АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Тітов М.Ю.
№22-ц/796/9600/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №756/1457/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Іванченка М.М.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 підприємства «Київпастранс» в особі Філії КП «Київпастранс» Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підприємства «Київпастранс», третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача у рахунок відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП у розмірі 58 865 грн. 34 коп. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що 05.05.2016 року з вини водія ОСОБА_3, який під час виконання своїх трудових обов'язків у ОСОБА_1 підприємстві «Київпастранс» в особі Філії КП «Київпастранс» Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо керував транспортним засобом Богдан, д/н НОМЕР_2, сталася ДТП, в результаті якої автомобіль позивача Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень у розмірі 58 865 грн. 34 коп., що підтверджується відповідним Звітом.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 58 865 грн. 34 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача КП «Київпастранс» в особі Філії КП «Київпастранс» Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити ухвалу про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що у ремонтній калькуляції №200/5-16 від 18.06.2017 року зазначені всі наявні пошкодження транспортного засобу та роботи по їх відновленню/заміні і включено до загальної вартості матеріальних збитків, без відокремлення від пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП за участю водія відповідача.

В Ремонтній калькуляції №200/5-16 від 18.06.2017 року зазначена заміна передніх лівих дверей у зборі (24 700, 68 грн.) та заміна тих же дверей але поелементно - рама дверей передніх лівих (21 352, 68 грн.); декоративна накладка дверей передніх лівих (2 618, 64 грн.); панель з дверей передніх лівих (761, 40 грн.), що складає 24 732, 72 грн. (21 352, 68 + 2 618, 64 + 761, 40).

До калькуляції включено запасні частини, матеріали та роботи, які не мають жодного відношення до ДТП, яка сталася 05.05.2016 року, всього на суму 10 612, 08 грн., а саме заміна щитка ґратки радіатора (8 558, 64 грн.); повітропроводу (1 333, 44 грн.); зняття/встановлення паливного баку (216, 00 грн.); зняття/встановлення захисного облицювання панелі приладів (288, 00 грн.); зняття/встановлення радіатору (90, 00 грн.); викачка і наповнення кондиціонера холодоагентом (108, 00 грн.); зняття даних і видалення їх з блоку пам'яті (18, 00 грн.).

В калькуляції зазначена необхідність заміни кришки капоту (8 242, 92 грн.). В той же час, фотознімки пошкодження кришки капоту, наявні в матеріалах справи, дають достатні підстави вважати, що заміна останньої економічно не обґрунтована, оскільки пошкодження не є значними.

Даний факт підтверджується Заказ-нарядом №021 від 23.05.2016 року (СТО «Сігма»), в якому (окрім іншого) зазначено: ремонт капоту - 840, 00 грн.; покраска капоту - 2 200, 00 грн.; ремонт передніх лівих дверей - 760, 00 грн., покраска передніх лівих дверей - 1 600, 00 грн. Вартість відновлення передніх лівих дверей становить 5 400, 00 грн. (840, 00 + 2 200, 00 + 760, 00+1 600, 00).

Відповідно до Висновків щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №200/5-16 від 18 травня 2016 року, розмір матеріального збитку, спричиненого позивачу, за вирахуванням вартості деталей, які не відносяться до ДТП, яка сталася 05.05.2017 року за участю водія відповідача, та робіт пов'язаних із їх заміною, повинен складати 18 120, 54 грн., (58 865, 34 - 24 732, 72 - 10 612, 08 - 5 400, 00).

Крім того, в діях позивача і ФОП ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінально-караного діяння, передбаченого ст.15, ч.2 ст.190 КК України (замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчинене за попередньою змовою групою осіб, а відтак суд повинен був винести окрему ухвалу відносно вказаних осіб і направити її до правоохоронних органів для перевірки законності дій зазначених осіб і вжиття відповідних заходів відносно останніх.

Маючи наявні розбіжності та невідповідності у висновках щодо розміру матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, суд не викликав для допиту експертів, не призначив повторну або додаткову експертизу, не виніс окрему ухвалу, тобто не застосував процесуальні норми ст.ст.150, 179, 189 ч.1 ст.211 ЦПК України, чим допустив порушення норм ст.19 Конституції України, ст.ст.1, 212 і 213 ЦПК України.

Зазначив, що висновки щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №200/5-16 від 18 травня 2016 року та Заказ-наряд №021 від 23.05.2016 року - це документи, які визначають ймовірний розмір заподіяної шкоди позивачу внаслідок ДТП і не можуть бути доказами у справі про відшкодування матеріальної шкоди.

Належним і допустимим доказом фактичного розміру спричиненої матеріальної шкоди є фіскальний чек, прибутково-касовий ордер або інший фінансовий документ, який підтверджує факт здійснення позивачем оплати вартості відновлювального ремонту його пошкодженого транспортного засобу.

Вважає, що оскільки позивачем не було надано фінансових документів з приводу ремонту транспортного засобу, суд повинен був застосувати норми ст. 121 та п.8 ч.І ст.207 ЦПК України.

Представник відповідача КП «Київпастранс» в особі Філії КП «Київпастранс» Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо - ОСОБА_5 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 05.05.2016 p. в м. Києві відбулась ДТП за участю тролейбусу Богдан, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля позивача Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва № 756/6427/16-п від 26.05.2016 року ОСОБА_3 визнано винним.

Відповідно до Звіту від 18.05.2016 року № 200/5-16 матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля Ford Focus д/н АА5799П внаслідок його пошкодження, складає 58 865,34 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 28.04.2015 року у справі №6-229цс14.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, вірним є висновок суду про стягнення матеріальної шкоди з відповідача, оскільки Звіт по визначенню вартості матеріального збитку є належним доказом по справі.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль позивача не було відремонтовано і жодних доказів вартості робіт ОСОБА_2 надано не було, оскільки позивач ставив питання про відшкодування матеріального збитку, встановленого Звітом про визначення його вартості, а не питання про стягнення вартості відновлювального ремонту.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Отже, якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає висновок спеціаліста, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Отже, твердження апелянта про те, що Звіт про оцінку вартості матеріального збитку не є належним доказом по справі є безпідставними.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 підприємства «Київпастранс» в особі Філії КП «Київпастранс» Куренівське тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді