Номер провадження: 22-ц/785/6695/17
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Суворівського районного суду м. Одеси від 25.08.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів,

встановила:

11.08.2015 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення коштів у розмірі 2 990 000 грн. за договором позики від 18 жовтня 2005 року.

Під час судового розгляду даної справи сторони досягли мирової угоди та подали її на затвердження суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2015 року визнано мирову угоду, укладену 19 серпня 2015 року між ОСОБА_5 до ОСОБА_6 на таких умовах:

- ОСОБА_5 відмовляється від того, що буде ставити питання про стягнення з ОСОБА_6 грошового боргу у сумі 2 990 000 грн. та індексу інфляції і встановлених законодавством відсотків за користування грошима за весь час прострочення з 18 травня 2015 року по дату укладання сторонами цієї мирової угоди.

- ОСОБА_6 передає у приватну власність ОСОБА_5 нерухоме майно, а саме:

- Житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, який складається в цілому з одного житлового будинку з черепашнику, зазначеного на плані літ.А, житловою площею 109,2 кв.м., загальною площею 155,7 кв.м., на земельній ділянці площею 560 кв.м., що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського нотаріального округу Корчевською Т.І., рестр.№ 736, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23460183 від 31.07.2009 року;

- Земельну ділянку площею 0,056га (560 кв.м.), що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, та належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського нотаріального округу Корчевською Т.І., рестр.№ 743.

ОСОБА_6 даною мировою угодою додатково підтверджує, що вищезазначене нерухоме майно за п. 2 даної мирової угоди було придбане ним виключно за кошти, що були отримані ним від ОСОБА_5 за договором позики.

За ОСОБА_5 визнається право приватної власності на спірне нерухоме майно, зазначене вище.

ОСОБА_6 погоджується з тим, що у разі прийняття судом відповідної ухвали про затвердження даної Мирової угоди на умовах, що викладені в ній, така ухвала є підставою для визнання за ОСОБА_5 права власності на спірне нерухоме майно,

Після передачі ОСОБА_6 нерухомого майна за п. 2 даної мирової угоди у приватну власність ОСОБА_5, визнання за ним права власності на це нерухоме майно та реєстрації права власності ОСОБА_5 на це нерухоме майно в порядку, встановленому чинним законодавством України, сторони не будуть мати жодних претензій один до одного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ставить питання про скасування даної ухвали суду із направленням справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів залишила без задоволення клопотання відповідача ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи (а.с.118), оскільки він не надав доказів поважності причин неможливості явки в судове засідання суду апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів виходила із того, що всі особи, які беруть участь у справі, були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання у встановленому законом порядку (а.с.99-103).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної судової ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Частиною 5 ст. 175 ЦПК України передбачено, що якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує розгляд справи.

Таким чином, суд може визнати мирову угоду сторін, якщо вона стосується предмета позову, прав і обов'язків сторін, і не суперечить закону.

Однак, в даному випадку мирова угода стосується не лише предмету спору, а й переходу права власності на нерухоме майно, яке предметом даного спору між сторонами не було і жодного відношення до договору позики не має.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач отримав від нього позику, яка на час укладення Договору позики від 18.10.2005 р. становила 656 500,00 грн., що еквівалентно 130 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення цього Договору, яку зобов'язався повернути до 18.05.2015 р., але не пізніше 21.05.2015 р. (п. 5.1 Договору позики).

Оскільки в строк, встановлений Договором позики, відповідач свої обов'язки не виконав та не повернув, позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за Договором позики у загальному розмірі 2 990 000 грн.

Правовідносини, які виникли з Договору позики, регулюються главою 71 ЦК України, зокрема ст.ст. 1046 та 1049, які передбачають обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачений обов'язок позичальника, який своєчасно не повернув суму позики, сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, законодавством, яке регулює правовідносини, які виникають з договору позики, не передбачена можливість передачі у власність позикодавця майна, яке належить позичальнику. Позикодавець має право на вимогу виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Однак, суд першої інстанції на вказані норми матеріального права не звернув уваги і прийшов до помилкового висновку про те, що визнання права власності за позикодавцем у рахунок погашення боргу позичальника не суперечить закону.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 07 вересня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, актовий запис №1430.

В період шлюбу, а саме 29 липня 2009 року, за спільні кошті та на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку та Договору купівлі-продажу земельної ділянки подружжя придбало нерухоме майно, а саме:

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 який складається в цілому з одного житлового будинку з черепашнику, зазначеного на плані літ. А, житловою площею 109,2 кв.м., загальною площею 155,7 кв.м., на земельній ділянці площею 560 кв.м., що належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського нотаріального округу Корчевською Т. І. за реєстровим №736, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23460183 від 31.07.2009 року, а такожземельну ділянку площею 0,056 га (560 кв.м.), що розташована в АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, та належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського нотаріального округу Корчевською Т.І. за реєстровим №743.

Таким чином, право власності на вищевказане нерухоме майно було оформлено на чоловіка заявника апеляційної скарги ОСОБА_6

У відповідності до п. 6.7 Договору купівлі-продажу житлового будинку та п. 7.2 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладення Договору проводиться з письмової згоди дружини Покупця - ОСОБА_3, справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Комінтернівського нотаріального округу Корчевською Т. І. 29 липня 2009 року за реєстровим №734 (а.с.24-26).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч.2 ст.60 СК України подружжю гарантується, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлює презумпцією права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі.

Аналогічне положення міститься і в ч. 3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч.1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Таким чином, за загальним правилом, що випливає з наведених вище правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування їх в шлюбі.

У відповідності до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що Договір купівлі-продажу вищезазначених житлового будинку і земельної ділянки від 29 липня 2009 року, укладено відповідачем ОСОБА_6, за час перебування сторін у шлюбі, тобто в інтересах сім'ї.

Однак, судом першої інстанції зазначених обставин не було враховано, що призвело до постановлення незаконної ухвали суду.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що оскільки зазначене нерухоме майно є спільним майном подружжя, то до участі у справі повинна бути залучена дружина відповідача ОСОБА_6 - заявник апеляційної скарги ОСОБА_3, оскільки передачею права власності на зазначене нерухоме майно на користь позивача ОСОБА_5, без участі і згоди ОСОБА_3, порушуються права останньої на володіння, користування і розпорядження власністю.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для постановлення ухвали у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 213 ЦПК України ухвала суду повинна бути законною і обґрунтованою. Законною є ухвала, якою суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованою є ухвала, постановлена на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, ухвала постановлена з порушенням вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

УхвалуСуворовського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2015 року про визнання мирової угоди скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті позовних вимог.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра