Справа № 308/4537/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді Лемак О.В.

при секретарі Віраг Е.М.

з участю

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (ОСОБА_4О.) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08 серпня 2008 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання позики, згідно якого вона передала ОСОБА_2М, 83394,00 дол. США. Договір позики посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим №3070, строк звернення суми позики настав 07.11.2008 року. Вказує, що оскільки відповідачем не було виконано умови договору, вона звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ від 29.06.99 року №1173 щодо стягнення суми боргу за договором позики. Приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального окуругу ОСОБА_6, 12.05.2009 року було видано виконавчий напис за №444, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу станом на 09.03.2009 року у розмірі 677090,87 грн. Однак на даний час відповідач позичені кошти не повернув. Зазначає, що у звязку з тим, що з моменту видачі виконавчого напису нотаріуса курс відносно гривні значно зріс, у звязку з чим еквівалент суми боргу за тілом кредиту становить 2241269,71 грн. Таким чином просить суд стягнути з відповідача суму різниці курсу гривні до долара в розмірі 1599135,91 грн., а також три проценти річних у розмірі 544536,46 грн., інфляційні втрати у розмірі 3521034,71 грн. та пеню за період з 14.04.2016 року по 13.04.2017 року в сумі 695467,04 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи із їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстраційний №3070

У відповідності до даного договору позики, позикодавець ОСОБА_4 передала у власність позичальникові ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 404000,00 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 08.08.2008 року еквівалентно 83394,0 дол. США. Позичальник зобовязався повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, у такій самій сумі, що були передані) без сплати відсотків за користування грошовими коштами у строк до 07 листопада 2008 року.

В судовому засіданні встановлено, що 12 травня 2009 року приватний нотаріус Ужгородського місткого нотаріального округу ОСОБА_7 вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 444, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості станом на 09.03.2009 року у розмірі 677090,87 грн., що складається з: 642133,80 грн. суми боргу, що еквівалентна 83394,00 дол. США, за офіційним курсом НБУ на 09.03.2009 року; 4051,07 грн. три проценти річних від простроченої суми за період прострочення до 09.03.2009 року ; 30906,00 грн. інфляційні нарахування за час прострочення до 09.03.2009 року.

Постановою ППВР ВДВС ГУЮ у Закарпатській області від 29.07.2009 року відкрито виконавче провадження №13967916 з виконання виконавчого напису №444, виданого 20.05.2009 року.

Згідно частини 1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 599 ЦК України визначає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржником не виконано, не припиняє боргових правовідносин і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається не виконаним належним чином відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України, про що вказано в пункті 17 Постанови №5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Судом встановлено, що відповідачем не виконано грошове зобовязання перед позивачем і це зобовязання на час розгляду справи залишається не виконаним.

Позивачкою ставиться вимога про стягнення 1599135,91 грн. курсової різниці.

Так, згідно ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

У відповідності до ч.3 вказаної вище норми права, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Згідно частини 1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національний банк України», офіційний валютний курс - курс валют, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Згідно Наказу Міністерства фінансів №193 від 10.08.2000р. «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни.

Пунктом 4 цього Наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Як встановлено судом, згідно виконавчого напису від 12 травня 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості станом на 09.03.2009 року у розмірі 677090,87 грн., що складається з: 642133,80 грн. суми боргу, що еквівалентна 83394,00 дол. США, за офіційним курсом НБУ на 09.03.2009 року.

Станом на 13.04.2017 року офіційний курс долара США по відношенню до національної валюти України - гривні, становив 2687,5671 за 100 дол. США, а тому еквівалент суми боргу за тілом кредиту становить 2241269,71 грн.

Оскільки визначена виконавчим написом від 12.05.2009 року сума боргу по тілу кредиту до цього часу не повернута, а курс долара США до гривні змінився, з відповідача підлягає стягненню курсова різниця у розмірі 1599135,91 грн. (2241269,71-642133,80 грн.).

Що стосується позовних вимог про стягнення 544536 грн. - трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання, 3521034,71 грн. - інфляційних втрат, та 695467,04 грн. пені за період з 14.04.2016 року по 13.04.2017 року, суд приходить до наступного висновку .

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_2 станом на 13.04.2017 року складає 3521034,71 інфляційні втрати, 544536,43 три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, 695467,04 грн. пеня за період з 14.04.2016 по 13.04.2017 року.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею (як форма неустойки) обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 610 ЦК України зазначено, що порушення зобовязання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У разі порушення боржником зобов'язання, боржник повинен передати кредиторові пеню, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 6360174,09 грн., з яких: сума курсової різниці - 1599135,91 грн.; сума інфляційних втрат - 3521034,71 грн.; три відостоки річних - 544536,43 грн.; сума пені в розмірі 695467,04 грн.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу, відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За загальним правилом, регламентованим ст.73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд вважає, що строк звернення до суду з позовом підлягає поновленню в звязку з тим, що позивачем до ППВР ВДВС у Закарпатській області було подано виконавчий напис від 12.05.2009 року і на даний час триває виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного виконавчого напису.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За таких обставин з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 слід стягнути 8000,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду за цим позовом.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 суму курсової різниці в розмірі 1599135,91 (один мільйон пятсот девяносто девять тисяч сто тридцять пять гривень 91 коп. ) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 суму інфляційних втрат в розмірі 3521034,71 (три мільйони пятсот двадцять одну тисячу тридцять чотири гривні 71 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 три відсотки річних в розмірі 544536,43 (пятсот сорок чотири тисячі пятсот тридцять шість гривень 43 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 суму пені в розмірі 695467,04 (шістсот девяносто пять тисяч чотириста шістдесят сім гривень 04 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави суму судового збору в розмірі 8000 (вісім тисяч гривень) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8