Справа № 541/1281/17
Провадження №2/541/743/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 серпня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В.,

з участю секретаря судового засідання - Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи Головне управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області як орган опіки і піклування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування приміщенням будинку АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником будинку АДРЕСА_1. 20 листопада 2007 року між ним та матір'ю відповідача ОСОБА_3 було укладено договір № 233 найму кімнати у вказаному будинку площею 29,7 м.кв. строком на 3 роки, на підставі якого ОСОБА_3 та її дочка - відповідачка по справі ОСОБА_2 23.11.2007 року були зареєстровані проживаючими у згаданому будинку. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2012 року у цивільній справі №1620/2023/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, останню визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1. Відповідач по справі виселилась з будинку разом зі своєю матір'ю в травні 2011 року. Реєстрація відповідача, яка не проживає у вищевказаному будинку, утворює перешкоду у здійсненні права позивача на користування та розпорядження майном, тому на підставі ст.ст. 167, 169 ЖК України позивач просив визнати відповідача такою, що втратила право користування приміщенням згаданого будинку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її законний представник - мати ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити, оскільки на даний час немає можливості зареєструвати своє місце проживання за іншою адресою. В той же час підтвердили, що не проживають у будинку позивача з 2011 року та дійсно проживають на квартирі за адресою, вказаною у позовній заяві.

Третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у Полтавській області в судове засідання свого представника не направило, заперечень проти позову не подало, про час і місце судового розгляду повідомлене належним чином (а.с.27).

Представник третьої особи Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області, як органу опіки і піклування Ревенчук С.Ю. у направленій до суду заяві заявою просила розглянути справу без її участі, при розгляді справи просила покладатись на розсуд суду, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини (а.с.28).

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його законного представника, дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних обгрунтувань.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом, встановлено, що позивач ОСОБА_1 є єдиним власником будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 17.06.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.06.2005 (а.с.5-6). 20.11.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір №233 найму жилого приміщення, за умовами якого позивач надав ОСОБА_3 в своєму будинку в користування кімнату, житловою площею 29,7 м2, строком на 3 роки (а.с.7). На підставі вказаного договору ОСОБА_2 була зареєстрована проживаючою в згаданому будинку, що підтверджується копією домової книги (а.с. 8-12). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2012 року у цивільній справі №1620/2023/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням встановлено, що після закінчення строку договору (строк якого закінчився 20.11.2010 року) сторонами він не продовжувався і відповідачка ОСОБА_3 не проживає в будинку позивача з травня 2011 року, тому її визнано такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням (а.с.13).

Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Тому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, також з травня 2011 року не проживає в будинку позивача, що визнано відповідачем та її законним представником у судовому засіданні та підтверджується довідкою голови вуличного комітету від 09.06.2017 року (а.с.14).

Згідно ст.168 ЖК України укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем.

Відповідно до ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

За змістом ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

На підставі викладеного суд вважає, що відповідачем втрачене право користування вказаним жилим приміщенням, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Оскільки позивач ні у позовній заяві ні під час судового розгляду справи не заявляв вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.11 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 167, 168, 169 Житлового кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 60, 61, 208-209, 213-215, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою що втратила право користування житловими приміщеннями будинку АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю. В. Сидоренко