АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів Одинака О.О., Яремка В.В.,

секретар Костюк Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, у якому зазначало, що 07 липня 2008 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 237430-CRED, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 18 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами строком до 05 липня 2010 року. На забезпечення виконання зобовязань позичальника цього ж дня із ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Проте, позичальник своїх зобовязань за договором не виконав, унаслідок чого станом на 08 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 58 578 грн. 30 коп., з якої: 12 651 грн. 31 коп. заборгованість за кредитом, 45 926 грн. 99 коп. заборгованість з процентів за користування кредитом.

Заочним рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2009 року стягнуто з відповідачів заборгованість у розмірі 15 146 грн. 31 коп. Таким чином, сума боргу склала 45 853 грн. 59 коп., з якої: 250 грн. штраф (фіксована частина) та 2 171 грн. 60 коп. штраф (процентна складова), решта залишок процентів за його використання, які банк просив солідарно стягнути з відповідачів.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить вищезазначене рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Справа №724/87/16 Провадження №22-ц/794/925/17 Категорія 27

Головуючий у 1-й інстанції Руснак А.І. Доповідач Лисак І.Н.

Апелянт вважає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу абз.1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області у цій справі від 23 серпня 2017 року провадження в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 12651,31 грн., штрафних санкцій, а саме 250,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 709,35 грн. штрафу (процентна складова) закрито, тобто предметом вимог крім заявлених відсотків за користування кредитом залишилося стягнення 1462,25 грн. штрафу (процентна складова).

Судом першої інстанції встановлено, що 07 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 237430-CRED, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 18 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на строк не пізніше 05 липня 2010 року (а.с. 9?12).

На забезпечення виконання зобовязань позичальника 07.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 38413, у п.2 якого сторони погодили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 17).

Заочним рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2009 року по справі 2-718/2009 з відповідачів солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 159 грн. 90 коп. заборгованості за кредитом, 1 027 грн. 06 коп. відсотків за користування кредитом, 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 709 грн. 35 коп. штрафу (процентна складова), а всього 15 146 грн. 31 коп. (а. с. 4), що свідчить про дострокове стягнення заборгованості.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій виходив із правомірності вимог, про те відмовив у їх задоволенні у звязку із застосуванням наслідків спливу строку позовної давності, з чим не погоджується колегія суддів.

Так, вимога банку за стягнення штрафних санкцій не ґрунтується на вимогах закону, що мало бути самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог в цій частині.

В силу ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки солідарні боржники вже понесли фінансову відповідальність у вигляді штрафів за порушення виконання зобовязань за цим кредитним договором, повторна відповідальність навіть в іншій сумі того ж виду суперечить закону, що є наслідком відмови у стягненні 1462,25 грн. штрафу (процентна складова).

Поданий позивачем суду апеляційної інстанції уточнений розрахунок заборгованості (а.с.79-80) містить у собі складові нарахованої пені в сумі 16854,70 грн., яка не була предметом заявлених вимог в суді першої інстанції, отже враховуючи вимоги диспозитивності цивільного процесу не може бути стягнутий судом апеляційної інстанції.

Виконуючи вказівки суду касаційної інстанції щодо перевірки можливості звернення заочного рішення до примусового виконання, що має значення для визначення початку перебігу строку позовної давності, викладені в ухвалі по цій справі від 21 червня 2017 року, колегія суддів виходить із наступного.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження №30770160 від 20.01.2012 року за цим рішенням 19 жовтня 2011 року був виданий виконавчий лист №2-718 та 20 січня 2012 року предявлений до виконання.

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Хотинського РУЮ від 03 грудня 2014 року вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу, в якому відсутні докази про повне або часткове виконання рішення суду від 28 вересня 2009 року.

На момент ухвалення заочного рішення діяв Закон України «Про виконавче провадження» 21.04.1999 № 606-XIV в редакції станом на 11.06.2009 року, за змістом п.1 ч.1 ст.21 якого строк предявлення цього виконавчого документа до примусового виконання був встановлений у 3 роки.

Проте, в силу ст.23 Закону України «Про виконавче провадження від 21.04.1999 № 606-XIV (діючого в ред. від 26.10.2014 року на час повернення 03.12.2014 року виконавчого документа), переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Таким чином, строк позовної давності предявлення документа до виконання, виданого під час дії для трьохрічного строку, почав свій перебіг спочатку та при відсутності даних отримання банком цієї постанови після 12 грудня 2014 року (за відміткою реєстрації вихідної кореспонденції на ньому) спливав 12 грудня 2017 року, коли позов про стягнення відсотків предявлений 16 січня 2016 року, отже строк позовної давності до основної вимоги не був пропущений.

Обовязок сплачувати проценти за весь період фактичного користування грошима передбачений статтею 536 ЦК України та умовами кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Оскільки кошти за кредитним договором у належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з п.6.8 умов кредитного договору строк позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за даним Договором встановлюється Сторонами тривалістю пять років, який також встановлений п.11 Договору поруки для поручителя.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.4.3 кредитного договору при допущені позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.4, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.3, 4.11 позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у розмірі 60% від суми залишку неповернутого кредиту.

За п.4.4 цього Договору сплата відсотків за користування кредитом здійснюється не пізніше 28 числа кожного поточного місяця.

За уточненим розрахунком позивача (а.с.79-80) відсотки за користування кредитом за не спростованою відповідачем формулою складають 23088,64 грн., про те згідно обґрунтувань позову нараховані станом на 08 жовтня 2015 року, тому з цієї суми підлягають виключенню сума відсотків за користування кредитом поза трьох річним строком, про застосування якого заявлено у справі, а саме нараховані з 08 жовтня 2012 року по 16 січня 2013 року в межах 99 днів, що зменшує розмір заявлених відсотків на 2087,47 грн.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Субсидіарна відповідальність ОСОБА_2 встановлюється договором поруки №38413 від 07 липня 2008 року.

Викладені ОСОБА_2 обґрунтування припинення дії договору поруки з підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки в п.11 договору поруки сторони дійшли згоди про встановлення строку позовної давності на захист порушеного права протягом 5 років.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або змінення рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 березня 2016 року підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні відсотків та з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Судові витрати за предявлення позову (а.с.1) та апеляційний перегляд (а.с.66) стягнути в порядку ст.88 ЦПК України з відповідачів згідно пропорційності задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 21 березня 2016 року в частині відмови в стягненні суми відсотків за користування кредитом скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення відсотків за користування кредитними коштами задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відсотки за користування кредитними коштами за договором від 07 липня 2008 року № 237430-CRED в період з 16 січня 2013 року по 08 жовтня 2015 року в сумі 21001 (двадцять одну тисячу одну) грн. 17 коп.

У задоволені решти позовних вимогах відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» по 662 (шістсот шістдесят дві) грн. 68 коп. з кожного витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, про те може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: