Справа № 188/1090/17
Провадження № 2/188/523/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Лукіній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та зазначає наступне.

Рішеннями загальних зборів колективного сільськогосподарського підприємства «Троїцьке» Петропавлівського району на користь співвласників майнових паїв цього господарства було виділено майно по групах пайовиків та затверджено список майна, яке підлягає виділенню в натурі згідно Указу Президента України від 3 грудня 1999 року N 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки». Так на користь відповідача, ОСОБА_3, як члена такого КСП було виділено господарську будівлю, якій в послідуючому Троїцькою сільською радою Петропавлівського району було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1. Вищенаведений факт підтверджується актом прийому передачі матеріальних цінностей від уповноваженої особи членів КСП до відповідача.

Починаючи з осені 2006 року він за згоди відповідача провів реконструкцію вищенаведеної господарської будівлі, що розміщена за адресою : АДРЕСА_1, та саме з того часу на власний розсуд веде підприємницьку діяльність на території такої споруди, сплачує за використану електроенергію, розпоряджається земельною ділянкою наданою для її обслуговування, тобто саме з 2006 року таким нерухомим майном відкрито користується, розпоряджається та володіє.

Між ним та відповідачем жодних правочинів щодо користування, володіння чи розпорядження нерухомим майном укладено не було. В архівах сільської ради відсутні дані про належність вищенаведеного нерухомого майна іншим (третім) особам. Претензій від третіх осіб щодо правомірності користування, розпорядження та володіння таким майном до мене не поступало.

Всі комунікації в господарській будівлі ним вже встановлювались за власні кошти. За послуги комунальних та електропостачальних підприємств в результаті експлуатації господарської будівлі він розраховується особисто на протязі останніх практично дванадцяти років. Всім мешканцям проживаючим на території прилеглій до місця розташування господарської будівлі відомо про його користування таким майном на протязі останніх дванадцяти років. Але останнім часом у нього почали виникати проблеми з експлуатацією господарської будівлі , а саме через відсутність на неї правовстановлюючих документів.

Ним в 2017 році було оформлено технічний паспорт на господарську будівлю, якою він відкрито користується на протязі останніх 12 років, та встановлено її ринкову вартість. З таким пакетом документів він звернувся до реєстраційної служби Петропавлівського районної державної адміністрації у Дніпропетровській області щодо внесення його права власності на вказану вище будівлю до Єдиного Державного реєстру нерухомого майна України та видачу на його користь витягу про проведення такої реєстрації. В реєстрації йому відмовили в усному порядку та запропонували звернутись до місцевого суду для доведення мого права власності на таке майно. В Павлоградському МБТІ та Єдиному державному реєстрі відомості про права на таку господарську будівлю відсутні.

Отже для визнання за ним права власності на вищенаведену господарську будівлю, якою він постійно, відкрито та безперешкодно одноосібно користується на протязі останніх дванадцяти років, йому запропонували звернутись до нотаріальної контори для посвідчення угоди щодо її придбання, але вона ним не придбавалась, тому таку угоду посвідчити не можливо.

Також мені рекомендували звернутись до державних органів щодо введення будівлі в експлуатацію як новостворене, але у нього не має також підстав для такого звернення, адже вона існує з 1960 року та не може бути визнано новоствореним, або ж самочинно збудованим. Єдиним виходом щодо доведення мого права власності є вирішення такого питання в судовому порядку, а саме визнання права власності у відповідності до ст.. 344 ЦК України в порядку набувальної давності.

При цьому позивач , як на обгрунтування своїх позовних вимог посилається на норми ст. 344 ЦК України та п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5 відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5 враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Як ним вже було вище зазначено починаючи з 2006 року та по цей день він постійно, відкрито та безперешкодно одноосібно користується , володіє та розпоряджається господарською будівлею за адресою : АДРЕСА_1, здійснює на її території свою підприємницьку діяльність, утримує будівлю в повному розмірі, сплачує належні платежі за надання послуг електропостачання, комунальні послуги, податок на земельну ділянку, надану для її обслуговування. Про його таке користування нерухомим майном відомо всім сусідам та представникам органу місцевого самоврядування, чого жоден із цим осіб не заперечував та не перешкоджав такому користуванню. Доказом вищенаведених моїх дій є акт та довідка від органу місцевого самоврядування відповідно до якої нерухомим майном він добросовісно заволодів і продовжує ним відкрито, безперервно володіти протягом дванадцяти років, а отже має право на підставі ст. 344 ЦК України ставити питання щодо визнання права власності на таке майно на його ім'я в порядку набувальної давності.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про права будь-яких осіб щодо господарської будівлі за адресою : АДРЕСА_1, відсутні, тобто така будівля є безхазяйною, та у нього є всі підстави для набуття за ним права власності на неї, без визначення такого об'єкту нерухомого майна безхазяйним.

На підставі вищезазначеного, враховуючи ст. 344 ЦК України, висновки Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року та керуючись ст. ст. 4, 5, 15, 118, 119 ЦПК України, просить суд :

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер : НОМЕР_1, в порядку набувальної давності, право приватної власності на господарську будівлю, площею - 709,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Сторони в судове засідання не з'явилися . В своїх заявах просять суд справу заслухати у їхню відсутність.

Позивач позов підтримує . Відповідач позов визнає .

Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню .

Звертаючись до суду з даним позовом , позивач керувався нормами ст. 344 ЦК України та виходячи з доведеності позовних вимог . А саме , акцентує увагу , що з 2006 р. він добросовісно та на законних підставах , а саме за рішенням загальних зборів КСП " Троїцьке " Петропавлівського району Дніпропетровської області його мати ОСОБА_3 заволоділа нерухомим майном, а саме господарською будівлею за адресою : АДРЕСА_1 садибою , а він продовжує відкрито, безперервно володіти цією нерухомістю протягом більш, ніж десять років, а тому вважає , що позовні вимоги є законним та обгрунтованими .

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи , що у справі є Акт Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 02.06.20176 р. В даному документі зазначається , що позивач , починаючи з осені 2006 р. та по цей час вищевказану господарську будівлю використовує одноосібно , за згоди ОСОБА_3 ( матері ). Саме з цього часу він відкрито користується та володіє даної спорудою. В архівах сільської ради відсутні будь-які відомості про належність даної споруди іншим ( третім ) особам , спори щодо даного майна відсутні.

Також зазначається , що позивач провів реконструкцію спірної будівлі , на власний розсуд веде підприємницьку діяльність , сплачує кошти за використану електроенергію та ін...

В технічному паспорті на виробничий будинок виконаного керівником суб"єкта господарювання , а саме - районного комунального госпрозрахункового підприємства " Проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро " від 21.03.2017 р. зазначається , що господарська будівля АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянки 709 кв.м.

За висновком суб"єкта оціночної діяльності ( виконавець ТОВ " Приват ЮР ГРУП ) ринкова вартість вищевказаної господарської будівлі становить 169 800 грн.

Приймаючи рішення про задоволенню позову , суд виходить з наступного .

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Таким чином, в розумінні вказаної статті ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння.

У відповідності до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовиввся від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином , суд приймає до уваги, те що позивачу та відповідачу достовірно відомо про власника майна, тобто про те , що власником спірної господарської будівлі було КСП " Троїцьке " Петропавлівського району Дніпропетровської області. Мати позивача було виділено в натурі майновий пай , а саме вищевказана господарська будівля. . Дані обставини ніхто не оспорює.

Крім цього, відповідач в своїй заяві , яка надійшла до суду 28.08.2017 .2017 р. вказує , що позов визнає ( претензій не має ) . Вирішуючи питання щодо даної позиції відповідача , суд бере до увагу наступне.

Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ).

Дана позиція відповідача дає суду підставу вважати , що останній позов визнає , тобто не заперечує проти визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем . Отже , визнання позову зазначеним відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб..

Доказів визнання спадщини відумерлою відповідно до ст. 1277 ЦК України та ухвалення такого судового рішення сільрада не подала.

Таким чином , позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно ( господарську будівлю , з тамбуром та прибудовою ) надав суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню.

Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 3 , 57,88, 174,212-214 ЦПК України , ст.344 , 397 ЦК України, ст.125 ЗК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_1 право власності за набувальною давністю на господарську будівлю , площею - 709,0 кв. м, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідача звільнити від сплати судових витрат , які поніс позивач при розгляді справи .

Копію рішення невідкладно направити сторонам .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду

Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. П. Полубан