АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Яремка В.В.,

секретар Чубрей І.І.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, треті особи Михайлівська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 червня 2017 року,

встановила:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила визнати недійсним та скасувати заповіт, складений 4 грудня 2003 року ОСОБА_6, посвідчений Михайлівською сільською радою Глибоцького району, зареєстрованого в реєстрі за №50.

Посилалася на те, що позивачка є дружиною покійного ОСОБА_6, який помер 13 лютого 2014 року.

Після звернення до нотаріуса 17 березня 2016 року із заявою про прийняття спадщини, вона дізналася про складений ОСОБА_6 4 грудня 2003 року заповіт.

Вважає, що ОСОБА_6 вказаний заповіт не підписував. Посвідчення такого заповіту за межами місця проживання заповідача свідчить про те, що заповіт є підробленим.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 червня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено про те, що ОСОБА_6 спірний заповіт не підписував.

Такі висновки суд першої інстанції є правильними.

Так, відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1257 ЦК України визначено підстави та порядок визнання заповіту недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 48 ЦК України недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Згідно статті 545 ЦК УРСР недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому.

Якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах.

Статтями 544 ЦК УРСР та 1254 ЦК України передбачено підстави та порядок скасування та зміни заповіту.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 4 грудня 2003 року ОСОБА_6 склав заповіт. Відповідно до його умов все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право законом заповів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рівних долях (а.с.5).

13 лютого 2014 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ №131104 (а.с.6).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своєчасно прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 шляхом подачі відповідних заяв в нотаріальну контору ( а.с. 93, 94).

З висновку експерта від 27 квітня 2017 року №306-к вбачається, що в звязку з великою варіаційністю зразків підпису ОСОБА_6 та малою кількістю його зразків підписів максимально наближених до дати складання досліджуваних документів, відповісти на питання: «Чи залишений рукописний підпис в заповіті від 4 грудня 2003 року ОСОБА_6?» не виявилось можливим.

В звязку з великою варіаційністю зразків підпису ОСОБА_6 та малою кількістю його зразків підписів максимально наближених до дати складання досліджуваних документів, відповісти на питання: «Чи залишений рукописний підпис в реєстрі нотаріальних дій за №50, зареєстрованому виконкомом Михайлівської сільської ради Глибоцького району ОСОБА_6?» не виявилось можливим (а.с.152-155).

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 15 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 29 липня 2015 року встановлено, що 4 грудня 2003 року ОСОБА_6 склав заповіт відповідно до умов якого все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право законом заповів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рівних долях (а.с.126-186).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою не доведено тієї обставини, що ОСОБА_6 спірний заповіт не підписував.

Враховуючи обставини наведені вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема помилковими є доводи скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав заповіт складений від імені ОСОБА_6 4 грудня 2003 року недійсним та не скасував його.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази які би підтверджували ту обставину, що ОСОБА_6 не підписував заповіт від 4 грудня 2003 року.

Згідно частини 4 статті 60 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сумніви апелянта, зазначені в апеляційній скарзі щодо змісту заповіту не можуть бути підставою для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до правил статті 544 ЦК УРСР та статті 1254 ЦК України скасувати заповіт може тільки заповідач.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

ОСОБА_8