Справа № 203/858/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді Казака С.Ю.

при секретарі Булеці А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 третя особа приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння, поновлення права власності, шляхом державної реєстрації та скасування записів про проведення державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, під час розгляду справи уточнивши підстави та доповнивши позовні вимоги, остаточно зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2013 року їй належала квартира АДРЕСА_1. В січні 2016 року приїхавши до м.Дніпропетровська побачила, що вхід до її квартири закрито металевими дверми та зайти в свою квартиру вона не змогла. З державного реєстру речових прав на нерухоме майно та під час розгляду справи зясувалось, що належна їй квартира на підставі нотаріально посвідченої довіреності від її імені на імя ОСОБА_8 була продана останнім ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, посвідченим 04.12.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_6, а в подальшому ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, посвідченим 11.12.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_7, продав квартиру ОСОБА_2, який на час укладання договору перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, яка заявою від 11.12.2015 року надала згоду на придбання квартири за кошти, що є спільною сумісною власністю останніх. Посилаючись на те, що довіреність від свого імені на імя ОСОБА_8 вона не оформлювала та на продаж квартири останнього не уповноважувала та, що квартира вибула із власності поза її волі, позивачка просила суд визнати недійсною вказану довіреність; визнати недійсними договори купівлі-продажу від 04 та 11 грудня 2015 року; витребувати у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на її користь квартиру АДРЕСА_2; поновити за нею право власності на квартиру шляхом скасування в Державному реєстрі прав власності записів про державну реєстрацію прав власності, проведених на підставі зазначених вище договорів та проведення державної реєстрації права власності за позивачкою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2013 року;а також усунути їй перешкоди в користуванні квартирою з боку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_2 в наданій заяві просила провести розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_5 та треті особи на неодноразові виклики до суду не зявились, про причини своєї неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивачки, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалі справи, що позивачці ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 18.09.2013 року державним нотаріусом Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-1497.

На підставі вказаного свідоцтва в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено відповідну державну реєстрацію за №2536225 від 18.09.2013 року (а.с.6,7 т.1).

04.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 823 було посвідчено договір купівлі-продажу спірної квартири, в якому покупцем виступав ОСОБА_5, а продавцем ОСОБА_8, що діяв від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом м.Москви ОСОБА_10 10.06.2014 року за реєстровим номером №1д-580 (а.с.107,112 т.1).

На підставі цього договору в Державному реєстрі речових прав внесено запис №12363971 від 04.12.2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5

11.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 2257 було посвідчено договір купівлі-продажу спірної квартири, в якому продавцем виступав ОСОБА_5, а покупцем ОСОБА_2 (а.с.70 т.1).

При посвідченні вказаного договору згоду на якого укладення надавала дружина ОСОБА_4 ОСОБА_2, яка в нотаріально посвідченій заяві також засвідчила, що кошти на придбання квартири є спільною сумісною власністю та квартира після її придбання також буде обєктом спільною сумісної власності (а.с.75 т.1).

На підставі договору від 11.12.2015 року за ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права власності, про що в Державному реєстрі речових прав зроблено запис №12491837 від 11.12.2015 року (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно положень ст.ст.237,244,245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч.1,2,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст.236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом з тим ч.3 ст.216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Так, відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

При цьому за змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалась на те, що довіреність від її імені на імя ОСОБА_8, посвідчена нотаріусом м.Москви ОСОБА_10 10.06.2014 року за реєстровим номером №1д-580, нею не видавалась та не підписувалась, вона не мала намірів відчужувати квартиру, гроші від продажу квартири не отримували та особи ОСОБА_8 та ОСОБА_5 їй не відомі.

Перевіряючи вказані доводи, суд враховує, що згідно відповіді від 15.09.2016 року нотаріуса, відповідального за архів нотаріуса м.Москви ОСОБА_10, довіреність від 10.06.2014 року від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_8 по реєстру №1д-580 нотаріусом ОСОБА_10 не посвідчувалась (а.с.141 т.1).

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №720-17 від 27.03.2017 року рукописний запис та підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Довертитель» в довіреності від 10.06.2014 року виконанні не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.197 т.1).

З витребуваних судом матеріалів нотаріальної справи, вбачається, що при посвідченні договору купівлі-продажу від 04.12.2015 року нотаріусу надавалась зазначена вище довіреність, а також дублікат свідоцтва про право на спадщину від 18.03.2013 року.

Вказані обставини та досліджені судом письмові докази в своїй сукупності безумовно свідчать про те, що довіреність від 10.06.2015 року позивачкою на імя ОСОБА_8 не видавалась, позивачка не мала наміру відчужувати належну їй на праві власності квартиру, відповідними повноваженнями ОСОБА_8 не наділяла та укладений останнім в подальшому від імені позивачки на підставі довіреності договір купівлі-продажу від 04.12.2015 року не схвалювала, в звязку з цим належна позивачці на праві власності квартира вибула з володіння позивача поза її волею.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, посвідченого 04.12.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 823; в частині витребувати на користь позивачки з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_4, набутої останніми у спільну сумісну власність спірної квартири; а також в частині поновлення права власності на квартиру за позивачкою, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про проведення державної реєстрації права власності №12491837 від 11.12.2015 року, здійсненої на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2015 року, запису про проведення державної реєстрації права власності №12363971 від 04.12.2015 року, здійсненої на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2015 року та шляхом відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про проведення за позивачкою державної реєстрації права власності №2536225 від 18.09.2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 18.09.2013 року державним нотаріусом Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-1497.

В задоволенні позовних вимог про визнання недійсною довіреності від 02.04.2015 року позивачці слід відмовити, оскільки, як встановлено судом під час розгляду справи, вказана довіреність фактично нотаріально не посвідчувалась, позивачкою не видавалась та не підписувалась, а тому, як односторонній правочин, з огляду на положення ч.2 ст.207, ч.2 ст.215, ч.ч.1,2 ст.228 ЦК України є нікчемною та не потребує визнання її недійсною в судовому порядку.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивачки в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.12.2015 року та усунення перешкод в користуванні квартирою з боку відповідачів, оскільки в даному випадку порушені права позивачки підлягають захисту шляхом подачі віндикаційного позову про витребування майна від добросовісного позивача в порядку ст.ст.387,388 ЦК України.

Відповідно до ст.88 ЦПК України та пропорційно до задоволених вимог, з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивачки слід стягнути судовий збір по 1091 грн. 17 коп. з кожного з відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.202,203,207,215,216,228,236,237,244,245, 330,387,388 ЦК України, ст.ст.3,10,11,27,31,36,58-61,88,169,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 третя особа приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння, поновлення права власності, шляхом державної реєстрації та скасування записів про проведення державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8, що діяв за довіреністю від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_5, посвідчений 04 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 823.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Поновити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачкою ОСОБА_3, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про проведення державної реєстрації права власності №12491837 від 11 грудня 2015 року, здійсненої на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 грудня 2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_11 за реєстровим номером 2257; шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про проведення державної реєстрації права власності №12363971 від 04 грудня 2015 року, здійсненої на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 823 та шляхом відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про проведення за позивачкою ОСОБА_3 державної реєстрації права власності №2536225 від 18 вересня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 18 вересня 2013 року державним нотаріусом Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-1497.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір по 1091 грн. 17 коп. з кожного з відповідачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак