Справа № 158/2907/13-ц Провадження № 22-ц/773/1062/17 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Категорія: 39 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Стрільчука В.А.,

суддів Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дернівської сільської ради Ківерцівського району про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 ОСОБА_4 на рішення Ківерцівського районного суду від 19 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що житловий будинок в селі Дерно Ківерцівського району по вул. Першотравневій, 32 належав на праві власності у рівних частинах сестрам ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Згідно із записами кадастрової книги біля вищевказаного будинку рахується земельна ділянка площею 0,48 га., з яких 0,08 га належало ОСОБА_7, а 0,40 га ОСОБА_6

27 червня 1996 року померла ОСОБА_6, а 18 вересня 2008 року ОСОБА_7

У ОСОБА_6 був син ОСОБА_8, який на день смерті спадкодавця був зареєстрований і проживав у належній їй частині будинку. ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6 і помер у 1999 році.

Після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняв його син ОСОБА_9 (чоловік позивача), який свою частку в нерухомому майні (1/2 частину житлового будинку) 08 жовтня 2010 року подарував ОСОБА_10

11 липня 2011 року ОСОБА_9 помер.

Ще при житті чоловіка ОСОБА_9 вона як його дружина проживала однією сімєю із ОСОБА_7 більше пяти років, з 2001 по 2008 рік доглядала за нею, вела з нею спільне господарство, обробляла земельну ділянку площею 0,08 га., утримувала належну їй частину будинку і продовжує це робити після її смерті.

18 листопада 2013 року постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та документального підтвердження факту проживання із спадкодавцем однією сімєю більше пяти років.

Враховуючи викладене, просила визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_7, яке складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в с. Дерно Ківерцівського району Волинської області по вул. Першотравневій, 32.

Рішенням Ківерцівського районного суду від 19 грудня 2013 року позов задоволено.

Постановлено визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 18 вересня 2008 року.

В апеляційній скарзі представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 ОСОБА_4 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про відмову в позові, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду цим обставинам та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 27 червня 1996 року померла ОСОБА_6, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 22 серпня 2013 року (а. с. 7).

18 вересня 2008 року померла ОСОБА_7, що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 22 серпня 2013 року (а. с. 6).

Спадкодавцю ОСОБА_7 належала 1/2 частина житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами в с. Дерно Ківерцівського району Волинської області по вул. Першотравневій, 32, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Дернівської сільської ради № 1644 від 21 жовтня 2013 року (а. с. 18). Цей факт також підтверджено витягом із погосподарської книги № 5 за 2008 рік Дернівської сільської ради (а. с. 16).

Позивач ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та факту прийняття спадщини (а. с. 23).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу (далі ЦК) України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Спадкодавець до дня смерті була зареєстрована та проживала у спадковій частині житлового будинку одна, пережитого подружжя немає, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Дернівської сільської ради № 1644 від 21 жовтня 2013 року (а. с. 18).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наведених вище обставин справи і вважав, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_7 за законом.

З такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права та без належного зясування дійсних обставин справи.

Зокрема, судом не встановлено і не наведено у рішенні, до спадкоємців якої черги відноситься ОСОБА_1, якими обставинами справи та дослідженими доказами це підтверджується, чи були у ОСОБА_7 інші спадкоємці, чи прийняли вони спадщину, на підставі яких доказів встановлено обсяг спадкового майна тощо.

Також судом не перевірено і не дано ніякої оцінки наявному в матеріалах справи нотаріально посвідченому договору дарування від 08 жовтня 2010 року, згідно з яким ОСОБА_9 подарував ОСОБА_10 62/100 частки спірного житлового будинку з будівлею по вул. Першотравневій, 32 в с. Дерно Ківерцівського району, які належали дарувальнику на праві особистої приватної власності та були набуті ним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 вересня 2010 року Ківерцівською держнотконторою (а. с. 19-20).

Наведеним доказом спростовуються вищезгадані довідка виконавчого комітету Дернівської сільської ради № 1644 від 21 жовтня 2013 року (а. с. 18) та витяг із погосподарської книги № 5 за 2008 рік Дернівської сільської ради (а. с. 16), згідно з якими ОСОБА_7 належала 1/2 частина спірного житлового будинку.

В апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_10, батько заявника ОСОБА_5, був власником 62/100 частин спірного будинку. Після його смерті його частку в рівних частинах успадкували дочка ОСОБА_5 (62/300), дочка ОСОБА_11 (62/300) та мати ОСОБА_12 (62/300), що підтверджується доданими до апеляційної скарги копіями свідоцтв про право па спадщину від 15 серпня 2013 року, виписки з інвентаризаційних матеріалів КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» № 7082-1 від 28 серпня 2013 року та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 серпня 2013 року (а. с. 48-54). При цьому згаданою випискою з інвентаризаційних матеріалів стверджується, що ОСОБА_7 була власником лише 38/100 частин спірного будинку.

Відповідно до ст. ст. 3, 213, 214, 215 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються. В мотивувальній частині рішення має бути зазначено, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

За змістом наведених правових норм задоволення позову в цивільній справі може мати місце лише у випадку порушення, невизнання або оспорювання відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача.

Відповідачем у даній справі позивач зазначила Дернівську сільську раду Ківерцівського району. Задовольнивши позов до даного відповідача, суд не встановив і не зазначив у рішенні, в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання ним прав, свобод чи інтересів ОСОБА_1

Крім того, визнавши право власності на 1/2 частини будинку в с. Дерно, по вул. Першотравневій, 32 Ківерцівського району за ОСОБА_1, суд вирішив питання про часткове позбавлення права власності відразу трьох інших співвласників, в тому числі і заявника ОСОБА_5

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже рішення у справі прямо стосується прав і законних інтересів заявника ОСОБА_5 та інших осіб щодо спірного майна, однак всупереч вимогам ст. 33 ЦПК України суд не вирішив питання про заміну неналежного відповідача або про залучення до участі в справі інших осіб як співвідповідачів.

Зазначені порушення не можуть бути усунуті апеляційним судом, оскільки відповідно до глави 1 розділу V ЦПК України при розгляді справи в апеляційному порядку не допускається залучення до участі у справі осіб, які не приймали в ній участь у суді першої інстанції.

За таких обставин позов ОСОБА_1 до Дернівської сільської ради Ківерцівського району про визнання права власності на спадкове майно не підлягає задоволенню.

У звязку з неповнотою зясування судом першої інстанції обставин справи та допущеними ним вищенаведеними порушеннями норм матеріального і процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові у відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України.

Дане рішення апеляційного суду не перешкоджає ОСОБА_1 захистити свої права шляхом предявлення у встановленому законом порядку відповідного позову до належних відповідачів.

За правилами ст. 88 ЦПК України з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню понесені нею судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 548,76 грн. (а. с. 37), а також в дохід держави витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про її виклик в судове засідання в сумі 180 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду від 19 грудня 2013 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Дернівської сільської ради Ківерцівського району про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання апеляційної скарги, в сумі 548 (пятсот сорок вісім) грн. 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 180 (сто вісімдесят) грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про її виклик в судове засідання.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді