Справа № 308/4984/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 12 січня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Міжгірського районного суду від 12 січня 2017 р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 105724 грн. матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди; у решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що суд помилково визначив належний відшкодуванню розмір збитків як різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП, а не реальні збитки позивача у вартості втраченого (фізично знищеного майна). Зазначає, що суд безпідставно відхилив вимоги про відшкодування втраченої вигоди внаслідок знищення транспортного засобу, оскільки останній був засобом його заробітку, а розмір відшкодування моральної шкоди повинен складати не меншим 50 000 грн.

Письмових заперечень або пояснень на скаргу ОСОБА_3 не подав, однак у судовому засіданні він і його представник адвокат ОСОБА_4, не визнали скарги як безпідставної і просять залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що розмір збитків, який підлягає відшкодуванню, належить визначити як різницю між вартістю транспортного засобу до і після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Щодо позовної вимоги про відшкодування утраченої вигоди суд виходив із недоведеності такої, а позов у частині відшкодування моральної шкоди визнач частково обґрунтованим і доведеним.

При цьому суд установив, що постановою Міжгірського районного суду від 25.02.2016 р., яка набрала законної сили та є чинною, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП, що сталася 25.01.2016 р., близько 19.30 год., на автодорозі «Київ-Чоп», унаслідок чого було пошкоджено, зокрема, транспортний засіб ОСОБА_2 (автомобіль марки Фольксваген LT, АО5581АМ). Згідно з висновком експертного дослідження № 22 від 24.03.2016 р. ринкова вартість указаного автомобіля станом на 25.01.2016 р. може становити 307084 грн., вартість відновлювального ремонту складає 395326.04 грн., а вартість заподіяного власнику матеріального збитку 307084 грн. Послуги евакуатора (перевезення автомобіля із місця ДТП до місця проживання ОСОБА_2В.) склали 3500 грн., а страхове відшкодування ОСОБА_2 від СК «Провідна» - 49500 грн. За висновком судової авто товарознавчої експертизи № 51/2016 від 16.12.2016 р. залишкова (утилізаційна) вартість автомобіля склала 155360 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність повно зясованим фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та належно оціненим доказам.

Оспореною обставиною є лише розмір відшкодування майнової (включно з упущеною вигодою) і моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд у порушення ст.ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України визначив розмір збитків, який підлягає відшкодуванню, як різницю між вартістю транспортного засобу до і після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди, а не реальні збитки у вартості втраченого (фізично знищеного майна), не заслуговують на увагу як суперечні нормам матеріального права.

Так, згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки вартість відновлювального ремонту належного ОСОБА_2 автомобіля (395326.04 грн.) перевищує ринкову вартість цього автомобіля до ДТП (307084 грн.), через що такий вважається знищеним, то суд першої інстанції цілком правильно визначив розмір майнового відшкодування, а саме: 307084 грн. (ринкова вартість автомобіля) 155360 грн. (залишкова (утилізаційна) вартість автомобіля) 49500 грн. (страхове відшкодування) + 3500 грн. (витрати на евакуацію) = 105724 грн.

Твердження ОСОБА_2 із цього приводу базуються на старій редакції ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка діяла до 05.02.2013 р.

Доводи апеляційної скарги щодо втраченої вигоди не спростовують висновку суду про недоведеність цієї вимоги.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року у справі N 6-237цс16).

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обовязок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Позивач просив стягнути з відповідача 109000 грн. утраченої вигоди внаслідок утрати засобу одержання доходу, проте надані ним у підтвердження цієї вимоги свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, свідоцтво платника єдиного податку, відповідно до якого видами підприємницької діяльності є посередництво в оптовій торгівлі, діяльність автомобільного вантажного транспорту і функціонування транспортної інфраструктури, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно з яким видами діяльності є організація перевезення вантажів, діяльність автомобільного вантажного транспорту і посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту, довідка ДПІ у м. Ужгороді щодо сум валового доходу за 2010-2015 р. р. і 1 кв. 2016 р. та довідка ДПІ у м. Ужгороді щодо суми доходу за квітень 2016 р., яка складає 1000 грн. (а.с.30-34), не обґрунтовують того факту, що заявлена до відшкодування сума дійсно була б ним отримана, якщо б не сталося ДТП. А за відсутності обґрунтованого та доведеного розміру збитків (упущеної вигоди) як елементу складу цивільного правопорушення не може бути покладено відшкодування таких збитків на відповідача.

Питання морального відшкодування вирішено судом першої інстанції у повній відповідності з положеннями ст.ст. 23, 1167 ЦК України, з дотриманням вимог розумності та справедливості, тобто визначений судом розмір відшкодування є адекватним душевним стражданням, які позивач зазнав у звязку зі знищенням (пошкодженням) свого майна (автомобіля). Колегія суддів не вбачає достатніх підстав для перегляду розміру відшкодування у бік збільшення.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2.Рішення Міжгірського районного суду від 12 січня 2017 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: