справа №176/368/17
провадження №2/176/485/17
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.,

за участі секретаря Ніколенко М.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, де просить надати їй дозвіл на багаторазові виїзди за кордон та виїзди на тимчасово окуповану територію АР Крим та в'їзд з тимчасово окупованої території АР Крим на материкову Україну з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами 23 листопада 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №308, укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року шлюб між ними розірвано, а дитина залишилась проживати із нею як матір'ю.

Син часто хворіє тому потребує оздоровлення, при цьому її (позивача) батько проживає в місті Сімферополь АР Крим та запрошує їх з сином на відпочинок та оздоровлення.У зв'язку з тим, що АР Крим є тимчасово- окупованою територією потрібен дозвіл батька на виїзд неповнолітньої дитини. До цього часу відповідач надавав дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини з 01.05.2016 року - 01.05.2017 року для оздоровлення, але у подальшому відмовляється надавати дозвіл без будь-яких причин. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам сина та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку та вказує на зловживання своїми батьківськими обов'язками.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на доводи викладені в позовній заяві та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, пославшись на свої письмові заперечення. При цьому зазначив, що починаючи з 2014 року надавав дозволи на виїзд сина і цього року надав дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_4 до АР Крим та Російської Федерації на період з 10 червня 2017 року по 10 червня 2018 року. Також вказав на те, що позивачем не надано доказів того, що дитина хворіє та потребує оздоровлення тільки на території АР Крим. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним. Вважає, що тимчасово окупована територія АР Крим не є місцем де може бути гарантована безпека його сина і куди він може надати свій дозвіл на багаторазовий виїзд дитини до досягнення ним повноліття. Бажає особисто за свій рахунок забезпечити безпечний відпочинок на оздоровлення дитини у літній період на території України. При цьому, вказав, що у подальшому не відмовляється добровільно надавати відповідний дозвіл на виїзд дитини, однак лише за умови безпечності для здоров'я та життя останнього.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року (а.с.10).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно висновку ЛКК №276 ОСОБА_4, за станом здоров'я, і липні, серпні, вересні місяці потребує виїзду з міста до АР Крим (а.с.56 ).

Згідно заяви ОСОБА_2, посвідченої приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кубай Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №335, ОСОБА_2 надав свою згоду на тимчасовий виїзд до Російської Федерації та до АР Крим в період з 01 червня 2016 року по 01 травня 2017 року в гості до родичів сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері, ОСОБА_1, якій дозволив в разі необхідності вжити заходи для збереження життя та здоров'я дитини і яка забезпечить повернення дитини (а.с.19).

У додатках до свого письмового заперечення відповідачем надано копію заяви від 08.06.2017 року посвідченої приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кубай Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №466, ОСОБА_2 надав свою згоду на тимчасовий виїзд до Російської Федерації та до АР Крим в період з 10 червня 2017 року по 10 червня 2018 року в гості до родичів сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері, ОСОБА_1, якій дозволив в разі необхідності вжити заходи для збереження життя та здоров'я дитини і яка забезпечить повернення дитини (а.с.52).

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, в тому числі у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п.п. 1 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Проте, законодавством України не передбачено можливість перетинання дитиною кордону України без згоди обох батьків, без зазначення країни, до якої необхідно виїхати дитині, та строку, на який вона виїжджає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з позовом, просить надати дозвіл на неодноразові поїздки за кордон сина ОСОБА_4 без згоди батька, при цьому не зазначаючи держави спрямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Таким чином суд приходить до висновку, що в разі перешкод з боку батька, судовим рішенням може бути наданий дозвіл лише на виїзд, а не на постійні виїзди за кордон дитини без згоди батька, проте позивачем не надано доказів відмови відповідача у наданні відповідного дозволу та не зазначена країна прямування і відповідний проміжок часу перебування у цій країні, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині надання багаторазових дозволів на тимчасові виїзди за кордон.

З приводу заявлених позивачем вимог стосовно надання дозволу, без нотаріально посвідченої згоди батька та без його супроводу, на тимчасовий багаторазовий в'їзд на тимчасово окуповану територію України АР Крим та на виїзд з тимчасово окупованої території України АР Крим, суд зазначає про те, що вказаний дозвіл вже надано відповідачем, у зв'язку з чим вказана вимога задоволенню не підлягає.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог.

Згідно з положеннямист. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Надання дозволу на виїзд дитини за межі України без зазначення відповідного часового проміжку перебування у цій державі, суд вважає недоцільним та таким, що суперечить положенням чинного законодавства України, крім того суд бере до уваги той факт, що відповідачем вже надано дозвіл на виїзд та в'їзд дитини в супроводі позивача до тимчасово окупованої територій України АР Крим і не заперечується можливість надання його і в подальшому.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, щодо надання дозволу на багаторазові виїзди за кордон та виїзди на тимчасово окуповану територію АР Крим та в'їзд з тимчасово окупованої території АР Крим на материкову Україну з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 Цивільно процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А.Павловська