Справа № 296/9193/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визначити додатковий строк в два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла 01 серпня 2014 року.

Позов обґрунтовувався тим, що 01.08.2014 р. померла ОСОБА_6, яка склала заповіт на належну їй квартиру АДРЕСА_1, яку заповіла в рівних частках позивачу та відповідачу - ОСОБА_2 Вказується, що про існування заповіту йому нічого не було відомо, а також те, що відповідач повідомила, що спірну квартиру померла ОСОБА_6 заповідала лише їй. Зазначається, що про існування заповіту позивач дізнався лише 28.10.2016 року у приватного нотаріуса ОСОБА_4 та у цей же день подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_6, у звязку з пропуском строку для звернення із відповідною заявою. Посилаючись на те, що на момент складання заповіту і на момент смерті ОСОБА_6 позивач у квартирі спадкодавця не проживав, та на відсутність інформації про наявність заповіту на його імя, позивач вказував, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 пропустив з поважних причин і просить визначити йому додатковий строк для подання відповідної заяви.

Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримав в повному обсязі із підстав, викладених у позовній заяві та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач приховала від позивача інформацію про наявність заповіту від 09.08.2012 року, вмовила його видати їй довіреність нібито з метою оформлення спадкових прав самого позивача, однак, з 01.02.2015 року не вчинила жодних дій для оформлення права на спадщину.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що позивачу було відомо про існування заповіту та останній був з ним особисто ознайомлений одразу після складання заповіту, вказувала про те, що позивач навчався в Національній академії внутрішніх справ, має юридичну освіту та був обізнаний про необхідність подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, у звязку з чим вказували на відсутність поважних причин для надання додаткового строку для прийняття спадщини та просили у задоволенні позову відмовити.

Приватний нотаріус ОСОБА_4 у судовому засіданні при вирішенні спору покладалася на розсуд суду та пояснила, що позивач був присутнім в квартирі при складанні заповіту та після його складання був ознайомлений ОСОБА_6 зі змістом заповіту.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року померла ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №296152 від 18.10.2016 року (а.с. 7).

Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_7 09.08.2012 року за реєстровим номером №746, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіла належну їй квартиру №31, що розташована у м. Житомирі по вул.Чорновола,6 в рівних частках - ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.41).

З матеріалів спадкової справи №3/2015 вбачається, що 28.10.2016 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6, а саме: квартири АДРЕСА_2 (а.с. 56).

Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 28.10.2016 ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку АДРЕСА_3, після померлої 01.08.2014 року ОСОБА_6 у звязку із пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 59).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Статтею 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 засвідчила, що в день оформлення заповіту ОСОБА_6 - 09.08.2012 року вона як свідок була присутня при його підписанні. Вказувала, що після оформлення заповіту вона та ОСОБА_2 знаходилися на кухні і позивач теж був присутній, та останній знав про зміст заповіту.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказувала, що позивач на момент написання заповіту 09.08.2012 року проживав у квартирі ОСОБА_6 та йому було відомо про існування заповіту, оскільки одразу після його оформлення бабуся ОСОБА_6 ознайомила позивача з його змістом та останній тримав його в руках.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд вважає безпідставними посилання позивача про його необізнаність про наявність заповіту від 09.08.2012 року складеного ОСОБА_6 на його імя, оскільки останні спростовані показами допитаних у судовому засіданні свідків та іншими матеріалами справи.

У абзаці шостому пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 роз"яснено, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо).

Суд не приймає до уваги додаткові доводи представника позивача з посиланнями на положення ст. 3 Конституції, ст. 3 ЦПК України, ст. 1, 3, 4, 8 ЦПК України, ст. 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, а також доводи про необхідність відступлення від правових позицій Верховинного Суду України з огляду на факт незнання про існування заповіту, що має розглядатися як поважна причина для визначення додаткового строку для прийняття спадщини з позиції реалізації останньої волі заповідача, - оскільки як достовірно встановлено судом позивач ОСОБА_5 був обізнаний як про факт складання 09.08.2012 року його бабусею ОСОБА_6 заповіту, так й про зміст складеного заповіту, а саме включення позивача до складу спадкоємців спадкового майна, а тому обставини необізнаності позивача щодо існування заповіту, на які вказує представник позивача, у даній справі місці не мають та спростовуються наявними матеріалами справи.

Суд також вважає безпідставними доводи представника позивача про зловживання з боку відповідача ОСОБА_2 щодо неоформлення нею спадкових прав на позивача після смерті ОСОБА_6 на підставі виданої ним нотаріальної довіреності, оскільки вказана довіреність ОСОБА_5 на представництво його інтересів відповідачем ОСОБА_2 була видана - 05.02.2015 року, тобто вже після пропуску встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після відкриття спадщини - 07.08.2014 року, а тому вказані обставин юридичного значення не мають та на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не впливають.

З огляду на викладене, враховуючи обізнаність позивача про факт існування заповіту, його зміст, факт відкриття спадщини після померлого спадкодавця, а також те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що перешкоджали позивачу звернутись до нотаріуса із відповідною заявою у встановлений законом шестимісячний строк, суд дійшов висновку про відсутності правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота