Справа № 350/998/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1151/2017
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач Малєєв
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка Я.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення боргу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2017 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором у розмірі 81090 грн, що еквівалентно 3000 доларів США та 1311 грн 28 коп. судових витрат по справі.

ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим. Апелянт вказує, що трудові відносини чоловіка позивачки і відповідача не підтверджують факт позичання грошей відповідачем. Щодо записів у зошиті, то вони підтверджують лише взаєморозрахунки за здійснення пасажирських перевезень ОСОБА_4, а не укладання договору позики. Які відсотки, як вони вирахувані, скільки їх сплачено і кому та за яким договором достовірно в судовому засіданні не встановлено. Апелянтка зазначає, що підписи відповідача у рукописах із взаєморозрахунків зроблені під графою щоденних сум доходу від перевезень, а самі суми із зазначення відсотків могли бути дописані уже після того. Крім того, надана позивачкою розписка не посвідчує факту позики грошей саме в неї, тому що в тексті не зазначена особа, яка отримала грошові кошти та її паспортні дані, що є необхідним реквізитом розписки для ідентифікації позикодавця. Представниця відповідача звертає увагу, що свідок ОСОБА_4 не був приведений до присяги та не попереджений про кримінальну відповідальність, тому його пояснення не можуть вважатися допустимим доказом. Свідчення свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 апелянт вважає суперечливими. На думку апелянта, факт здійснення позики у позивачки повністю спростовується показаннями свідка ОСОБА_7, у якого відповідач неодноразово позичав гроші. Розписка надана суду позивачкою, у якій не зазначено сторін договору позики підтверджує лише факт укладання договору, а не факт укладання його саме з позивачкою.

Просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представниця відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з указаних у ній мотивів. Пояснила, що її довіритель дійсно писав розписку про грошові зобов`язання. Однак у позивачки він грошей не позичав у розписці відсутні дані про особу позикодавця. Наявність розписки у ОСОБА_3 пояснила тим, що відповідач позичав гроші у багатьох людей, розписки лежали в автомобілі, до якого в силу сімейних стосунків із ОСОБА_4 мала доступ позивачка, і так ця розписка могла потрапити до останньої.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечили з огляду на законність обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення сторін по справі, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних мотивів.

Згідно розписки, 5 березня 2013 року відповідач ОСОБА_2 позичив 3000 доларів США, зі сплатою за їх користування 7 відсотків на місяць, які зобовязувався повернути до 8 серпня 2013 року (а.с. 29). ОСОБА_6 про особу позикодавця у розписці відсутні.

Із заяви чоловіка позивачки ОСОБА_4 вбачається, що відповідач позичив у позивачки 3000 доларів США та написав відповідну розписку (а.с. 51-54). 01.03.2017 ОСОБА_4 помер (а.с. 75).

ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 14.07.2011, працював водієм, здійснюючи пасажирські перевезення автобусом марки «Мерседес-Бенц» по маршруту «Брошнів-Берлоги», що підтверджується договором № 15 про надання автопідприємством послуг (а.с. 59), трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 14.07.2011 (а.с. 60), дорожніми листами № 00774387 від 26.09.2014 та № 0077458 від 30.10.2014 (а.с. 61, 62), копіями таблиці вартості проїзду та трудової книжки ОСОБА_4 (а.с. 63-65).

З наданих позивачкою розрахунків вбачається, що вона отримувала з виручених ОСОБА_4 коштів за пасажирські перевезення, які він здійснював, працюючи у відповідача, місячні відсотки, передбачені борговою розпискою за період з березня по серпень 2013 року (а.с. 30-32).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 08 лютого 2017 року, тобто на час подачі заяви про уточнення позовних вимог, офіційний курс НБУ для гривні відносно долара США становив 27,03 (а.с. 80).

Частиною першою, статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Предметом договору позики у справі - є іноземна валюта.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Вказане наведено в правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Особа, яка має боргову розписку, є позикодавцем за відсутності належних і допустимих доказів (ст.ст. 57, 60 ЦПК України) неправомірного заволодіння борговим документом або даних, що спростовують його зміст. Відповідач на надав доказів неправомірності володіння розпискою позивачкою, а відтак остання є володільцем зобов'язання.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що справа судом першої інстанції розглянута повно і об'єктивно, а рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_9