Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2017 Справа №607/10298/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

присяжних ОСОБА_1

ОСОБА_2-М.Є.

за участю секретаря Буцик О.П.

прокурора Воловник М.В.

представника психіатричного закладу, лікаря-психіатра ОСОБА_3

особи, яка підлягає примусовій госпіталізації ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу у примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ:

Лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 звернулася в суд із заявою про госпіталізацію гр. ОСОБА_4 в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню у примусовому порядку.

В судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 заяву підтримала і пояснила, що гр. ОСОБА_4 страждає на хронічний психічний розлад, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, у звязку з чим, хвора не може дати усвідомлену згоду на госпіталізацію в психіатричний стаціонар.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила,що її дочка ОСОБА_4І з дитинства страждає психічним захворюванням важкою розумовою відсталістю, на даний час проявляє агресію по відношенню до неї, не може самостійно забезпечувати свої життєві потреби.

Прокурор заяву про госпіталізацію гр. ОСОБА_4 у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без її згоди підтримала, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

Громадянка ОСОБА_4 поступила в стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні 18.08.2017 року, у супроводі матері, з діагнозом: важка розумова відсталість.

Висновком комісії лікарів-психіатрів Тернопільської ОККПНЛ від 18.08.2017 року встановлено, що ОСОБА_4 з раннього дитинства відставала в розумовому розвитку від своїх ровесників. Формально закінчила 7 класів Гримайлівської школи-інтернату. Із 18-ти річного віку є інвалідом дитинства І-ї групи довічно. Матір призначена судом опікуном. Проживає з мамою у важких матеріально-побутових умовах. По декілька разів на рік лікувалася стаціонарно. Останній раз виписана 30.09.2016 року.

На час огляду ОСОБА_4 дезорієнтована в часі, місці та особі. Мислення торпедне, абстрагування не розвинене, примітивне, без логіки. Память різко знижена на текучі та минулі події. Запас слів обмежений десятком. Емоції недиференційовані нижчі, лабільні, часті дисфорії. Воля ослаблена. На час огляду торпідні всі інтегративні функції головного мозку. Веде вегетативний спосіб життя. Не може самостійно забезпечувати свої життєві потреби. Критика відсутня.

Комісія прийшла до висновку, про необхідність госпіталізації пацієнтки ОСОБА_4 у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування у звязку з наявністю важкого психічного розладу: Важка розумова відсталість з частими дисфоріями, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовільнити основні життєві потреби згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу".

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №210 від березня 2005 року, ОСОБА_5 призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Також, рішенням Конституційного суду України № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Конституційний Суд України вказав, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини, суд вважає, що слід помістити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без її усвідомленої згоди на стаціонарне лікування до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні.

На підставі наведеного, керуючись ст.279-282 ЦПК України, ст.13-16 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_3 про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу у примусовому порядку - задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительку м. Тернопіль, вул. Дружби, 1/48, інваліда І-ї групи, у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню для надання відповідної психіатричної допомоги в умовах стаціонарного лікування.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_6

ПРИСЯЖНІ: ОСОБА_1

О.-ОСОБА_7