Номер провадження: 22-ц/785/4560/17
Номер справи місцевого суду: 511/2896/16-ц
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

при секретарі Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою 5-го Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до 5-го Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:
27.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до5-го Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області про скасування наказу про звільнення її з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її трудових прав. У позовній заяві посилалася на те, що, починаючи з 22 липня 2013 року вона працювала в 5-му ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічної групи.

17.03.2016 року наказом №31 командира 718 окремого навчального автомобільного батальйону від 17.03.2016 року призвана на військову службу за контрактом до Збройних Сил України строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію зі збереженням робочого місця (посади) та середнього заробітку, про що повідомила відділ кадрів за місцем роботи і подала відповідну заяву та припис з військомату (а.с. 115, 125).

Спочатку вона була зарахована та проходила військову службу в навчальній роті в АДРЕСА_1 , а в подальшому з 07.04.2016 року була направлена для проходження служби до 8-го центру захисту інформації та кібернетичної безпеки в ІТС, де проходить службу до цього часу (а.с.132, 133-135).

Наказом № 62 від 06.04.2016 року її звільнено від роботи з 17 березня 2016 року на підставі ст. 119 КзПП України на час фактичного несення служби у зв`язку із добровільним вступом на військову службу за контрактом на особливий період до оголошення демобілізації із збереженням займаної посади та середньомісячної заробітної плати (ас.131).

Наказом №187 начальника 5-го ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області від 12.12.2016 року скасовано наказ №62 від 06.04.2016 року про звільнення та її звільнено за п. 3 ст. 36 КзПП України у зв`язку зі вступом на військову службу за контрактом 15 березня 2016 року, сплачено компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки та стягнуто надлишково виплачені кошти у розмірі 31 899, 50 грн. (а.с.138).

Вважає, що її було звільнено з роботи незаконно, в порушення ч.3 ст.119 КЗпП України. Окрім цього, її не повідомили належним чином про звільнення, трудову книжку, витяг з наказу про звільнення їй не видано, повний розрахунок адміністрацією не здійснювався, що спричинило їй моральну шкоду, яку вона оцінила в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 березня 2017 року позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 187 від 12 грудня 2016 року начальника 5-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області про скасування наказу від 06 квітня 2016 року №62, про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного бухгалтера фінансово-економічної групи за п.3 ч. 1 ст.36 КЗпП України, про стягнення надлишково виплачених коштів, тобто в повному обсязі.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічної групи 5-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області з 15 березня 2016 року.

Вирішено вважати ОСОБА_1 такою, що на підставі ст.119 КЗпП України увільнена від роботи з посади провідного бухгалтера фінансово-економічної групи 5-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області на час фактичного несення служби в зв`язку з добровільним вступом на військову службу за контрактом на особливий період до оголошення демобілізації із збереженням займаної посади та середньомісячної заробітної плати з 17 березня 2016 року на підставі наказу тимчасово виконуючого обов`язки начальника 5-го Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області № 62 від 06 квітня 2016 року.

Стягнуто з 5-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час проходження військової служби та вимушеного прогулу в період з 12 грудня 2016 року по 27 березня 2017 року в розмірі 16914,18 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову 5-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області про стягнення надлишково виплачених коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі 5-й Державний пожежно-рятувальний загону ГУ ДСНС України в Одеській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що з 22.07.2013 року ОСОБА_1 працювала на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічної групи 5-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області (наказ №11 по особовому складу від 22.07.2013 року ). (а.с.61)

14.03.2016 року ОСОБА_1 подала до відділу кадрів ДПРЗ-5 заяву про її вибуття до 184 навчального центру (с. Старичі Львівської області) для проходження військової служби за контрактом від Роздільнянського районного військового комісаріату з проханням зберегти за нею місце роботи та займану посаду;- повідомлення №2/203 від 14.03.2016 року Роздільнянського райвійськкомату про її вибуття до 184 навчального центру; припис ІНФОРМАЦІЯ_1 № 399/ВКП від 14.03.2016 року, яким молодшому сержанту ОСОБА_1 пропонується 14.03.2016 року вибути у розпорядження командира військової частини 184 НЦ (с. Старичі) для остаточного вирішення і прийняття на військову службу за контрактом на посаду ВОС-900 (для в/ч 8 ЦЗІ) в Збройні Сили України.

Такі документи стали підставою для видання 14.03.2016 року керівником ДПРЗ-5 наказу № 45 від 14.03.2016 року про визнання ОСОБА_1 такою, що 14.03.2016 року вибула до 184 навчального центру (с. Старичі Львівська обл.) для проходження військової служби за контрактом.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 добровільно вступила на військову службу за контрактом, на підставі наказу командира 718 окремого навчального автомобільного батальйону № 31 від 17.03.2016 року її зараховано на військову службу за контрактом строком на особливий період до оголошення демобілізації з 17.03.2016 року. 17.03.2016 року наказом командира в/ч НОМЕР_1 №58 від 17.03.2016 року ОСОБА_1 було спочатку зараховано до навчальної роти і списків особового складу військової частини.

17 березня 2016 року нею було підписано контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію і термін дії контракту було визначено три роки. (а.с150)

Згідно наказу №31 від 07.04.2016 року, саме з цієї дати ОСОБА_1 проходить військову службу в 8-центрі захисту інформації та кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах. (а.с.23)

06.04.2016 року до 5-го ДПРЗ Головного управління ДСНС України в Одеській області з Роздільнянського райвійськкомату надійшов супровідний лист №2/308 від 06.04.2016 року з посвідченими належним чином копіями: витягу з наказу командира 718 окремого навчального автомобільного батальйону № 31 від 17.03.2016 року про зарахування на військову службу за контрактом ОСОБА_1 (а.с.125) та довідки №127/32 від 25.03.2016 року в/ч НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 про те, що вона перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 15.03.2016 року.

06.04.2016 року наказом №62 керівника ДПРЗ-5 (по особовому складу), відповідно до ст.119 КЗпГІ України ОСОБА_1 , провідного бухгалтера фінансово-економічної групи ДПРЗ-5 звільнено від роботи з 17.03.2016 року на час фактичного несення служби у зв`язку із добровільним вступом на військову службу за контрактом строком на особливий період до оголошення демобілізації, із збереженням займаної посади та середньомісячної заробітної плати.

Однак наказом № 187 від 12 грудня 2016 року начальника 5-го ДПРЗ ГУ ДСНС України в Одеській області було скасовано наказ №62 від 06.04.2016 року про звільнення від роботи ОСОБА_1 на підставі ст.119 КзпП України і цим же наказом ОСОБА_1 було звільнено з роботи за п.3 ст.36 КЗпП України з 15 березня 2016 року в зв`язку з вступом на військову службу за контрактом. З цього часу припинено виплату середнього заробітку за місцем роботи.

Підставою для скасування даного наказу став Звіт фінансового аудиту ДПРЗ -5 від 16 грудня 2016 року та наданий в ході перевірки контракт ОСОБА_1 з Міністерством оборони України, укладений нею 17.03.2016 року, оскільки на військову службу вона потрапила добровільно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення відбулося із порушенням норм законодавства, такий висновок суду відповідає фактичним обставинам, ґрунтується на законі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вимогами ст.119 КЗпП України передбачено гарантії для осіб, що проходять військову службу, зокрема, право на збереження посади та середнього заробітку на час проходження служби.

При цьому зміст норми свідчить про те, що правове значення мають види військової служби її підстави, терміни дії особливого стану, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.

Так, у редакції зазначеної статті станом на час виникнення правовідносин передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Системний аналіз норм законів України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII), «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указ виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, свідчать про те, що період, під час якого укладено контракт є особливим, саме таке роз`яснення, надане Відділом правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України, відповідно до якого таким періодом вважається час з 18.03.2014 року по 22.04.2016 року (а.с.31-32) .

З наказу Командира 718 окремого навчального автомобільного батальйону вбачається, що з ОСОБА_1 17.03.2016 року укладено контракт на особливий період до оголошення демобілізації, що є підтвердженням розповсюдження на неї гарантій, визначених законодавством, а також його укладення під час визначеного часу.

Не спростований відповідачем висновок про те, що на час укладення контракту з ОСОБА_1 набрало чинності рішення Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України», введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02.03.2014 року, яким констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Таким чином, відсутність в контракті зазначення того, що він укладений на особливий період до оголошення демобілізації з огляду на викладені обставини не спростовує факту його укладання саме в таких умовах, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Не спростовують правильність висновків суду доводи апеляційної скарги про незастосування Закону України №2232-ХІІ про те, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом, оскільки оцінка правилам закону відповідно до встановлених фактичних обставин надана, про що свідчить зміст рішення суду, і факт можливості добровільного вступу на військову службу не спростовує таку можливість під час особливого періоду чи кризового стану.

Доводи апеляційної скарги про наявність корисливих мотивів у діях ОСОБА_1 не приймаються до уваги, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, такі обставини не встановлені у передбаченому законом порядку, між сторонами виник трудовий спір, і законом передбачені гарантії для працівників, які поступають на військову службу.

Не спростовують правильність висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про неврахування вимог Указів щодо мобілізації, оскільки відповідна оцінка їм надана, в тому числі у системному зв`язку з рештою актів, присвячених особливому періоду та кризовому стану.

Зважаючи на викладене, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 304, п.1ч.1 ст.307, 308, 313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу 5-го Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: