної часткової власності, шляхом надання дозволу на реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 у житловому будинку АДРЕСА_1 без згоди співвласника будинку ОСОБА_5, з наданням права ОСОБА_6 на проживання та користування у вказаному будинку кімнатами, а саме:

№ 2-1 площею 2,0 кв. м., кухнею № 2-2 площею 12,8 кв. м., ванною кімнатою № 2-3 площею 3,5 кв. м., кімнатою площею № 2-4 площею 5,9 кв. м., кімнатою № 2-5 площею 10,7 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 01 березня

2017 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року та залишити в силі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 січня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_5, як співвласник не дає згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_6, не зазначаючи при цьому причини такої відмови, чим чинить перешкоди у користуванні належним позивачу на праві спільної часткової власності будинку, а тому таке право в порядку ст. ст. 319, 383, 391 ЦК України підлягає захисту в судовому порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності порушень з боку ОСОБА_7 прав позивача - ОСОБА_4, як співвласника будинку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 17 вересня 2004 року належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що розташований по АДРЕСА_1 Інша 1/2 частина вказаного будинку належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2012 року. Частки співвласників є ідеальними.

18 квітня 1996 року між попередніми власниками спірного будинку, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір про порядок користування жилим будинком між співвласниками спільної сумісної власності.

Згідно умов договору в користуванні ОСОБА_8 знаходиться кімната № 1-2 площею 11,2 кв. м., кімната № 1-3 площею 6,8 кв. м., 1/3 частина літньої кухні літ. Б-1, прибудова літ. б-1, сарай літ. В-1, погреб, що складало 1/2 частину будинку. ОСОБА_9 надано у користування кухню № 1-1 площею 7,2 кв. м., кімнату № 1-4 площею 6,8 кв. м., сіні літ. а-1, крильце, 1/3 частину сараю літ. Б-1, вбиральню, огорожу, що також складало 1/2 частину будинку.

Згідно довідки Комітету самоорганізації населення № 3 мікрорайону Рокитний від 29 травня 2015 року № 024/3-09-1246 ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.

На звернення ОСОБА_6, третьої особи у справі, до Відділу адміністративних послуг Прилуцької міської ради з приводу її реєстрації за місцем проживання АДРЕСА_1, рішенням адміністратора даного відділу від 15 листопада 2016 року було відмовлено у задоволенні заяви на підставі п. 18 постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року.

За змістмо ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. (ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_6у реєстрації місця проживання, адміністратор послалась на п. 18 постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02 березня 2016 року, якою затверджені Правила реєстрації місця проживання, відповідно до якого для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімʼї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Жоден з перелічених документів заявником наданий не був. Прийняте рішення адміністратора ні позивачем, ні ОСОБА_6не оскаржувалось і на даний час є чинним.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що на час розгляду справи виділ часток співвласників будинку у натурі не проведений, існує не скасований висновок реєстратора про відмову у задоволенні заяви

ОСОБА_6 про реєстрацію місця проживання. Крім того, встановлено, що ОСОБА_6 жодних прав щодо реєстрації у домоволодінні, що належить сторонам, не заявляла, і не набула процесуального статусу сторони, оскільки брала участь у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, хоча суд першої інстанції, розглянувши спір по суті, вирішив питання про її права та обовʼязки. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01 березня

2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Центру надання адміністративних послуг Прилуцької міської ради, третя особа - ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко