АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/8927/15-ц Головуючий суддя І інстанції Сілантьєва Е. Є.
Провадження № 22-ц/790/4819/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із трудових
правовідносин про поновлення на роботі
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Кружиліної О.А., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф», треті особи: Міністр економічного розвитку і торгівлі, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про поновлення на роботі, визнання недійсними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого значив, що наказом Міністерства промислової політики України № 67-Д від 25 вересня 2014 року на нього було покладено виконання обов'язків генерального директора державного підприємства «Державний проектний інститут «Діпроверф» (далі - ДП «ДПІ «Діпроверф») з 26 вересня 2014 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року Міністерство промислової політики України реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку України) № 144-п від 21 вересня 2015 року його було увільнено від виконання обов'язків директора ДП «ДПІ «Діпроверф», а наказом Мінекономрозвитку України № 145-п від 21 вересня 2015 року генеральним директором було призначено ОСОБА_2 Посилаючись на те, що в зв'язку з виконанням обов'язків генерального директора більше ніж два місяці він має вважатися затвердженим на цій посаді, його звільнення відбулось у період тимчасової непрацездатності, а призначення ОСОБА_2 на посаду, яка не була вакантною, ОСОБА_1 просив визнати недійсними та скасувати наказ Мінекономрозвитку України № 144-п від 21 вересня 2015 року про його увільнення від виконання обов'язків директора ДП «ДПІ «Діпроверф», наказ Мінекономрозвитку України № 145-п від 21 вересня 2015 року про призначення генеральним директором ОСОБА_2, поновити його на посаді генерального директора ДП «ДПІ «Діпроверф», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 21 вересня 2015 року.

Представники Мінекономрозвитку України та ДП «ДПІ «Діпроверф» проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на посаду генерального директора ДП «ДПІ «Діпроверф» ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не призначався, наказом № 144-п від 21 вересня 2015 року позивача увільнено від виконання обов'язків керівника підприємства, він продовжує перебувати у трудових відносинах з ДП «ДПІ «Діпроверф» обіймаючи посаду заступника генерального директора, а тому відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що наказом № 115 від 09 вересня 2014 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника генерального директора з економічних питань ДП «ДПІ «Діпроверф».

Наказом Міністерства промислової політики України № 67-Д від 25 вересня 2014 року на позивача було покладено виконання обов'язків генерального директора ДП «ДПІ «Діпроверф» з 26 вересня 2014 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року Міністерство промислової політики України реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Наказом Мінекономрозвитку № 208 від 2 березня 2015 року оголошено конкурсний відбір керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки, що належить до сфери управління Мінекономрозвитку, зокрема, на посаду генерального директора ДП «ДПІ «Діпроверф», яким встановлено, що заяви від осіб, які виявили бажання взяти участь у конкурсному відборі, приймаються протягом 30 календарних днів після оприлюднення оголошення про проведення конкурсного відбору на посаду, що стала вакантною. Інформація про оголошення конкурсу була розміщена на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку та оприлюднена в газеті «Урядовий кур'єр» від 12 березня 2015 року № 45.

Згідно з наказом Мінекономрозвитку від 5 березня 2015 року № 220 утворено постійно діючу комісію для проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки та визначення претендентів на посади керівників особливо важливих для економіки підприємств, що належить до сфери управління Мінекономрозвитку та затверджено Порядок роботи комісії. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року № 408-р «Деякі

питання управління Міністерством економічного розвитку і торгівлі об'єктами державної власності», постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року № 94 «Про реорганізацію Міністерства промислової політики», Мінекономрозвитку є органом управління ДП «ДПІ «Діпроверф» та здійснює функції щодо призначення його керівника.

На підставі наказу Мінекономрозвитку України № 144-п від 21 вересня 2015 року ОСОБА_1 увільнено від виконання обов'язків генерального директора ДП «ДПІ «Діпроверф», а наказом Мінекономрозвитку України № 145-п від 21 вересня 2015 року за результатами конкурсного відбору генеральним директором вказаного підприємства призначено ОСОБА_2

Відповідно до ст.. 23 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні контракту. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи (ст. 24 КЗпП).

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2013 року № 818, призначення на посаду керівника державного підприємства відбувається за погодженням з головою місцевої державної адміністрації.

Встановивши, що відповідного погодження кандидатури ОСОБА_1 на посаду генерального директора ДП «ДПІ «Діпроверф» не відбулося, на вказану посаду у встановленому законом порядку позивача призначено не було, контракт з ним не укладався, позивач продовжує працювати на посаді заступника генерального директора з економічних питань ДП «ДПІ «Дніпроверф, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що увільнення від виконання обов'язків не є звільненням в розумінні КЗпП України, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на посаді генерального диктора фактично буде його призначенням без дотримання встановленого порядку, а відтак відсутні правові та фактичні підстави для задоволення позову.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді О.А. Кружиліна

Н.П. Пилипчук