Справа №487/2112/17 29.08.2017 290817 29.08.2017
Провадження №22-ц/784/1853/17 Головуючий по першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Лівшенку О.С.,

за участю представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

ОСОБА_4

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и л а

13 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області ( далі відділ ДВС) про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що у провадженні відділу ДВС перебувало виконавче провадження №51503202 відкрите на підставі виконавчого листа виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі №489/7554/15-ц про стягнення з неї на користь ПАТ «Правекс банк» заборгованості за кредитним договором.

23 червня 2016 року головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року заочне рішення на виконання якого було відкрито виконавче провадження скасовано, а справу призначено до нового розгляду.

За таких обставин вона звернулася до відділу ДВС з заявою про скасування арешту.

Проте її заява проігнорована, в звязку з тим, що 26 січня 2017 року дане виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у звязку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду.

Посилаючись на те, що належне їй рухоме та нерухоме майно обтяжено арештом на виконання рішення суду, яке вже скасовано, позивач просила зняти арешт з належного їй на праві власності майна.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ «Правекс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в солідарному порядку з боржників на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 49057 доларів США 59 центів.

22 березня 2016 року ПАТ «Правекс Банк» отримав виконавчі листи та предявив їх до виконання до Заводського відділу ДВС.

Даним відділом ДВС відкрито виконавче провадження №51503202, в рамках якого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 червня 2016 року накладено арешт на все майно, яке належить боржникові ОСОБА_6 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить їй ( а.с. 9).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року заочне рішення від 22 лютого 2016 року по справі за позовом ПАТ «Правекс банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку ( а.с.4).

03 лютого 2017 року позивач звернулася з заявою до відділу ДВС м. Миколаєва щодо повернення вказаного виконавчого листа до суду та скасування арешту, який накладений на все її рухоме та нерухоме майно ( а.с 6,7).

Із листа Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 14 березня 2017 року №4958/14.24-41/1 вбачається, що постановою державного виконавця від 26 січня 2017 року закінчено виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки виконавчий збір та витрати на виконавче провадження не стягнуто, державним виконавцем 26 січня 20217 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, які виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»( а.с.5).

За такого, у відповідності до вимог ст.40 цього Закону відсутні підстави для зняття арешту з належного позивачеві майна.

Відповідно до ч.1, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент звернення позивача з позовом) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі виявлення порушень порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до розяснень, викладених у частині 1 пункту 1Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» ( далі Постанова), у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У п.2 Постанови зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04.11.2010 року № 2677-VI).

Із розяснень, викладених у п.5 Постанови вбачається, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку передбаченому розділом УII ЦПК України. Інші особи, які є власниками ( володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст.60 ( в даний час ст.59) Закону України «Про виконавче провадження».

У звязку з цим, боржник не може предявити такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та за законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі предявлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті виконавчого провадження на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

У даному випадку позивач є боржником за виконавчим провадженням №51503202.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки позивач є стороною виконавчого провадження, то питання зняття арешту повинно бути предметом розгляду в порядку передбаченому розділом VІІ ЦПК України щодо оскарження дій або бездіяльності державного виконавця.

Суд на зазначені обставини уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України судові рішення підлягають скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст. ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За викладених обставин, колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмету заявленого позову, дійшла висновку про невідповідність вимогам закону рішення суду першої інстанції, а тому його слід скасувати із закриттям провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо підстав закінчення виконавчого провадження є аналогічними доводам, викладеним в обґрунтування позовних вимог і не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в даному випадку правомірність прийнятого державним виконавцем рішення не перевіряється.

Твердження апелянта про виконання рішення суду в добровільному порядку не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновок суду в межах заявлених вимог та фактичних обставин справи.

Керуючись п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.303, 307, 310, 315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про зняття арешту з майна - закрити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

ОСОБА_7