АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

[1]

31 серпня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів -Українець Л.Д., Чобіток А.О.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року,

встановила:

у жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, витребувати на її користь спірну квартиру та просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне майно.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_5, яка не була стороною у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм роцесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, позивач посилалась на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки предметом позову є витребування вказаної квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття вказаних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру із порушенням норм матеріального та процесуального права та не враховано її інтересів. Зазначала, що відповідно до договору позики від 31 березня 2016 року ОСОБА_4 взяв у неї в борг грошові кошти в розмірі 992 100 грн. для купівлі квартири АДРЕСА_1, а відповідно до іпотечного договору від 31 березня 2016 року спірну квартиру було передано апелянту в іпотеку. Також ОСОБА_5 зазначала, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх зобов'язань перед нею, що призвело до виникнення в неї наміру звернути стягнення на іпотечне майно - спірну квартиру, а таму вважає що накладення арешту на квартиру порушує її права. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали.

В ст. 151 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. №9 дано роз'яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

В даному випадку, предметом розгляду справи є визнання недійсним договору купівлі-продажу, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. В січні 2017 року позивач подала заяву про зміну підстав та збільшення позовних вимог, в якій просила визнати неукладеним договір про задоволення вимог іпотеко держателя від 03 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 20 жовтня 2015 року та витребувати на користь ОСОБА_1 спірну квартиру.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, оскільки звернення стягнення на спірну квартиру призведе до зміни власника майна, тоді як предметом позову є витребування його на користь позивача.

Таким чином, при постановленні ухвали судом першої інстанції було дотримано норм процесуального права і постановлену ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ справи 761/37887/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8870/2017

Головуючий у суді першої інстанції:Осаулов А.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.