Номер провадження: 22-ц/785/6633/17
Номер справи місцевого суду: 2-943/01
Головуючий у першій інстанції Тарасов А.В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2017 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року за позовною заявою ОСОБА_3 до УМВС України в Одеській області про відшкодування витрат, понесених на придбання медичних препаратів, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

26.06.2017 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_3 із заявою про роз'яснення рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року, ухваленого за позовом ОСОБА_3 до УМВС України в Одеській області про відшкодування витрат, понесених на придбання медичних препаратів, відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи подану заяву, заявник посилався на те, що вищезазначеним судовим рішенням було зобов'язано УМВС України в Одеській області в позасудовому порядку здійснювати оплату ОСОБА_3 витрат, понесених у зв'язку з придбанням медичних препаратів по наданим рецептам та чекам.

Також заявник посилався на те, що відповідач рішення суду належним чином не виконує, що порушує його права. Крім того, зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей», органи національної поліції зобов'язані виконувати вказане рішення суду.

У судовому засіданні суду першої інстанції заявник підтримав подану заяву, просив роз'яснити рішення суду, шляхом зобов'язання ГУ НП в Одеській області в позасудовому порядку здійснювати оплату ОСОБА_3 витрат, понесених у зв'язку з придбанням медичних препаратів по наданим рецептам та чекам.

Представник ГУ МВС України в Одеській області заперечував проти задоволення заяви, зазначив, що оскільки рішення суду виконується відповідачем у повному обсязі, підстави для задоволення заяви відсутні.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2017 року заява ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Жовтневого районного суду м. Одеси була задоволена.

Роз'яснено рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року, а саме, що ОСОБА_3 (інвалід першої групи (підгрупи «А») прирівняний до інваліда війни, має право на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року на свою користь з боку держави в особі уповноважених органів, у випадку неналежного виконання ГУМВС України в Одеській області рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року.

У задоволенні іншої частини заяви було відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_3ставить питання про скасування даної ухвали суду із постановленням нової - про роз'яснення рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції фактично не роз'яснив рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року, а визначив порядок його виконання.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст.221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Разом з тим, роз'яснюючи рішення суду, суд не вправі виходити за його межі, фактично постановлювати нове рішення стосовно особи, яка не була учасником процесу.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Так, як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_3 фактично звернувся до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні - із УМВС України в Одеській області на ГУ НП в Одеській області, а не із заявою про роз'яснення судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що дійшовши обґрунтованого висновку про те, що рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року суду є законним, повним і таким, що не підлягає роз'ясненню, суд першої інстанції безпідставно роз'яснив його, фактично визначивши порядок його виконання, що не відповідає вимогам, встановленим ч. 1 ст. 221 ЦПК України.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року було зобов'язано УМВС України в Одеській області в подальшому в позасудовому порядку здійснювати оплату понесених ОСОБА_3 витрат, у зв'язку з придбанням ним медичних препаратів по наданим ним рецептам та чекам.

Таким чином, вказаним судовим рішенням було визначено юридичну особу, якою є УМВС України в Одеській області, в позасудовому порядку здійснювати оплату ОСОБА_3 витрат, понесених у зв'язку з придбанням медичних препаратів по наданим рецептам та чекам і це рішення протягом 15 років виконувалось відповідачем належним чином.

Звертаючись до суду із заявою про роз'яснення вищевказаного судового рішення, ОСОБА_3 посилався на те, що 28.12.2015 року вступив в дію Закон України «Про національну поліцію», згідно якого утворено ГУ НП в Одеській області.

Однак УМВС України в Одеській області по сьогоднішній день не ліквідовано, а тому ГУ НП в Одеській області не є правонаступником.

Таким чином, склалась ситуація, згідно якої УМВС України в Одеській області відмовляється виконувати рішення суду, з посиланням на процес ліквідації, а ГУ НП в Одеській області відмовляється виконувати рішення, оскільки не є правонаступником УМВС України в Одеській області.

Так, колегія суддів вважає обгрунтованими і законними доводи ОСОБА_3 про наступне.

ОСОБА_3 дійсно є особою, яка перебувала на службі у правоохоронних органах, своєю добросовісною службою захищав територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпечність, охороняв її громадську безпеку.

У зв'язку з цим, та у відповідності до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту» має статус інваліда війни 1 групи підгрупи «А» (ВВВ - МВС), який потребує постійного стороннього догляду безстроково.

Згідно п.1 ч.1 ст. 13 вказаного Закону України ОСОБА_3 має право на безоплатне отримання ліків, лікарських препаратів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення по рецептам лікарів.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Згідно п. 15 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про національну поліцію», право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з доводами позивача ОСОБА_3 про те, що він також має право на отримання таких виплат, навіть, незважаючи на ухвалене рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року, а саме: на отримання перерахунку пенсії, та інших виплат саме на підставі вищезазначених положень законодавства, при цьому реалізація цього права, залежить від звернення позивача до відповідних органів із відповідними зверненнями. Відмова цих органів від виконання покладених законом обов'язків, є підставою для звернення до суду в порядку Кодексу адміністративного судочинства

Обгрунтованими також є доводи заявника ОСОБА_3 про те, що відповідно до ст. 22 Конституції України закріплені в ній права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесення в діючі законодавчі акти не допускається звуження складу і об'єму існуючих прав і свобод.

У зв'язку з викладеним, рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року не потребує роз'яснення, оскільки ним були передбачені всі вищезазначені виплати, без їх обмеження, та обмеження будь-яким строком, та було зобов'язано здійснювати ці виплати УМВС України в Одеській області.

При цьому, у разі прийняття нових законодавчих актів, або внесення змін в діючі, звуження прав і обов'язків стягувача ОСОБА_3 та боржника - УМВС України в Одеській області, не допускається.

Що стосується посилання ОСОБА_3 на те, що на даний час УМВС України в Одеській області відмовляється від виконання рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року, то ці обставини не можуть бути підставою для заміни сторони виконавчого провадження - із УМВС України в Одеській області на ГУ НП в Одеській області, про що вмотивовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі суду.

Так, суд правильно вказав, що на даний час УМВС України в Одеській області перебуває в стані припинення, вищевказане рішення виконує не добровільно, а в ході проведення виконавчого провадження, що не заперечувалось відповідачем та випливає із суті його заперечень.

Разом з тим, рішення Жовтневого районного суду м. Одеси зобов'язало виплачувати вказані витрати саме в позасудовому порядку, що дійсно свідчить про неналежне виконання рішення суду з боку УМВС України в Одеській області.

Суд в оскаржуваній ухвалі правильно вказав, що перебування у стані ліквідації, чи безпосередньо ліквідація відповідача не є підставою для невиконання рішення суду, яке було постановлено на користь позивача.

Проте, зазначені обставини не є підставою для роз'яснення рішення суду, а є підставою для заміни сторони виконавчого провадження, або для встановлення або зміни порядку і способу виконання рішення суду при наявності до цього відповідних правових підстав.

Однак, враховуючи, що заявник ОСОБА_3 до суду із вказаними вимогами не звертався, у суду відсутні правові підстави для вирішення цих питань.

Разом з тим, оскільки ГУ НП України в Одеській області не є правонаступником ГУ МВС України в Одеській області, то суд вказав, що обов'язок виконувати рішення суду покладається на державу в особі уповноважених органів (Державне казначейство України або/та його територіальні підрозділи), тобто фактично вказав про спосіб виконання судового рішення, про що до суду заяви не надходило.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно заперечень представника ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області від 05.06.2017 року № 40/587, останній у повному обсязі виконує свої зобов'язання за рішенням Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року, як сторона виконавчого провадження. Так, в поточному році, на підставі вимог ДВС в межах виконавчого провадження № 53170773 з примусового виконання виконавчого листа № 2-943/2001, ГУ МВС України здійснило виплату на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 18229 грн. (а.с.30).

Що стосується вимог заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що розгляд справи має відбуватись у закритому судовому засіданні, та що жодне із судових рішень не повинно бути внесено в Єдиний реєстр судових рішень, то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.3 ст. 6 ЦПК України закритий судовий розгляд допускається у разі, якщо відкритий розгляд може призвести до розголошення державної або іншої таємниці, яка охороняється законом, а також за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, з метою забезпечення таємниці усиновлення, запобігання розголошенню відомостей про інтимні чи інші особисті сторони життя осіб, які беруть участь у справі, або відомостей, що принижують їх честь і гідність.

Так, як вбачається із рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року, про роз'яснення якого ставить питання ОСОБА_3, та яке було залишено без мін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2001 року (а.с.23-24), то воно було проведено у відкритому судовому засіданні (а.с.11-12), оскільки матеріали справи не містили жодних підстав, передбачених ч.3 ст. 6 ЦПК України, за якими судове засідання мало бути проведено у закритому режимі.

З цих підстав, та враховуючи, що на даний час вирішується лише процесуальне питання щодо роз'яснення вищевказаного судового рішення, то правових підстав для його роз'яснення у закритому судовому засіданні матеріали справи не містять.

Що стосується внесення судових рішень по даній справі в Єдиний реєстр судових рішень, проти чого категорично заперечує заявник апеляційної скарги ОСОБА_3, то підстави для цього передбачені «Порядом ведення Єдиного державного реєстру судових рішень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 року № 740, з наступними змінами.

Так, згідно п.2 Загальної частини вказаного Порядку внесенню до Реєстру підлягають усі судові рішення судів загальної юрисдикції, а також окремі думки суддів, викладені у письмовій формі.

У разі коли судовий розгляд відбувався у закритому судовому засіданні, судове рішення оприлюднюється з виключенням інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення.

Таким чином, правових підстав для не внесення судових рішень по даній справі в Єдиний державний реєстр судових рішень, матеріали справи не містять.

Що стосується вимог ОСОБА_3 про проведення судового засідання на російській мові, то вони також задоволенню не підлягають, оскільки мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», згідно якої судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою.

Відповідно до ч.1 ст. 6 вищевказаного Закону державною мовою України є українська мова.

Таким чином, в даному випадку суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснювати судочинство на російській мові, як про те ставить питання ОСОБА_3

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що ГУМВС України в Одеській області до закінчення процедури ліквідації і припинення, зобов'язано в повному обсязі виконувати рішення Жовтневого районного суду м. Одеси від 19.07.2001 року у відповідності до діючих на даний час законодавчих актів, про що вказано вище.

Вищевказані обставини свідчать про те, що підстави для роз'яснення судового рішення, яке є чітким і вмотивованим, відсутні.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення ухвали у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 213 ЦПК України ухвала суду повинна бути законною і обґрунтованою. Законною є ухвала, якою суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованою є ухвала, ухвалена на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її частково спростовують, оскільки ухвала постановлена не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз'яснення рішення суду відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2017 року про роз'яснення рішення суду скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз'яснення рішення суду відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра