Провадження № 2/161/3269/17
У Х В А Л А

14 серпня 2017 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

з участю представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною заявою. Просить суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1179 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, належну ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 19 вересня 2002 року Заборольською сільською радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю № 804 з підстав, викладених в заяві.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав заяву з підстав у ній викладених. Просив заяву задовольнити.

Заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Судом при розгляді заяви встановлено, що заявником та його представником взагалі не надано доказів, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання відповідачем рішення суду, як про це вказує заявник у своїй заяві. При цьому, сам факт перебування позивача та відповідача в неприязних стосунках не свідчить про утруднення чи неможливість виконання рішення суду.

Також судом не приймається до уваги посилання заявника та його представника на ту обставину, що відповідачем лише в примусовому порядку в межах виконавчого провадження було виконане рішення суду від 04 червня 2014 року. Оскільки добровільне виконання рішення суду є правом, а не обовязком боржника. Також суду не надано жодних доказів, що відповідач умисно ухилявся від виконання рішення суду від 04 червня 2014 року. А лише вказано про таке ухилення.

Таким чином, твердження заявника та його представника, щодо обставин, викладених в заяві є лише їх особистими твердженням та припущенням, яке не підтверджується жодними доказами. А тому взагалі незрозуміло, у звязку з якими причинами необхідно забезпечити позов.

Крім того, суд звертає увагу, що заявником та його представником суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що станом на день розгляду заяви про забезпечення позову, земельна ділянка площею 0,1179 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в дійсності належить відповідачу ОСОБА_3. Оскільки копія державного акту на право приватної власності на землю від 19 вересня 2002 року, надана заявником, не є належним доказом щодо підтвердження зазначених обставин.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її постановлення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Ухвала в повному обємі складена

21 серпня 2017 року.