Справа №489/5277/16-ц
Провадження №2/489/350/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

22 серпня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації договорів,

встановив:

Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №8163, укладеного 04.02.1998 року на Південній товарній біржі між ОСОБА_4, яка померла 24.10.2015 року, та ОСОБА_3, оскільки ніякого договору між ними не було укладено, вказаний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та не відповідає волевиявленню померлої, а також скасувати державну реєстрацію цього договору та договору купівлі-продажу №8163 від 04.02.1999 року.

Представник позивача позов підтримав, відповідач у судове засідання не зявилася, третя особа надала заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника та на підставі матеріалів у справі.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2016 року задоволена заява ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме: встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка у віці 81 року померла 24.10.2015 року в м. Миколаєві, однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з січня 2006 року по 24.10.2015 року за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФП №228962, 24 жовтня 2015 року померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2.

Вказана квартира належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.10.1993 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду.

19 травня 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 з питання видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2.

Постановою приватного нотаріуса від 19.05.2016 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в звязку із тим, що право власності на спадкову квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав 22.12.2015 року за №12698215 на підставі договору купівлі-продажу №8163, зареєстрованого Південною товарною біржею 04 лютого 1999 року, за іншою особою, а саме за ОСОБА_3, тобто нотаріусом в ході дослідження документів було встановлено розбіжності у документах та інформаціях, які було отримано в ході підготовки до оформлення спадщини.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 серпня 2016 року задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнано недійсним договір купівлі-продажу №8163, зареєстрований Південною товарною біржею 04 лютого 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про продаж ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_3.

В силу вимог ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним заочним рішенням суду від 03 серпня 2016 року встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 04.02.1999 року, зареєстрований на Південній товарній біржі за №8163, є недійсним, оскільки волевиявлення ОСОБА_4 щодо його укладення не було та договір не відповідає вимогам законодавства.

У ході судового розгляду цивільної справи №489/2873/16-ц встановлено те, що окрім договору купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1999 року існує ще й договір купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1998 року.

Згідно із договором купівлі-продажу нерухомого майна №8163, укладеного 04.02.1998 року на Південній товарній біржі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2.

Однак, довідкою Південної товарної біржі від 27.05.2016 року №91 визначено, що жодного договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Південною товарною біржею не укладалось. В Реєстровій Книзі договорів складених Південною товарною біржею, реєстровий номер 8163 датується 02.02.1998 роком та даний договір був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про продаж квартири АДРЕСА_4. В інвентарній справі в ММБТІ по квартирі АДРЕСА_5 відсутній будь-який біржовий договір купівлі-продажу даної квартири. Власницею вказаної квартири на теперішній час зазначена ОСОБА_4 відповідно Свідоцтва про право власності на житло від 05.10.1993 року.

Крім того, в п. 3 договору купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1998 року вказано, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.10.1993 року, хоча в цьому свідоцтві зазначено власника квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_8 взагалі не виступає стороною по договору.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 657 цього Кодексу передбачено, що договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова) судам розяснено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Частиною 3 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 5 цієї статті, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи відсутність волевиявлення ОСОБА_4 на укладення договору купівлі-продажу квартири, невідповідність цього договору вимогам законодавства та відсутність спрямованості укладеного договору настанням реальних правових наслідків, то договір купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1998 року є недійсним.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1998 року та договір купівлі-продажу нерухомого майна №8163 від 04.02.1999 року є недійсними, то є підстави для скасування державної реєстрації права власності, здійсненої на підставі зазначених договорів.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1653 грн. 60 коп. судового збору.

На підставі ст. ст. 6, 203, 215, 627, 638, 655, 657 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 15, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №8163, укладений 04 лютого 1998 року на Південній товарній біржі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а саме квартири АДРЕСА_2.

Скасувати рішення державного реєстратора Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_9 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27409420 від 23.12.2015 року, підставою виникнення права власності за яким зазначено договір купівлі продажу №8163, виданий 04.02.1998 року Південною товарною біржею.

Скасувати рішення державного реєстратора Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_9 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27409420 від 23.12.2015 року, підставою виникнення права власності за яким зазначено договір купівлі продажу №8163, виданий 04.02.1999 року Південною товарною біржею.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1653 грн. 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя