Справа № 747/477/17
Провадження № 2/747/244/17
РІШЕННЯ

іменем України

28.08.2017 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

за участю секретаря Зірки В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивача ОСОБА_4. За життя матері позивача належав житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0, 45 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства. Крім того, матері позивача належала земельна ділянка площею 4,5 га на території Березівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту серії НОМЕР_1 від 14.08.2006 року. Проте на даний час оригінали правовстановлюючих документів втрачено. 01.12.1994 року матір'ю позивача було складено заповіт, згідно якого вона заповіла позивачу та його сестрі ОСОБА_2, все належне їй майно. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріальної контори з питання відкриття спадщини, та було відкрито спадкову справу. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дане нерухоме майно нотаріусом було відмовлено, оскільки втрачено всі оригінали на право власності.

Тому позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1; на земельну ділянку площею 0,45 га по вул. Братів Мартіянів, 35 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства; на земельну ділянку площею 4,5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Березівської сільської ради в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4.

В судове засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі і просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає і не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про народження (повторного) серії НОМЕР_2 від 22.12.1976 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року, в графі «Батько» зазначено ОСОБА_3, в графі «Мати» - ОСОБА_4 (російською мовою) (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 40 від 03.04.1990 року житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 (а.с.8). Згідно звіту про оцінку житлового будинку по АДРЕСА_1 від 11.07.2017 року, проведеного ФОП ОСОБА_6, ринкова вартість будинку станом на 11 липня 2017 року складає 32 600 грн. (а.с.20-20 зв.). Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 10.01.2001 року ОСОБА_4 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,45 га в межах згідно з планом на території Березівської сільської ради - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,20 га (а.с.12-12 зв.). Згідно звіту про експерту оцінку земельної ділянки площею 4500 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 від 11.07.2017 року, проведеного ПП ОСОБА_7, ринкова вартість земельної ділянки складає 27 344 грн. (а.с.21-21 зв.). Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 14.12.2006 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 4,5 га на території Березівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 13). Згідно звіту про експерту оцінку земельної ділянки площею 45000 кв.м., що розташована на території Березівської сільської ради від 11.07.2017 року, проведеного ПП ОСОБА_7, ринкова вартість земельної ділянки складає 90 370 грн. (а.с.22-22 зв.). Згідно копії заповіту від 01 грудня 1999 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях (а.с.14). Згідно довідки Березівської сільської ради № 241 від 26.06.2017 року ОСОБА_4 проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1, до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року, проживала одна. Заповіт, посвідчений Березівської сільської радою 1 грудня 1994 року від імені померлої не змінено і не скасовано (а.с.18). У районній газеті «Трибуна хлібороба» поміщено оголошення про те, що втрачені свідоцтво про право власності на будинок № 40 від 03.08.1990 року, державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 10.01.2001 року та серії НОМЕР_1 від 14.08.2006 року на ім'я ОСОБА_4 вважати недійсним (а.с.19). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу від 28.07.2017 року, видача свідоцтва після померлої ОСОБА_4 про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації - житловий будинок та земельну ділянку розміром 0, 45 га за адресою АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 4, 40 га що знаходиться на території Березівської сільської ради проводиться після подання правовстановлюючих документів, які підтверджують належність майна спадкодавцеві (а.с.17).

З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини.

Розглядаючи позовну вимогу про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване чи придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження чи придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Як встановлено в судовому засіданні, у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння, які були втрачені з невідомих причин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що мати позивача ОСОБА_4 згідно діючого на час оформлення права власності законодавства в передбаченому законом порядку набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 Талалаївського раойну.

Розглядаючи позовну вимогу про визнання права власноті на земельні ділянки, суд виходить з наступного.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець ОСОБА_4 набула право власності на земельні ділянки, дане право підтверджено належними правовстановлюючими документом, оригінали яких було втрачено з невідомих причин.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як встановлено в ході судового розгляду до складу спадщини ОСОБА_4 належить житловий будинок по АДРЕСА_1 Талалаївського раойну, земельна ділянка площею 0,45 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,20 га для ведення особистого підсобного господарства, та земельна ділянка площею 4,5 га на території Березівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно заповіту все належне майно спадкодавець ОСОБА_4 заповіла в рівних частках позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2, яка надала до суду заяву про визнання позову ОСОБА_1

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.ст. 1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідач ОСОБА_2 надала до суду заяву, в якій визнає позов ОСОБА_1, тобто відмовляється від своєї частки у спадщині після смерті матері, тому суд приймає визнання відповідачем позову, який приймається судом, так як не порушує прав та інтересів інших осіб та не суперечить закону, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Поскільки спадкодавець ОСОБА_4 за життя набула право власності на житловий будинок земельні ділянки, і дане майнове право залишається неуспадкованим спадкоємцем за заповітом ОСОБА_1, інший спадкоємець відмовилась від своєї частки у спадщині, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1216-1218, 1223, 1233, 1234, 1273, 1297 ЦК України, ст.ст.10, 60, 212-215, 158, 197, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Михайлівни про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем с. Тангут Нукутського району Іркутської області, право власності на нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1 Чернігівської області - житловий будинок А-1 загальною площею 56, 7 кв.м, житловою - 23,4 кв.м., сараю Б-1, сараю Д-1, погреба Пг-1, колодязя К, огорожі N-1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцем с. Тангут Нукутського району Іркутської області, право власності на :

- земельну ділянку площею 0,45 га по АДРЕСА_1 Чернігівської області з цільовим призначенням - 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,20 га - для ведення особистого підсобного господарства;

- земельну ділянку площею 4,50 га ріллі (кадастровий номер НОМЕР_6) на території Березівської сільської ради згідно Державного акту серії НОМЕР_7 від 14.08.2006 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва

в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Талалаївський районний суд Чернігівської області протягом 10 днів з дня отримання сторонами копії рішення.

Суддя Л.В.Тіщенко