Справа № 750/8250/17
Провадження № 2/750/2181/17
У Х В А Л А

30 серпня 2017 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Коверзнев В. О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради про встановлення факту та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

29.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про:

1) встановлення факту відсутності заборгованості по сплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по квартирі АДРЕСА_1;

2) зобовязання списати з особового рахунку № 69218 заборгованість в розмірі 1364 грн. 58 коп.;

3) зобовязання відкликати з Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради інформацію про наявність заборгованості по сплаті за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по квартирі АДРЕСА_1, станом на 01.05.2017 року.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачем заявлено три самостійні вимоги, кожна з яких підлягає оплаті судовим збором в розмірі 640 грн.

Отже, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 1 920 грн. (640х3=1920).

Позивачем зазначені вимоги закону не виконано і судовий збір не сплачено з посиланням на приписи статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Таким чином, частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням статті 5 Закону України «Про судовий збір», яка не звільняє осіб, які звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів від сплати судового збору.

Вирішуючи питання колізії норм наведених вище законів, які мають однакову юридичну силу, слід виходити з того, що в цій ситуації пріоритет повинен мати той закон, який ухвалено пізніше, а також той закон, який є спеціальним у регулюванні відносин, повязаних з оплатою судового збору.

Так, норма частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що звільняє споживачів від сплати судового збору, діє в редакції Закону від 08.07.2011 № 3674-VI; у той же час, стаття 5 Закону України «Про судовий збір», яка не надає особам, що звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів, пільги щодо сплати судового збору, діє в редакції Закону від 06.10.2011 № 3828-VI.

Таким чином, за першим (часовим) критерієм перевагу в застосуванні має стаття 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки її остання редакція ухвалена пізніше останньої редакції статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів; водночас, преамбулою Закону України «Про судовий збір» встановлено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Таким чином, Закон України «Про судовий збір» є спеціальним актом в сфері справляння судового збору, а також у сфері визначення платників судового збору, обєктів та розмірів ставок судового збору, порядку сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Отже, і за другим (спеціальним) критерієм, у питаннях сплати судового збору, пріоритет у застосуванні має саме Закон України «Про судовий збір», оскільки він є спеціальним нормативним актом у регулюванні цих питань.

Вищевикладене в сукупності дає підстави для висновку про те, що позивач не звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного позову.

Сформульована правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України щодо порядку застосування Закону України «Про судовий збір» у разі конкуренції його норм з норами інших законів, що звільняють позивачів від сплати судового збору за предявлення позовів до суду (справа № 6-1121цс16 від 30.11.2016 року), який, в силу положень частини першої статті 3607 ЦПК України, підлягає врахуванню усіма загальними судами України.

Згідно із частиною першою статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Керуючись статтями 121, 293 ЦПК України,

у х в а л и в:

позовну заяву залишити без руху. Запропонувати ОСОБА_1 надати суду в пятиденний строк від дня отримання копії цієї ухвали квитанцію про сплату судового збору в сумі 1 920 грн.

У разі невиконання вимог ухвали позовну заяву буде визнано неподаною і повернуто.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області в пятиденний строк з дня отримання її копії в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя В. О. Коверзнев