Справа № 316/410/17
Провадження № 2/316/489/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:

головуючого-судді: Вільямовській Н.О.,

при секретарі: Рябуха О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини № НОМЕР_1 , про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
До Енергодарського міського суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що у період з 03.05.1986 року по 11.05.1986 року в ході виконання службового обов`язку у складі внутрішніх військ (МВС) приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується Архівною довідкою МВС України №3/35-1152 від 14.12.2010 року, архівною довідкою МВС України №1141 від 10.07.2012 року, довідкою з в/ч НОМЕР_1 , де отримав дозу радіоактивного опромінення № Г-266084 в якій зазначено дозу радіактивного опромінювання - 45,8 рентген. Внаслідок ушкоджень здоров`я він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Отримав хвороби: Гіпертонична хвороба ІІ ступеню, кризове течіння, гіпертензивне серце, гіпертонічна агнеопатія сітківки обох очей, СН 2А, ДЕП 1-2, переважно з ВБС, патологічна забитість сонних та хребтових артерій, хронічний панкреатит, що підтверджується Окружною військово-лікарською комісією УМВС України в Запорізькій області у свідоцтві про хворобу №489 від 22.02.1996 року та випискою з історії хвороби №19888 від 14.01.2008 року, з яких вбачається що його хвороби дійсно є результатом виконання обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває глибокі моральні переживання та страждання, психологічний дискомфорт, багато часу та коштів витрачає на лікування.

Вважає, що у зв`язку з отриманням ушкодження здоров`я при виконанні службових обов`язків та отриманням інвалідності, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 100 000 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивачем подана заява про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Міністерства внутрішніх справ України Кокоркіна З.М. в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів вчинення Міністерством внутрішніх справ України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди. Вказала, що Міністерство внутрішніх справ України не є належним відповідачем по справі, так як з позивачем по справі у трудових відносинах не перебувало.

Представник відповідача Головного управління Національної гвардії України Жирін С.О. в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення, де викладена правова позиція аналогічна запереченням представника МВС України, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 Сушко С.В. в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 03.05.1986 року по 11.054.1986 року проходив службу в органах внутрішніх справ головного управління внутрішніх військ військової частини НОМЕР_1 в якості часового по охороні станції, що підтверджується копією архівної довідки та маршрутного листа (а.с.8,9,11).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , приймав участь у ліквідації наслідків аварії у 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС в період з 03.05.1986 року по 11.05.1986 року (дев`ять днів), отримав дозу радіоактивного опромінення 45,8 рентген, що підтверджується довідкою УМВС України ГУВВ військової частини НОМЕР_1 , свідоцтвом про хворобу №489 від 22.02.1996 року (а.с. 10,12).

Свідоцтвом про хворобу №489 від 22 лютого 1996 року військово-лікарської комісії УМВС України в Запорізькій області встановлено, що хвороби: гіпертонична хвороба ІІ ступеню, кризове течіння, гіпертензивне серце, гіпертонічна агнеопатія сітківки обох очей, СН 2А, ДЕП 1-2, переважно з ВБС, патологічна забитість сонних та хребтових артерій, хронічний панкреатит - пов`язані з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 11). Відповідно облікової карти доз ОСОБА_1 отримав радіацію 45,8 рентген (а.с. 12).

У відповідності до Акту огляду МСЕК № 120766 від 20.03.2007 позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково, у зв`язку із захворюваннями пов`язаними з виконанням службових обов`язків на ЧАЕС (а.с. 14).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АВ №003413 від 20.07.2009 року позивачу визначено 50% ступінь втрати професійної працездатності (а.с. 14 зворот).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем у порушення вищевказаних положень закону не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини № НОМЕР_1 наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідачів в її завданні, чи наявність підстав для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відповідача за ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Сам факт отримання ушкодження здоров`я при виконанні службових обов`язків та отримання інвалідності не є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини № НОМЕР_1 та не є підставою для відповідальності за ч.2 ст. 1167 ЦК України.

При цьому Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Національної гвардії України, Військова частина № 3042 довело в запереченні на позов відсутність своєї вини.

Крім того, відповідно до положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та інших актів законодавства України, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачені компенсації та пільги, що надаються державою за завдану шкоду і спрямовані на захист таких громадян та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини № НОМЕР_1 , про відшкодування моральної шкоди,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Енергодарський міський суд Запорізької області до апеляційного суду Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. О. Вільямовська