Справа № 477/1341/17
Провадження № 2/477/825/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Українківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 09 лютого 2005 року.

В обґрунтування цих вимог вказувала, що після смерті її чоловіка ОСОБА_4 залишилася спадщина у виді вище вказаної земельної ділянки. Спадщину вона прийняла, подавши у передбачений законом строк заяву до нотаріальної контори та фактично вступивши у спадкові права, здійснюючи використання даного спадкового майна. Проте оформити свої спадкові права на спадкове майно в цілому можливості позбавлена, оскільки на час смерті чоловіка (спадкодавця ОСОБА_4А.) яз ним також були зареєстровані та проживали їх спільні діти - відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та які також фактично є спадкоємцем однієї із нею черги.

В той же час, відповідачі не виявили бажання приймати спадщину після смерті батька, не заперечували проти її вступу у повні спадкові права, що нею і було здійснено. Однак у передбаченому законом порядку такої відмови від прийняття спадщини відповідачами оформлено не було, що нині перешкоджає позивачці оформити свої спадкові права на вказане майно в цілому.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що після смерті її чоловіка ОСОБА_4 вона прийняла спадщину, подавши нотаріально оформлену заяву про це та фактично вступивши у спадкові права. Їх діти відповідача по справі приймати спадщину не забажали.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечували. Пояснили, що не були обізнані про необхідність відмови від спадкових прав та про порядок такої відмови. Їх лише фактична реєстрація із спадкодавцем на час його смерті не свідчить про бажання приймати спадщину. Посилаючись на те, що прийняття спадщини є їх правом а не обовязком, що з часу смерті батька (2005 року) на спадщину вони не претендували, та що вказує на остаточність їх рішення щодо небажання приймати спадщину після смерті батька. Їх дідусь ОСОБА_5 також не бажав приймати спадщину після смерті сина ОСОБА_4 та не заперечував проти її прийняття дружиною померлого, яка фактично її використовує.

Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

За даними копії свідоцтва про смерть І-ФП № 000009, ОСОБА_4 помер 09 лютого 2005 року, про що Українківською сільською радою Жовтневого (нині Вітовського) району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 2 від 11.02.2005 року (а.с. 13).

Право позивача на закликання до спадкування як спадкоємця першої черги підтверджується даними копії свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, згідно якого позивачка перебувала у шлюбі зі спадкодавцем з 26 квітня 1986 року (а.с. 7).

Відповідно до копій свідоцтв про народження, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є їх (позивачки та спадкодавця) дітьми (а.с. 10-12).

За відомостями виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 01.02.2017 року, на час смерті ОСОБА_5 із ним були зареєстровані та проживали діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дружина ОСОБА_1 та батько ОСОБА_5, який помер 05.01.2010р. (а.с. 20), отже згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України останні є такими, що фактично прийняли спадщину.

В той же час відповідачі вказують на те, що не виявили бажання приймати спадщину, що є їх правом, а не обовязком, але через необізнаність про необхідність та порядок такої відмови відповідних дій щодо подачі заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подали. Такої заяви з тих самих підстав не подавав і їх дідусь ОСОБА_5

Саме це стало підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачці свідоцтва про право на спадкове майно в цілому та її звернення до суду із цим позовом, що підтверджується наданими суду письмовими доказами (а.с. 26).

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За наведеного вище слідує, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є спадкоємцями, що фактично вступили у спадкові відносини без їх на те волі, що порушує принцип автономії волі прийняття спадщини.

Як вказують відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не маючи наміру на прийняття спадщини як спадкоємці, визначені ст. 1261 ЦК України, а ОСОБА_3 в тому числі як спадкоємець, визначений ст. 1241 ЦК України, заяви про відмову від спадщини не подали. Втім на спадкування не претендують, а фактичне покладання на них прав і обовязків як спадкоємців суперечить принципу автономії волі особи на прийняття спадщини.

За даними копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 слідує, що єдиним спадкоємцем, який звернувся із заявою про прийняття спадщини є позивач ОСОБА_1 (а.с. 34-46), що також свідчить на користь пояснень як позивача щодо її одноособового вступу у спадкові права, так і відповідачів про їх небажання приймати спадщину.

Поновлення в судовому порядку строку на подання заяви про відмову від спадщини закон не передбачає.

Спадкоємець іншої можливості захистити своє право на майно не має через неподання іншими спадкоємцями до нотаріальної заяви про відмову від спадщини.

Враховуючи наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст. 1261, 1268 ЦК України, ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_4 та спадщину прийняла, встановивши належність спірного майна земельної ділянки площею 3, 84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Українківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області спадкодавцю ОСОБА_4, враховуючи, що можливість позивачки в оформленні своїх спадкових прав на вказане спадкове майно в цілому вичерпана, в той же час встановивши, що спадкоємці ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на спадкування не претендували, однак від прийняття спадщини у передбачений законом строк не відмовились через необізнаність порядку такої відмови, з урахуванням принципу автономії волі на спадкування, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право ОСОБА_2 підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на вищевказане спадкове майно в цілому.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 212- 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 09 лютого 2005 року (актовий запис № 2 від 11.02.2005 р.), право власності на земельну ділянку площею 3, 84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Українківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області та зазначена у Державному акті серії Р2 № 572971, виданому 20 квітня 2002 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 548.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2017 року.

Суддя Л.М. Семенова