справа № 492/825/17
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________
21 серпня 2017 року м.Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Гусєвої Н.Д.,
при секретарі судового засідання - Рябчук О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на нерухоме майно та визнання права власностіна нерухоме майно, -
Позивач звернувся до суду до відповідача з позовом, вимоги якого в подальшому уточнив про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, звернення стягнення на нерухоме майно та визнання права власностіна нерухоме майно, посилаючись на те, що 17 липня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого відповідач позичив у позивача 250000,00 доларів США, що на день укладення договору веквіваленті становило 2929925,00 грн. на строк до 01 травня 2017 року. Позивач повністю та в строки виконав свої зобов'язання за вищевказаним договором позики, однак відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Також, 17 липня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений інвестиційний договір, згідно умов якого сторони дійшли згоди спільно здійснити інвестиційний проект з будівництва житлового будинку з прилеглими господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0743 га та відповідач здійснив інвестицію на суму 200000 доларів США на будівництво зазначеного нерухомого майна. Позивач та відповідач після виконання своїх зобов'язань отримали кожний у власність ? частину зазначеного нерухомого майна. Відповідно до зазначеного договору позики у випадку неповернення відповідачем суми позики позивач має право вимагати від відповідача передачі в рахунок погашення боргу за позикою будь-якого майна, вартість якого не буде перевищувати суми позики. Так як відповідач ухиляється від добровільного повернення позики, то позивач просив суд стягнути з відповідача борг за договором позики у сумі 6500000,00 грн., еквівалент за курсом НБУ на день звернення до суду складає 250000 доларів США, звернути стягнення на належне відповідачу вищезазначене майно в рахунок погашення боргу за договором позики та визнати за позивачем право власності на зазначене нерухоме майно.
В судовому засіданні представник позивача уточнив заявлені вимоги та просив суд звернути стягнення на належне відповідачу вищезазначене майно в рахунок погашення боргу за договором позики та визнати за позивачем право власності на зазначене нерухоме майно. Так як відповідач та його представник не з'явилися в судове засідання представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлялися належним чином, однак до суду не з'являлися, клопотання про розгляд справи у їх відсутність не подавали, про причини неявки суд не повідомляли.
Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, про що заявив у судовому засіданні, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до договору позики від 17 липня 2014 року, ОСОБА_2 (а.с. 39-42), що є відповідачем по справі, позичив у ОСОБА_1 (а.с. 4-7), позивача по справі, грошові кошти в сумі 250000,00 доларів США, в гривневому еквіваленті 2929925,00 грн., які повинен був повернути позивачу строк до 01 травня 2017 року. Згідно п. 4.2 зазначеного договору у разі, якщо позичальник не поверне суму позики у зазначений в договорі строк, позикодавець має право вимагати від Позичальника передачі в рахунок погашення боргу за позикою будь-якого майна, вартість якого не буде перевищувати суми позики (а.с. 3, 68).
Згідно інвестиційного договору від 17 липня 2014 року, укладеному між позивачем та відповідачем, сторони домовилися спільно діяти з метою реконструкції житлового будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,0743 га, кадастровий номер НОМЕР_2, будівельна адреса: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_2, відповідачу по справі, що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 14.07.2014р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В.; витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії НОМЕР_4, серії НОМЕР_3 від 14.07.2014р., виданими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В.; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_5 від 13.02.2017р., виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В. (а.с. 26-28, 29-31, 32, 33-35, 36, 37-38). Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 зазначеного договору інвестицією позивача були грошові кошти в сумі 200000 доларів США, що були спрямовані на реконструкцію житлового будинку; інвестицією відповідача був зазначений житловий будинок, вартість інвестиції оцінена в 200000 доларів США. Згідно п. 4.3 зазначеного договору після виконання своїх інвестиційних зобов'язань та реалізації Інвестиційного проекту сторони отримують у власність по ? частині триповерхового житлового будинку з двоярусною мансардою, нежитловими приміщеннями та паркінгом, розташованого на земельній ділянці площею 0,0743 га, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1.
Як вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок з нежитловими приміщеннями та паркінгом АДРЕСА_1 зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці 0,0743 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Водночас, ч. 2 зазначеної статті дає учасникам правовідносин право визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Судом встановлено, що сторони, укладаючи договір позики, погодили його істотні умови, в тому числі визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти про що відображено у тексті договору позики та ґрунтується на положеннях ч. 2 ст. 533 ЦК України. Крім того, відповідно до п. 3.4, п. 3.5 Договору позики відповідач зобов'язався повернути позивачу позику у строк до 01 травня 2017 року шляхом передачі готівки із рук в руки в м.Арциз Одеської області.
Доказів, які б спростували вищезазначене відповідачем суду не надано.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, не виключається можливість звернення стягнення на майно шляхом передачі позикодавцю права власності на майно позичальника в рахунок виконання зобов'язань за рішенням суду, оскільки зазначеною нормою передбачено задоволення вимог позичальника шляхом набуття права власності на майно, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено законодавством та договором.
З обставин справи вбачається, що виконання зобов'язання за договором позики також забезпечене передачею в рахунок погашення боргу за позикою будь-якого майна, вартість якого не буде перевищувати суми позики іпотекою, згідно умов п. 4.2. договору позики. Право вибору способу задоволення вимог позичальника, визначених договором позики, належить позичальнику.
Суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на нерухоме майно відповідають вимогам закону, умовам договору та підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є договори.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.
Стаття 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлює, що об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно.
Згідно з ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності.
У судовому засіданні встановлено, що згідно з п. 4.3 Інвестиційного договору після виконання своїх інвестиційних зобов'язань та реалізації Інвестиційного проекту сторони отримують у власність по ? частині триповерхового житлового будинку з двоярусною мансардою, нежитловими приміщеннями та паркінгом, розташованого на земельній ділянці площею 0,0743 га, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1.
Оскільки позивач проінвестував реконструкцію зазначеного нерухомого майна, відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», на підставі п. 4.3.1. Інвестиційного договору має право володіти, користуватися і розпоряджатися ? частиною об'єкту та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, тобто об'єкти та результати інвестицій є власністю інвестора, з огляду на що позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, суд вважає, що викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження та приходить до однозначного висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно відповідають вимогам закону, умовам договору та підлягають задоволенню.
На підставі ст. ст. 11, 16, 192, 328, 524, 526, 533, 1046, 1047, 1049, ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 3, 4, 6, 10, 11, 15, 30, 57-60, 158, 169, 208-209, 212-215, 224-226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
В рахунок погашення боргу за договором позики від 17 липня 2014 року, укладеним між ОСОБА_1(ОСОБА_1) та ОСОБА_2, в розмірі 250000 (двісті п'ятдесят тисяч) доларів США, вгривневому еквіваленті на день звернення до суду 6500000 (шість мільйонів п'ятсот тисяч) гривень 00 копійокзвернути стягнення на нерухоме майно: ? частину садибного (індивідуального) житлового будинку з нежитловими приміщеннями та паркінгом загальною площею 3438 кв.м., позначений в технічному паспорті від 18 травня 2015 року літ. «А», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на земельній ділянці 0,0743 га, кадастровий номер НОМЕР_2.
Визнати за громадянинм Латвії ОСОБА_1(ОСОБА_1), (ІПН: НОМЕР_1) право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з нежитловими приміщеннями та паркінгом загальною площею 3438 кв.м., позначений в технічному паспорті від 18 травня 2015 року літ. «А», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на земельній ділянці 0,0743 га, кадастровий номер НОМЕР_2.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.