АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Синявському Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року,

встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Національної поліції України на свою користь 7000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що в березні 2017 року він, як журналіст Всеукраїнської газети «Правдошукач», здійснюючи журналістське розслідування, надіслав до ряду правоохоронних органів запит про надання інформації про причини службової недбалості з боку посадової особи патрульної поліції ОСОБА_2, який, виявивши за кермом транспортного засобу особу у стані наркотичного сп'яніння, не вжив заходів щодо її безумовного відсторонення від керування ( статті 260, 266 КУпАП).

Від заступника начальника управління патрульної поліції у місті Києві ЄвдокимоваД.А. він отримав відповідь від 06.04.2017 р., в якій не було надано відповіді по суті поставленого питання, що призвело до завдання йому моральних страждань. При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди він виходив з приблизної вартості мисливської зброї , яку має намір придбати для самозахисту.

В судовому засіданні 01 червня 2017 року до у часті в справі в якості співвідповідача залучено Державну казначейську службу України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що судове рішення є неповним та поверховим, не враховує матеріали справи. Питання правомірності дій відповідача не досліджувались і не розглядались судом взагалі.

В судовому засіданні представник Національної поліції України - Євчук Г.В. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Вислухавши пояснення представника відповідача, який з'явився в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що 10 квітня 2017 року позивач звернувся до Національної поліції України щодо можливих неправомірних дій заступника начальника управління патрульної поліції у місті Києві Євдокимова Д.А. при розгляді його листа. На дану заяву ОСОБА_1 Департаментом патрульної поліції України 15.05.2017 р. була дана відповідь.

Посилаючись на те, що дії відповідача щодо порушення Закону України «Про звернення громадян» не визнавались протиправними, а також на відсутність доказів причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Загальні підстави відповідальності за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до преамбули Закону України "Про звернення громадян" цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 24 цього Закону особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну, або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Відповідно до ст. 25 цього Закону у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов'язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв'язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку.

Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Національної поліції України, прокуратури міста Києва, Генеральної прокуратури України з повідомленням про те, що 15 березня 2017 року о 17 год. 50 хвилин в м. Києві по проспекту Правди, 92 інспектором патрульної поліції роти №7 батальйону №2 управління патрульної поліції в м. Києві лейтенантом поліції ОСОБА_2 було виявлено громадянина ОСОБА_5, який керував автомобілем з ознаками наркотичного сп'яніння. При цьому інспектором патрульної поліції було складено протокол, у вказаної особи було вилучено посвідчення та всупереч положенням ст. 260, 266 КУпАП дозволено рух транспортним засобом. При цьому позивач вимагав проведення службового розслідування та притягнення ОСОБА_2 до відповідальності.

На вказане звернення ОСОБА_1 отримав відповідь заступника начальника управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Євдокимова Д.А. від 06.04.2017 р. №7956/41/11/02-2017.

Як вбачається зі змісту вказаної відповіді, в ході проведеної перевірки факт можливих неправомірних дій з боку працівників патрульної поліції УПП у м. Києві ДПП не знайшов свого підтвердження.

При цьому вказана відповідь не містила жодної інформації з приводу поставленого питання: чому при виявленні особи, яка керувала автомобілем з ознаками наркотичного сп'яніння, у відповідності до положень ст. 266 КУпАП поліцейським не було здійснено її відсторонення від керування цим транспортним засобом?

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

По справі не заявлено позовних вимог до Департаменту патрульної поліції, який згідно Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73, є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має печатки із зображенням Державного Герба України, інші печатки та штампи, про визнання дій при розгляді звернення неправомірними.

Обґрунтувань незаконності дій Національної поліції України при розгляді звернення позивача позовна заява не містить. При цьому доказів наявності в діях вказаного відповідача неправомірної поведінки, яка мала б своїм наслідком відшкодування моральної шкоди, суду надано не було.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді

Справа №757/23149/17-ц

Апеляційне провадження: № 22-ц/796/9618/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.