Справа № 720/837/17
Провадження № 2/720/551/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року м. Новоселиця

Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Єфтемій О.М.,

сторін по справі: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

- про визнання права власності на ? частку домоволодіння,

встановив:

Представник позивача звернулася до суду з позовом про визнання права власності на ? частку домоволодіння.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований 23 січня 1982 pоку. Як подружжя вони проживали в господарстві по вул.. Я. Мудрого, 12 в с. Жилівка Новоселицького району Чернівецької області, яке складається з житлового будинку літера «А» - 1985 року будівництва, сараїв літера «Б», «В», вбиральні літера «Г», колодязь №1, огорожі №2-3. Сараї літера «Б», «В» побудовані самовільно у 1995 році за спільні сімейні кошти та спільною працею.

Вказане домоволодіння відносилось до категорії колгоспних дворів та станом на 01.07.1990 роки по 15.04.1991 роки в ньому проживали та були членами колгоспного двору : ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_6 і ОСОБА_7.

Тобто, право на дане нерухоме майно відповідно до чинного на той час законодавства належало чотирьом членам колгоспного двору в рівних частках по 1/4 кожному.

В серпні 2016 року позивачка приїхала до їх спільного будинку де знаходиться її майно, однак як тільки вона зайшла на подвіря відповідач виштовхнув її за подвіря та не пускав, оскільки він вважає, що домоволодіння побудоване тільки ним, а позивачка не має права приходити в це домоволодіння так як вона не є власницею.

В добровільному порядку відповідач постійно ухиляється від оформлення прав на домоволодіння, не бажає витрачати кошти на приватизацію земельної ділянки та будинку та узаконити самовільно зведені будівлі. А також треті особи без самостійних вимог не бажають оформляти право власності на земельну ділянку та будинок, так як не бажають втручатися в конфлікт, який виник між позивачем та відповідачем.

У звязку із чим позивачка не може оформити право власності на житловий будинок та господарські споруди без інших співвласників, з причини їх не бажання оформляти та сплачувати витрати, внаслідок чого порушується її право власності, а саме на ? частку в житловому будинку, який відноситься до майна колгоспного двору та на будівельні матеріали , які були використані при будівництві сараїв літера «Б» та «В».

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідачі в судовому засіданні позов визнав частково.

Треті особи в судовому засіданні не зявилися, хоча належним чином були повідомленні про час, день та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Зі статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Стаття 380 ЦК України встановлено, що жилий будинок є обєктом права приватної власності.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Матеріалами справи судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 23 січня 1982 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 01 та про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-МИ №119542.

З довідки № 423 від 11 серпня 2016 року виданої Жилівською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області, вбачається, що господарство по вул.. Я. Мудрого, 12 в с. Жилівка Новоселицького району Чернівецької області станом на 01.07.1990 рік по 01.07.1991 рік відносилося до категорії колгоспний двір та в ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_6 і ОСОБА_7.

Відповідно до ст.ст. 120-123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) на час виникнення правовідносин станом на 1990 рік дане господарство належало чотирьом членам колгоспного двору на праві спільної сумісної власності у рівних частках, по 1/4 частці.

З довідки № 436 від 18 серпня 2016 року виданої Жилівською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області, вбачається, що за житловим будинком по вул. Я. Мудрого, 12 в с. Жилівка Новоселицького району Чернівецької області рахується земельна ділянка площею 0, 50 га, з яких 0, 10 га надані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0, 40 га наданні для ведення особистого селянського господарства.

Згідно технічного паспорта виготовленого Новоселицьким КБТІ на замовлення ОСОБА_3 22 серпня 2016 року житловий будинок по вул.. Я. Мудрого, 12 в с. Жилівка Новоселицького району Чернівецької області в цілому складається із житлового будинку літера «А», 1985 року побудови, сараїв літера «Б, В», 1995 року побудови, вбиральні літера «Г», 1995 року побудови, колодязю № 1, 1995 року побудови та огорожі №2-3, 1995 року побудови.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно з ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Зважаючи на те, що право власності ОСОБА_3 на частку в майні колишнього колгоспного двору, яке збереглося по теперішній час, оспорюється ОСОБА_2, який не бажає оформити право на вищевказане домоволодіння та приватизувати земельну ділянку, у звязку із чим позивачка не може оформити право власності на житловий будинок та господарські споруди без інших співвласників то суд вважає обґрунтованим звернення ОСОБА_3 до суду за захистом своїх порушених прав у обраний нею спосіб, що повністю відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 набула право власності у вказаному домоволодінні як колишній член колгоспного двору, то право власності на 1/4 частку домоволодіння слід визнати за нею.

Згідно «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 від 22.06.2011 року державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Орган державної реєстрації прав проводить зокрема державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Пункт 25 зазначеного порядку закріплюється, що у разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі), сторона (сторони) правочину, відповідно до якого виникло право власності та інше речове право. Серед документів, на підставі яких державний реєстратор оформлює право власності, є рішення суду.

Судом встановлено, що сараї літера «Б», «В», які розташовані по вул. Я. Мудрого, 12 в с. Жилівка Новоселицького району були побудовані самовільно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 1995 році за спільні сімейні кошти та спільною працею.

Згідно положень ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Враховуючи, що сторони не набули право власності на новозбудовані сараї, оскільки вказані сараї були побудовані ними самовільно та не здані в експлуатацію, право власності на дане нерухоме майно не було зареєстровано, а тому право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі їх будівництва.

Згідно ст. 368 ч. 3 ЦК України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 16 Закону України «Про власність» Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Приймаючи до уваги, що позивачкою та відповідачем під час сімейного життя за спільні сімейні кошти та спільною працею були побудовані сараї літера «Б», «В» та придбалися будівельні матеріали та конструктивні елементи, які були використані при будівництві, а саме бетон, шлакоблок, шифер, деревяні дошки, черепашник, то кожен з них має право на 1/2 частку будівельних матеріалів використаних при будівництві вказаних сараїв.

Позивачка просить визнати за нею право власності на ? частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які були використані при будівництві сараїв літера «Б та В», однак майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тобто позивачка має право на 1/2 частку будівельних матеріалів використаних при будівництві вказаних сараїв.

Однак відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_3 право власності на ? частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які були використані при будівництві сараїв літера Б та В, бетон, шлакоблок, шифер, деревяні дошки, черепашник, які розташовані по вул.. Я. Мудрого, 12 в с. Жилівка Новоселицького району Чернівецької області в порядку ст. 331 ЦК України.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належить судовий збір.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Квитанціями № 16950721 від 27.12.2016 року та № 0.0.777613026.1 від 01.06.2017 року позивачкою сплачено судовий збір в загальній сумі 640 грн. (шістсот сорок грн..), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10,11,16,59,60,61,208-218, 380 ЦПК України, і на підставі ст.316, 328, 331, 368, 391ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? частку домоволодіння по вул.. Я. Мудрого, 12 в с. Жилівка Новоселицького району Чернівецької області, яке складається з житлового будинку літера А, вбиральні літера Г, колодязь №1, огорожі №2-3 в порядку набуття.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які були використані при будівництві сараю літера Б, бетон, шлакоблок, шифер, деревяні дошки та при будівництві сараю літера В, бетон, черепашник, шифер, які розташовані по вул.. Я. Мудрого, 12 в с. Жилівка Новоселицького району Чернівецької області в порядку набуття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір в сумі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через місцевий Новоселицький районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.