Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1213/17
Провадження №: 2/332/655/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Безлер Л.В., при секретарі Жечевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про зняття з реєстрації місця проживання дитини, реєстраціє її місця проживання без згоди батька, визначення місця проживання дитини з матір'ю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з житлової площі за адресою: АДРЕСА_2, та реєстрацію місця її проживання за адресою: АДРЕСА_3, без згоди батька ОСОБА_2

У позовній заяві вказує те, що з 28.08.2010 року вона та відповідач ОСОБА_2 перебували у законному шлюбі, від цього шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Через складнощі у відносинах сімейне життя між ними не склалось. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2016 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня донька залишилась проживати з нею. Разом із тим малолітня ОСОБА_2 зареєстрована за адресою, де проживає відповідач: АДРЕСА_2.

За зверненням відповідача Розпорядженням голови райадміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 10.11.2016 року за № 557р, ОСОБА_2 встановлено такий графік спілкування з дитиною: один день на тиждень з 16-00 до 20-00, та двічі на місяць з 10-00 до 10-00 години неділі, а також 10 днів на оздоровлення дитини в літній період.

На даний час вона бажає зареєструвати дитину за адресою свого фактичного місця проживання, у зв'язку з чим їй необхідно попередньо зняти дитину з реєстрації за минулою адресою.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити, визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1, надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлової площі за адресою: АДРЕСА_2, та на реєстрацію її місця проживання разом з матір'ю ОСОБА_1 на житлову площу за адресою: АДРЕСА_3, без згоди батька ОСОБА_2.

Позивач та її представник у судове засідання, призначене на 05.09.2017 року, не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю та проти задоволення вказаних вимог не заперечував.

Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району в судове засідання, призначене на 05.09.2017 року не з'явився, у судовому засіданні 29.08.2017 року пояснив, що комісія з питань захисту дитини районної адміністрації міської ради дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір'ю та заперечує проти зняття з реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_3, оскільки це порушує права дитини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 28.08.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у законному шлюбі, від цього шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Через складнощі у відносинах сімейне життя між ними не склалось. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2016 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня донька залишилась проживати з позивачем. Разом з тим малолітня ОСОБА_2, зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2, де проживає відповідач.

Наведені обставини підтверджуються дослідженими в процесі розгляду справи письмовими доказами, копії яких містяться у матеріалах справи: паспортом громадянина України на ім'я ОСОБА_1, свідоцтвом про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 від 08.12.2011 року, виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, ордером №103 серії Г на житлову площу в гуртожитку, довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Крім того, вказані обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України - не підлягають доказуванню.

Згідно з положень ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відповідності до приписів пункту 24 Постанови пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»: з'ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов; у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 7 Сімейного кодексу України: правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття; малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років; сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами; кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Законами України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст. 14 Сімейного кодексу України: сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу; якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.150 Сімейного кодексу України:

- сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього ; кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків;

- батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей; предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини;

- виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці

У відповідності до ч. 1 ст. 160, ч. ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України: місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення; дитина не може бути передана для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтями 3, 9, 18 Міжнародної Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено:

- Стаття 3 (ч. 1) - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини;

- Стаття 9 (ч. 1) - держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини;

- Стаття 18 (ч. 1) - батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У принципі № 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Приймаючи до уваги наведені вище положення чинного в України законодавства - в процесі розгляду та вирішення справи по суті орган, що вирішує спір, повинен керуватися, насамперед, як найкращими інтересами дитини та враховувати ставлення кожного з батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: наявність у батьків самостійного доходу, можливість забезпечити необхідні для зростання, виховання та розвитку дитини соціальні та житлово-побутові умови, відсутність шкідливих звичок, позитивні характеристики, рекомендації фахівців в області соціальної психології та педагогіки тощо.

Відповідно до наданого до суду висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району (як органу опіки та піклування), вирішено вважати доцільним визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.(а.с.59).

Враховуючи вищенаведене,а також визнання позову ОСОБА_2, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із матір'ю ОСОБА_1

Розглядаючи позовні вимоги в частині надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_3, та реєстрації її місця проживання без згоди батька, суд враховує наступне.

Правовий режим реєстрації фізичних осіб під час зміни місця їх проживання або перебування регулюються Конституцією України Цивільним та Сімейним кодексами України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України - кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 29 Цивільного кодексу України визначено, що - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово; місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно приписів ч. 1 ст. 160 СК України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У відповідності до положень ст.ст. 3, 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрацією є - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції; щодо осіб, які не досягли 14-річного віку, обмежується вільний вибір місця проживання.

Відповідно до довідки Управління у справах дітей відділу Комунарського району Запорізької міської ради ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3, не проживає, а лише хоче зареєструвати дитину за вказаною вище адресою (а.с.58).

Даних про власника вищевказаного житлового приміщення позивачем суду не надано.

Місцем проживання ОСОБА_1 у позові зазначено АДРЕСА_1. Також за даними відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ОСОБА_1 проживає за вказаною у позові адресою (а.с.58).

Згідно з даними паспорта громадянина України ОСОБА_1 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 ( а.с.4 зворотній бік).

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України вд 27.02.1991 року 3789-Х11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей.

Враховуючи вищевикладене, а також заперечення представника Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району щодо надання дозволу на зняття малолітньої ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, та здійснення реєстрації місця її проживання за адресою: АДРЕСА_3, суд приходить до висновку що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки суперечать закону та порушують права, свободи та інтереси малолітньої дитини.

Керуючись ст.10,15,60,88,212-,215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.В. Безлер