АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника відповідача

ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 40.29-34/425 від 29.09.2006 в сумі 2 360 426 грн. 36 коп., обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачі не виконують належним чином зобов'язань за кредитним договором та договором поруки, в наслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає достроковому стягненню з відповідачів в солідарному порядку (а.с. 2-4).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 40.29-34/425 від 29.09.2006 в сумі 2 360 426 грн. 36 коп., а також судовий збір у розмірі 3 654 грн. В частині вимог до ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 120-125).

В апеляційній позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови в стягненні заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення даних вимог. Вказує, на те, що висновок суду про припинення поруки у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди є необґрунтованим, оскільки з останнім було укладено договір про внесення змін до договору поруки за умовами якого поручитель погодився із сумою зобов'язання боржника та новим терміном повернення кредиту (а.с. 130-133).

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 24.03.2016 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 172, 173).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.06.2016 зупинено провадження у даній справі, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 753/7239/16-ц (провадження № 2/753/4490/16) за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору від 10.10.2012 про внесення змін до договору поруки № 02-10/2718 від 29.09.2006, яка перебуває в провадженні Дарницького районного суду м. Києва (а.с. 212, 213).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.07.2017 відновлено провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду (а.с. 225, 226).

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржено позивачем лише в частині відмови у задоволенні вимог до відповідача ОСОБА_3, як поручителя. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи у справі судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з встановлення факту припинення поруки, а відтак відсутності законних підстав для солідарного стягнення суми заборгованості з боржника і поручителя, а тому визнавши доведеним факт наявності заборгованості стягнув її лише з боржника.

Висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості з поручителя у зв'язку з припиненням поруки, є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.09.2006 між позивачем та ОСОБА_5 укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 40.29-34/425.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору позивач зобов'язався надати ОСОБА_5 грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового характеру використання (надалі - Кредит) на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п. 1.1.1 Кредитного договору надання Кредиту повинно було здійснюватися окремими частинами (траншами) зі сплатою 13,00% річних та комісії за відкриття позичкового рахунку в розмірі 1,0 відсотка від суми максимального ліміту на день видачі кредиту, в межах максимального ліміту заборгованості до 204 000 доларів США.

Пунктом 1.1.2 Кредитного договору встановлено кінцевий термін погашення всіх траншів Кредиту до 28.09.2013.

Згідно п. 1.3 Кредитного договору в якості забезпечення ОСОБА_5 виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги кредитор (позивач) укладає в день укладення Кредитного договору з ОСОБА_3 договір фінансової поруки.

29.09.2006 між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 02-10/2718.

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки поручитель зобов'язався перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку, передбачених кредитним договором.

Згідно із п. 2.1 Договору поруки зміст забезпеченого порукою зобов'язання, його розмір, строк та порядок виконання становлять: повернення кредиту в сумі 204 000,00 доларів США, з порядком погашення заборгованості за кредитом, визначеним в договорі, яким обумовлене основне зобов'язання з кінцевим терміном погашення кредиту до 29.09.2013, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов'язання; сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13 процентів річних та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені Кредитним договором; сплата можливої неустойки (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, що визначені Кредитним договором.

25.06.2009 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до Кредитного договору, якою збільшено максимальний ліміт заборгованості до 209 080 доларів США 53 центів та встановлено інший кінцевий термін повернення всіх траншів кредиту - до 28.09.2018.

У зв'язку із внесенням змін до Кредитного договору між банком та відповідачами 25.06.2009 було укладено відповідний Договір про внесення змін до Договору поруки № 02-10/2718 від 29.09.2006, яким змінено зміст забезпеченого порукою зобов'язання на наступний: повернення позичальником траншів кредиту, що надаватимуться в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 209 080 доларів США 53 центів з порядком погашення заборгованості за кредитом, визначеним Кредитним договором, з кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту до 28.09.2018, а також дострокового погашення у випадках, передбачених Кредитним договором; сплата процентів за користування кредитом, наданим відповідно до Кредитного договору, в розмірі 13% річних та комісій, визначених Кредитним договором; сплата можливих штрафних санкцій, визначених Кредитним договором; відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимог за Кредитним договором та збитків, завданих порушенням Кредитного договору; інші витрати на здійснення забезпеченої порукою вимоги.

10.10.2012 між банком та позичальником було укладено Договір про внесення змін № 2 до Кредитного договору (надалі - Договір № 2), яким: змінено валюту Кредиту та переведено суму Кредиту 160 208 доларів США 03 центи разом із нарахованими та простроченими процентами в сумі 37 103 долари США 09 центів в гривню за курсом 8,75 грн. за 1 долар США, що станом на дату укладення Договору № 2 загалом становило 1 608 085 грн. 63 коп. Зміна валюти кредиту здійснюється шляхом рефінансування наявної на дату укладення цього Договору № 2 заборгованості за Кредитним договором (окрім нарахованих пені та штрафів) (п. 1.1 Договору № 2); встановлено максимальний ліміт кредитування на рефінансування наявної на дату укладення Договору № 2 заборгованості за Кредитним договором (окрім нарахованих пені та штрафів) в сумі 1 608 085 грн. 63 коп. (п. 1.2 Договору № 2); змінено кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом до 09.10.2032 (п. 1.4 Договору № 2); встановлено, що, починаючи з 01.10.2022 процентна ставка за користування кредитом є плаваючою (змінною) та її загальний розмір визначається як сума базової процентної ставки кредитування та маржі в розмірі 1,00 (одна ціла) процентів річних (п. 1.5.2 Договору № 2); максимальний можливий розмір плаваючої процентної ставки за користування кредитом встановлено в розмірі не більшому, ніж 27% річних (п. 1.5.2.3 Договору № 2).

Банк і позичальник уклавши без відома та згоди поручителя Договір № 2 від 10.10.2012, суттєво збільшили обсяг відповідальності останнього, зокрема:

- здійснено рефінансування заборгованості за Кредитним договором та кредит визначено як сукупність безпосередньо суми залишку по тілу Кредиту разом із нарахованими та простроченими процентами (п. 1.1 Договору № 2);

- змінено валюту кредиту та встановлено максимальний ліміт кредитування на рефінансування наявної на дату укладення Договору № 2 заборгованості за Кредитним договором (окрім нарахованих пені та штрафів) в сумі 1 608 085 грн. 63 коп. (п. 1.2 Договору № 2);

- встановлено, що, починаючи з 01.10.2022 процентна ставка за користування кредитом є плаваючою (змінною) та її загальний розмір визначається як сума базової процентної ставки кредитування та маржі в розмірі 1,00 (одна ціла) процентів річних (п. 1.5.2 Договору № 2);

- максимальний можливий розмір плаваючої процентної ставки за користування Кредитом встановлено в розмірі до 27% річних (п. 1.5.2.3 Договору №2);

- збільшено строки погашення заборгованості за кредитом та строки сплати процентів за користування кредитом з 28.09.2018 до 09.10.2032 (включно).

У відповідності до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Правову позицію щодо припинення договору поруки у зв'язку із зміною обсягу зобов'язання висловив Верховний Суд України в постанові у справі № 6-20цс11 від 21.05.2012, згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору.

Крім того, подібна позиція висловлена в постановах ВСУ від 21.05.2012 у справі № 6-18цс11 та від 18.06.2012 у справі № 6-73цс12.

Тобто, змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

Також, слід звернути увагу на те, що іншим важливим моментом припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, що потребує з'ясування, є форма вираження згоди поручителя на зміну зобов'язання, забезпеченого порукою.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, то, як зазначалося вище, істотними умовами договору поруки є обов'язкове посилання на основне зобов'язання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобов'язання, забезпеченого порукою, тягне і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору поруки. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК України щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись виключно в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку ВСУ (постанова від 05.06.2013 у справі № 6-43цс13) згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

У зв'язку із цим, враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст. 207 ЦК України, допустимо, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі тощо), головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя.

Слід наголосити, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що поручитель був обізнаний про підвищення відсоткової ставки по кредиту, збільшення періоду кредитування тощо та надав свою згоду на таке підвищення.

Таким чином, встановивши, що відбулась зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про припинення поруки та, як наслідок, відсутність належних правових підстав для стягнення заборгованості з поручителя.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував наявність укладеного між банком і поручителем договору від 10.10.2012 про внесення змін до договору поруки не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач не вказував на наявність укладеного між банком і поручителем договору від 10.10.2012 про внесення змін до договору поруки і свої вимоги наявністю цього факту не мотивував. Також і під час розгляду справи судом першої інстанції позивач жодним чином не згадував про існування такого договору. Фотокопія договору від 10.10.2012 була надана банком лише разом з апеляційною скаргою, тобто суд першої інстанції був позбавлений можливості належним чином оцінити цей доказ.

Розглянувши справу суд першої інстанції дотримався принципів змагальності і диспозитивності і розглянув справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а тому, з урахуванням вимог ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку тим доказам, які, без жодних поважних причин, не були надані позивачем до суду першої інстанції.

При цьому, також необхідно зауважити, що заперечуючи факт підписання і відповідно укладення договору від 10.10.2012 про внесення змін до договору поруки поручитель ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним вказаного договору. У межа вказаної справи судом була призначена судова почеркознавча експертиза на вирішення якої було поставлено питання про те чи відповідає дійсності підпис ОСОБА_3 на договорі від 10.10.2012 про внесення змін до договору поруки та чи виконаний він ОСОБА_3 чи іншої особою.

Вказана експертиза не була проведена у зв'язку з ненаданням ПАТ «Укрсоцбанк» ні суду, ні на вимогу експерта оригіналу договору від 10.10.2012 про внесення змін до договору поруки № 02-10/2718 від 29.09.2006.

З наведеного вбачається, що надана банком разом з апеляційною скаргою електрофотокопія договору від 10.10.2012 про внесення змін до договору поруки (навіть не завірена печаткою банку), наразі не може бути визнана належним і допустимим доказом, який з поважних причин не був наданий суду першої інстанції.

Підсумовуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке спрямоване на захист майнових інтересів поручителя.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В.Крижанівська