Справа № 195/1213/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

18.08.2017 року cмт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Скрипченко Д.М., при секретарі Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Харлантієвни до Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на наступне.

Позивач у справі, у 1985 році з метою будівництва 18-квартирного житлового будинку на умовах кооперативного будівництва, за ініціативи Томаківського райвиконкому, був створений Томаківський житлового-будівельний кооператив №1 (далі- ЖБК). На підставі п.2 Статуту ЖБК, який був прийнятий на загальних зборах членів ЖБК та затверджений рішенням виконкому Томаківської районної ради народних депутатів за №161 від 24.05.1985р., створення ЖБК, реєстрація його Статуту та список членів кооперативу підлягав затвердженню Томаківським райвиконкомом. Так, відповідно до затвердженого керівництвом райвиконкому списку, позивач увійшла до складу членів даного ЖБК. Пунктом 24 Статуту було передбачено, що кошти ЖБК складаються із: вступних членських внесків, пайових внесків у розмірі 30% від вартості квартири та внесків на утримання та експлуатацію житлового будинку. При цьому, п.30 Статуту передбачено, що розмір паю члена кооперативу не може бути меншим балансової вартості відповідної квартири, яка йому надається.

Відповідно до рішення виконкому Томаківської районної ради народних депутатів Томаківського району Дніпропетровської області від 20 листопада 1985 року за №403 позивачу, як члену ЖБК, та члену її сім'ї - чоловіку ОСОБА_2 був наданий ордер на квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 21,8 кв.м, що підтверджується відповідним ордером, технічним паспортом.

У даній квартирі позивач прописалася з липня 1986 року, що підтверджується відповідним записом у Домовій книзі.

У жовтні 1990 року позивачем був повністю сплачений розмір паю за квартиру, яка їй була надана як члену ЖБК, що підтверджується відповідною довідкою від 28.04.1992р., виданою посадовою особою ЖБК, та яка засвідчена належною печаткою ЖБК.

З часу надання позивачу вищезазначеної квартири позивач постійно проживає у ній, робить поточні та капітальні ремонти, сплачує кошти за відповідні комунальні послуги.

Жодних претензій матеріального характеру по питанню проживання позивача у даній квартирі з періоду її вселення до неї, від будь-яких юридичних та фізичних осіб ніколи до неї не пред'являлось.

У поточному році позивач, бажаючи реалізувати свої права на дану квартиру, звернулася до державного реєстратора, від якого дізналася, що ті документи, які у неї є на квартиру, не є правовстановлюючими, бо відсутнє свідоцтво про право на власність.

Тому, на даний час набути право власності на квартиру у встановленому законом порядку можливо лише у судовому порядку.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 344 ч.1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Сторони у судове засідання не з'явилися, подавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивач наполягає на позовних вимогах, а відповідач проти позову не заперечує та повністю згоден з ним.

Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача та її представника, який надав до суду заяву з проханням справу розглянути за їхньої відсутності.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просять суд позов задовольнити.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач починаючи з липня 1986 року зареєстрована та фактично проживає та користується квартирою №12, яка розташована за адресою: смт.Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області по вулиці Шосейна,18.

У жовтні 2016 року у зв'язку з сімейними обставинами позивач зареєструвалася у с.Зоря Томаківського району Дніпропетровської області, але фактично продовжує проживати у вказаній квартирі.

У відповідності до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Слідуючи змісту ч.1 ст.344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Набувальна давність є юридичним фактом. Рішення суду про встановлення факту спливу строку набувальної давності не замінюватиме собою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а буде лише підставою для її проведення.

Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обовязковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст.344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Дійсно, виходячи із першої необхідної умови обєктом володіння є житлова квартира АДРЕСА_2.

На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаній квартирі. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше десяти років) володіє та користується квартирою, підтримує її в належному стані, постійно робить в ній поточний та капітальний ремонти. Оплачує всі комунальні послуги.

Із технічного паспорту на квартиру вбачається, що позивач фактично являється її власником, загальна площа якої становить 41,8 кв. м., житлова площа становить 21,8 кв.м. Відповідно до виготовленого технічного паспорту вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, будинок в якому розташована квартира та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування. Володіння позивачем квартирою не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.

Згідно експертної оцінки ринкова вартість даної квартири становить 141 515 грн.

На підставі рішення виконкому Томаківської селищної ради від 22.02.2008р. № 42, нумерацію житлового будинку за номером 16 по вул.Шосейній в смт.Томаківка змінено на номер 18.

Добросовісність володіння даним обєктом, на який поширюється строк давності підтверджується тим, що з позивачкою укладено відповідні договори на постачання комунальних послуг з енергозабезпечення електроенергією та газопостачання, строк яких перевищує позовну давність, відповідно вона сплачує і до цього часу вартість використаних послуг.

Судом встановлено, що дійсно позивач добросовісно заволоділа майном, продовжує відкрито володіти ним більш ніж 10 років, тому, в силу ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Згідно із ч.1 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до пунктів 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), норми ст. 344 Цивільного кодексу України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, отже, визнання судом права власності на нерухоме майно може мати місце з 1 січня 2011 року.

Частиною 4 статті 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно зі ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права.

Висновки суду знайшли своє підтвердження доказами, що додані до матеріалів даної справи, а саме: копіями Домової Книги; Технічного паспорта на квартиру; експертної оцінки; ордеру; витягу із Статуту ЖБК; протоколу зборів членів ЖБК; платіжних квитанцій по комунальним послугам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,5,7,60,212-215 ЦПК України, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.328, 344 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 Харлантієвни - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 Харлантієвною, право власності за набувальною давністю на житлову квартиру №12, загальною площею 41,8 кв.м, житловою площею 21,8 кв.м, що розташована у будинку №18, по вулиці Шосейна в смт.Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_3