01.09.2017 Справа № 756/8388/17
Пр. № 2/756/4071/17
Ун. № 756/8388/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Майбоженко А.М.

при секретарі - Ковган О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди через порушення прав споживачів, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним.

Між позивачем як споживачем продукції та її виробником Рапала ВМС Корпорейшн та дочірнім підприємством останньої ВМС Вотер Куїн Україна виник конфлікт у сфері захисту прав споживачів. Інтереси компанії Рапала та її дочірнього підприємства у сфері захисту прав споживачів представляв адвокат ОСОБА_2 Згідно наданих йому документів він мав право вчиняти та вчиняв правочини від імені виробника продукції та її продавця, а також відповідав за юридичну сторону підготовки договору про співпрацю позивача з компанією Рапала. Даний договір є договором споживання продукції компанії з одночасним дослідженням та поліпшенням її споживчих властивостей позивачем як фахівця в якості науково обізнаного споживача. Рекомендації та пропозиції щодо поліпшення споживчих властивостей продукції мали надаватись позивачем на конфіденційній основі. Компанія Рапала та дочірнє підприємство не надали позивачу достовірну інформацію про споживчі властивості продукції, а тому позивач провів на свій вибір, своїми силами та за свій рахунок дослідження споживчих властивостей продукції, відповідності цієї продукції науковим даним. Дані дослідження виявили, що продукція компанії не відповідає науковим даним, а деякі зразки є екологічно небезпечними. Результати даних досліджень були негайно передані керівництву компанії Рапала, яке через адвоката ОСОБА_2 - відповідача в даній справі висловило зацікавленість у врегулюванні цивільно-правових відносин з позивачем. 27.05.2014 року відповідачу було направлено лист та проекти рамкового договору про співпрацю. Того ж ня відповідач повідомив про отримання даних документів та висловив побажання щодо подальшої співпраці. 27.06.2014 року на прохання відповідача позивачем було надано його конфіденційні персональні дані для підготовки договору. 22.09.2014 року позивачем від директора дочірнього підприємства ОСОБА_3 було отримано аванс у розмірі 10 000 гривень за трирічні дослідження продукції Рапала, про що позивач склав розписку. Проте, в подальшому було встановлено, що ОСОБА_3 як службова особа вчинив провокацію підкупу, обвинувачення у якому фігурує в матеріалах відкритого кримінального провадження. Таким чином, надання позивачем розписки ОСОБА_3 в присутності відповідача ОСОБА_2 обернувся обманом позивача. Після цього позивачу стало зрозумілим, що відповідач ОСОБА_2 лише створював видимість щодо оформлення договірних відносин між позивачем та компанією Рапала. Пропозиція з укладення договору про надання консультативних послуг, дослідження та розвиток продукції, що надійшла від позивача компанії Рапала є офертою у розумінніст.ст.638, 641 ЦК України. Запит відповідача про отримання конфіденційних персональних даних свідчив про бажання компанії укласти такий договір, що є акцептом у розумінні ч.2 ст.642 ЦК України. Надання відповідачу 09.07.2014 року копії диплому кандидата наук та копії довідки про банківський рахунок позивача та отримання позивачем авансу свідчать про підтвердження акцепту позивачем. В подальшому жодна інформація від адвоката ОСОБА_2 щодо відмови від акцепту, зміну умов договору позивачу не надходила. Таким чином, через обман компанії Рапала та відповідача, позивач позбувся того, на що розраховував при укладанні договору.

Позивач зазнав збитків, які виразились у понесенні ним витрат на трирічні дослідження продукції компанія Рапала і вказані у фінансовому додатку 01 договору у сумі 60 000 євро. Крім того, позивач не отримав доходи, які він реально міг одержати за звичайних обставин, якби його права не були порушені шляхом обману у розмірі 260 000 доларів США (Додаток 02 договору). Ці збитки мають бути збільшені вдвічі у відповідності до вимог ч.2 ст.230 ЦК України і їх загальна сума становить 120 000 євро та 520 000 доларів США.

Крім компанії Рапала та її дочірнього підприємства, шкода позивачу завдана і діями відповідача ОСОБА_2, оскільки він вчиняв обманні дії не самостійно, а на підставі представництва компанії Рапала та її дочірнього підприємства, завдана ним майнова шкода оцінена позивачем у розмірі 10 відсотків від загальної суми шкоди, що складає 12 000 євро та 52 000 доларів США, загальна сума визначена позивачем у розмірі 58 429 євро. При цьому, до суми шкоди позивачем включено також 18 відсотків, які мають бути сплачені позивачем до Державного бюджету в якості податку на доходи фізичних осіб, а тому з урахуванням даного відсотку кінцева сума відшкодування завданої майнової шкоди складає 68 946 євро.

Протиправні дії відповідача завдали позивачу моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях та втратах позивача, яка визначена позивачем у розмірі 71 960 євро.

З посилання на все вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь завдану майнову шкоду у розмірі 68 946 євро та моральну шкоду у розмірі 71 960 євро.

15.08.2017 року та 22.08.2017 року на адресу суду надійшли заяви позивача, в яких він визначив кінцеві сум майнової та моральної шкоди у розмірі 70 453 євро та 71 987 євро відповідно, просив стягнути їх з відповідача.

В судове засідання позивач не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду письмові заперечення проти позову, просив розглянути справу за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у ній.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі зібрані у справі докази, суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав.

Згідно Рамкового договору між позивачем та Рапала ВМС Корпорейшн Фінляндія, наданого позивачем та підписаного з його боку, визначено права та обов'язки його сторін щодо надання позивачем консультативних послуг, дослідження та розвиток продукції (а.с.18-19). Додаткоами №1 та №2 до даного Договору, які теж підписані лише позивачем, визначено вартість робіт позивача (а.с.20-22).

Вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 06.03.2015 року ОСОБА_1 засуджено за ч.1 ст.189 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом однорічного іспитового строку та покладення обов'язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Вироком Апеляційного суду м.Києва від 10.03.2016 року вказаний вирок скасовано в частині призначення покарання та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_1 призначено покарання за ч.1 ст.189 КК України 1 рік позбавлення волі із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням протягом однорічного іспитового строку та покладенням обов'язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Вказаними судовими рішеннями ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що 10.03.2014 року він вимагав у компанії «Рапала Шімано Іст Юороуп Оу» 60 000 євро, погрожуючи завданням мільйонних збитків через розповсюдження у мережі інтернет відомостей про неякісну продукцію останньої, а 22.09.2014 року о 14 годині в кафе «Желток» на вул.Русанівська набережна, 8/2 в м.Києві отримав від директора дочірнього підприємства вказаної компанії «ВМС-Вотер Куін Україна» ОСОБА_3 10 000 гривень, як частину коштів, що вимагав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.03.2017 року, вирок Апеляційного суду м.Києва від 10.03.2016 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Відповідач ОСОБА_2 є професійним адвокатом, здійснював повноваження представника компанії «Рапала Шімано Іст Юороуп Оу» та її дочірнього підприємства «ВМС-Вотер Куін Україна».

При вирішенні питання про обґрунтованість позовних вимог щодо відшкодування позивачу завданої майнової та немайнової шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Згідно з ч.1 цієї статті, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, законодавець пов'язує вирішення питання про відшкодування шкоди з наявністю неправомірних рішень, дій чи бездіяльності іншої особи.

При цьому, неправомірними слід вважати такі рішення, дії чи бездіяльність, які порушують положення законів, інших нормативних актів і принципів права.

Заявляючи вимоги про відшкодування шкоди відповідачем, позивач посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», обман при укладанні Рамкового договору.

Згідно п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Пунктами 3 та 18 ч.1 ст.1 цього ж Закону визначено, що виробник - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги, продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари, або пропонує їх до реалізації.

З матеріалів справи вбачається, що у розумінні вказаного Закону відповідач ОСОБА_2 не може вважатись виробником чи продавцем товару, а позивач - споживачем, оскільки між ними відсутні будь-які договірні правовідносини щодо придбання, замовлення чи використання будь-якої продукції.

Відповідач, будучи повноважним представником виробника та продавця продукції, питання про неналежну якість якої порушує позивач, при виконанні ним дій по представництву не може нести відповідальність, визначену Законом України «Про захист прав споживачів» перед іншими особами, зокрема позивачем.

Доводи позивача щодо поширення на дані правовідносини вимог даного Закону суд вважає необґрунтованими.

Щодо обману при укладанні договору, суд зазначає, що відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Правочин, вчинений під впливом обману, відноситься до оспорюваних правочинів, його недійсність прямо не встановлена законом, але він може бути визнаний недійсним судом за позовом заінтересованої сторони.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що Рамковий договір визнаний недійсним та є правочином, що укладений під впливом обману, що вказує на необґрунтованість заявлення позовних вимог про застосування наслідків його недійсності, передбачених ч.2 ст.230 ЦК України. При цьому, також позивачем не надано доказів щодо можливості відшкодування збитків стороні договору, особою, яка не є іншою стороною правочину.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, суд вважає правильним зазначити, що всі дії відповідача були вчинені ним як адвокатом, а тому на нього поширюються гарантії, визначені Конституцією України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п.п.14, 15, 16 ч.1 ст.23 вказаного Закону, професійні права, честь та гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, чим Законом та іншими законами, зокрема, забороняється притягати до кримінальної чи іншої відповідальності адвоката (особу, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю) або погрожувати застосуванням відповідальності у зв'язку із здійсненням ним адвокатської діяльності згідно із законом; не можуть бути підставою для притягнення адвоката до відповідальності його висловлювання у справі, у тому числі ті, що відображають позицію клієнта, заяви у засобах масової інформації, якщо при цьому не порушуються професійні обов'язки адвоката; забороняється ототожнення адвоката з клієнтом.

З огляду на все вищевикладене, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог, що заявлені у справі.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 79, 86, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м.Києва через Оболонський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Майбоженко