АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/6712/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Грегуль О.В.
Провадження № 22-ц/796/7765/2017 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачів в рівних долях на його користь майнову шкоду - витрати на оренду кімнати із 06 вересня 2013 року по 03 червня 2014 року, з 04 вересня 2014 року по 04 червня 2015 року, із 05 червня 2015 року по 05 квітня 2016 року, із 06 квітня 2016 року по 06 жовтня 2016 року в сумі 50150 грн. по 16716 грн. із кожного, а також моральну шкоду в сумі 15000 грн., по 5000 грн. з кожного. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відмовляючи в задоволенні позову, суд не надав належної оцінки наданим ним доказам. Відповідачі чинили йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку з чим він був зобов'язаний винаймати інше житло за плату. Відповідно, він має право на відшкодування йому понесених витрат по оплаті оренди житла та відшкодування завданої моральної шкоди.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5 просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 серпня 1988 року ОСОБА_1 та членам його сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_3 видано ордер на жиле приміщення №36376, серія Б. Згідно даного ордеру позивачу та членам його сім'ї надано право на заняття жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі до 30 червня 2005 року, від шлюбу мають двох дітей відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Згідно довідки виконавчого комітету Петрівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області від 29 квітня 2016 року з 2008 року по літо 2013 року ОСОБА_1 у зв'язку сімейними обставинами проживав у будинку своїх батьків в с. Петрівці (а. с. 34, т. 1).

Згідно довідки форми №3 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано четверо осіб: позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (а. с. 15, т. 1).

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2012 року ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 (а. с. 1-2, т. 2).

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2013 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 12 листопада 2012 року (а. с. 3-4, т. 2).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року залишено без змін заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2012 року (а. с. 5-7, т. 2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року було скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2012 року і ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року, а справу направлено на новий судовий розгляд (а. с. 8-9, т. 2).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2014 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 (а. с. 10-16, т. 2).

Посилаючись на те, він не має можливості потрапити в квартиру, що незважаючи на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування та зміну особового рахунку.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування та зміну особового рахунку, задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1, в іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено (а. с. 17-20, т. 2).

Вказане рішення суду про вселення було пред'явлене позивачем до примусового виконання до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві.

18 травня 2016 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про вселення ОСОБА_1 до квартири було фактично виконано лише 16 березня 2017 року, про що державним виконавцем винесено відповідну постанову (а. с. 201, т. 1).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року було скасовано п. 2 розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, що було прийнято на підставі заочного рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2012 року та зобов'язано комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» поновити договір найму жилого приміщення на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1, а в іншій частині позовних вимог відмовлено (а. с. 27-31, т. 2).

12 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_5 (з 03 серпня 2016 року змінила прізвище на ОСОБА_5 - а.с. 224, т.1)про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди. Послався на наявні судові рішення та тривале чинення відповідачами перешкод у користуванні ним жилим приміщенням. У зв'язку з неправомірними діями відповідачів, він був змушений орендувати житло та нести відповідні витрати. Позивач просив стягнути з відповідачів в рівних долях, на його користь майнову шкоду - витрати на оренду кімнати в сумі 50150 грн. по 16716 грн. із кожного, а також завдану моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 15000 грн.

На підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 надав копії укладених 06 вересня 2013 року, 04 вересня 2014 року, 05 червня 2015 року, 06 квітня 2016 року між ним та ОСОБА_6 договорів оренди житлового приміщення. За умовами вказаних договорів ОСОБА_6 передавала в оренду ОСОБА_1 кімнату в квартирі АДРЕСА_2. Згідно розписок на підставі укладених договорів оренди ОСОБА_1 сплачував ОСОБА_6 щомісячно за період з вересня 2013 року по травень 2014 року 1000 грн. орендної плати та 150 грн. у відшкодування витрат на утримання квартири, за період з вересня 2014 року по травень 2015 року - 1200 грн. орендної плати та 200 грн. у відшкодування витрат на утримання квартири, за період з червня 2015 року по жовтень 2016 року - 1400 грн. орендної плати та 200 грн. у відшкодування витрат на утримання квартири (а. с. 35-53, 106, т. 1).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з того, що позивач орендував житло добровільно, без примусу з боку відповідачів. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність неправомірних дій чи бездіяльності відповідачів та якими позивачу заподіяно шкоду. Відповідачі оспорювали житлові права у встановленому Законом порядку,

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 є наймачем житла в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 та власником особового рахунку. Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 чинять ОСОБА_1 перешкоди у користуванні вказаною квартирою у зв'язку з чим останній був вимушений звертатися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення. Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 16 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 про вселення в квартиру АДРЕСА_1 задоволені. На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 подавала апеляційну скаргу, яка відхилена ухвалою Апеляційного суду м,Києва від 13 квітня 2016 року. Виданий на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 16 липня 2015 року виконавчий лист про вселення ОСОБА_1 був пред'явлений останнім до виконання до ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва. Згідно акту державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва ОСОБА_1 було вселено в квартиру АДРЕСА_1 16 березня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1 довів належними та допустимими доказами чинення йому з боку відповідачів перешкод у користуванні жилим приміщенням. Також він довів, що у зв'язку з цим орендував житло у ОСОБА_6 та сплачував грошові кошти відповідно до умов укладеного договору оренди.

Неправомірність чинення з боку відповідачів перешкод ОСОБА_1 у користуванні жилим приміщенням було предметом розгляду та встановлено судом. Незважаючи на поновлення права користування ОСОБА_1 на вселення в жиле приміщення у спосіб, визначений діючим житловим законодавством, позивач має право також на захист цивільного права - відшкодування завданої шкоди, яка полягає у компенсації відповідачами витрат, який позивач вимушений був нести у зв'язку з орендою житла до відновлення його житлового права судом та виконання рішення суду про вселення.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_2 і ОСОБА_5, що відповідачі не є стороною договору оренди позивач має вільний доступ до квартири, а у разі потреби міг звернутися до соціальних служб з метою тимчасового поміщення до притулку.

Понесені ОСОБА_1 витрати по оренді житла є втратою майнового блага (майновою шкодою), яка завдана внаслідок неправомірних дій відповідачів щодо чинення перешкод у користуванні жилим приміщенням. Відтак, відповідачі несуть цивільно-правову відповідальність по її відшкодуванню на підставі положень ст. 1166 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє доводи представника відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_5 про вільний доступ позивача до квартири, оскільки це спростовується матеріалами справи. Також представник відповідачів пояснив, що двома кімнатами в квартирі АДРЕСА_1 фактично користуються діти позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 і ОСОБА_5, які створили свої сім'ї та народили дітей. Відповідачка ОСОБА_2 проживає в кухні квартири АДРЕСА_1, а тому ОСОБА_1 нема де жити в двокімнатній квартирі. Між сторонами є намагання вирішити житловий конфлікт шляхом сплати ОСОБА_1 грошової компенсації для придбання іншого житла.

Колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_1 з відповідачів в рівних частках підлягають стягненню понесені витрати по оплаті оренди кімнати у квартирі АДРЕСА_2

та витрати на утримання житла, починаючи з дня набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року, яким вирішено спір щодо наявності у ОСОБА_1 права користування квартирою по час фактичного виконання рішення суду про вселення позивача, тобто з листопада 2014 року по жовтень 2016 року. Відповідно до наявних в матеріалах справи розписок розміру понесених ОСОБА_1 витрат по оренді та утриманню житла становить 37 000 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь позивача відповідно підлягають стягненню витрати по оплаті оренди та утримання житла по 12 333,33 грн. з кожного.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 моральної шкоди.

Наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що протиправні дії відповідачів зумовили порушення його звичайного життєвого укладу, у нього виникла необхідність відстоювати права у суді. З 31 березня 2016 року він був змушений був пройти стаціонарне лікування в Територіальному медичному об'єднанні «Психіатрія» в м. Києві, де він знаходився до 06 травня 2016 року. ОСОБА_1 не доведено причинного зв'язку між діями відповідачів та проходженням ним лікування в Територіальному медичному об'єднанні «Психіатрія» в м. Києві.

Враховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в дохід держави підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору по 183,73 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті орендної плати та утриманню житла з листопада 2014 року по жовтень 2016 року в сумі 37 000 грн. в рівних частках по 12 333,33 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5в дохід держави 551,20 грн. судового збору в рівних частках по 183,73 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді