Справа № 565/603/17
Провадження № 2/565/280/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області -

під головуванням судді Мануляка Ю.В.,

з участю:

секретаря судового засідання Левадної О.А.,

представників позивача ОСОБА_1., ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

6 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (надалі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у звязку з невиконанням зобовязань за договором про відшкодування витрат з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, вивезення та захоронення побутових відходів від 01.01.2015 року, у Відповідача перед Позивачем, як балансоутримувачем будинку, утворилася заборгованість в сумі 12119,09 грн.

Представники Позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та зазначили, що Позивач, як балансоутримувач будинку №1 по вул. Правика в м.Вараш Рівненської області укладав 12.12.2013 року договір № 17 «П», 15.05.2014 року договір №14 «П» Про надання населенню комунальних послуг та 18.12.2013 року № 34 «С», 15.04.2014 року № 23 «С» /10 Про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів та додатки до даних договорів з Кузнецовським міським комунальним підприємством - виконавцем послуг по наданню житлово-комунальних з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, вивезення та захоронення побутових відходів. Кузнецовське комунальне міське підприємство виконувало свої зобовязання за даними договорами та кожного місяця виставляло рахунок Позивачу за спожиті житлово-комунальні послуги населенням, тобто жильцями, які займають третій та четвертий поверх приміщення, загальною площею 580 м?. Рахунки за спожиті комунальні послуги оплачувалися Позивачем за рахунок коштів державного бюджету. Оплата послуг розприділяється Позивачем між жильцями згідно займаної ними площі, яка вказана в технічному паспорті. Зокрема, площа займана Відповідачем, як відповідальним споживачем, та членами його сімї складає 56,7 м?. Також між Позивачем та Відповідачем було укладено 01.01.2015 року договір №8 на відшкодування витрат з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, вивезення та захоронення побутових відходів, згідно якого Відповідач повинен своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами. Просили позов задоволити у повному обсязі.

Представники Відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову у повному обсязі. Вказали, що Позивач не є балансоутримувачем чи власником будинку по вул. Правика, 1 в м.Вараш Рівненської області, не має ліцензії на надання житлово-комунальних послуг, а тому не має права надавати такі послуги. Також зазначили, що припинили оплачувати за житлово-комунальні послуги, оскільки в наданих платіжках Позивач не враховував пільги на які має право Відповідач, а нарахування проводиться на площу, яка не підтверджена Позивачем в суді жодним доказом.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, зясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Як підтверджується відповіддю відділу реєстрації виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області №382 від 11.04.2017 року та довідками № 91 та № 92 від 03.04.2017 року, виданими Позивачем, на Відповідача відкритий особистий рахунок №8 та Відповідач зареєстрований і проживає разом із членами своєї сімї за адресою: вул. В.Правика, 1/8 в м.Вараш Рівненської області, а отже користується послугами з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, вивезення та захоронення побутових відходів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Відповідач є споживачем послуг, оскільки їх отримує.

Згідно довідки № 155 від 13.06.2017 року, виданої Позивачем, та листа Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 03-9670/214 від 04.07.2017 року «Про надання інформації щодо нерухомого майна у м.Вараші Рівненської області» будинок № 1 по вул. В.Правика в м.Вараш (Кузнецовськ) Рівненської області перебуває на балансовому обліку 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області. Отже, Позивач є балансоутримувачем даного будинку.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку це - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Частиною 6 статті 19 та пунктом 3 частини 1 статті 24 цього ж закону передбачено, що особливим учасникам відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач, який залежно від цивільно-правових угод може бути споживачем, виконавцем або виробником та має право укладати договори на надання житлово-комунальних послуг. А згідно пунктів 3,6 частини 2 статті 24 даного закону балансоутримувач зобовязаний вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства та забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

З матеріалів справи вбачається, що між Позивачем та Кузнецовським міським комунальним підприємством, як виконавцем послуг, укладено 12.12.2013 року договір № 17 «П», 15.05.2014 року договір №14 «П» Про надання населенню комунальних послуг та 18.12.2013 року № 34 «С», 15.04.2014 року № 23 «С» /10 Про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів та додатки до даних договорів. На підставі даних договорів Кузнецовське комунальне міське підприємство виставляє рахунки Позивачу, як балансоутримувачу, за житлово-комунальні послуги спожиті жильцями будинку №1 по вул. В.Правика в м.Вараш (Кузнецовськ) Рівненської області.

Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем укладено Договір №8 на відшкодування витрат з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, вивезення та захоронення побутових відходів від 01.01.2015 року (надалі Договір), пунктом 1 якого встановлено, що Позивач зобовязується надавати Відповідачу, як споживачеві, послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, вивезення та захоронення побутових відходів, а Відповідач зобовязується оплачувати надані послуги.

Що стосується вимог Позивача про стягнення заборгованості з Відповідача за період з січня 2014 р.по січень 2015 р., до укладення Договору, то основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відтак, системний аналіз положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчить про те, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відтак, на підставі вищевикладеного, Позивач фактично надає та оплачує за них послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, вивезення та захоронення побутових відходів жителям ІНФОРМАЦІЯ_1 (Кузнецовськ) Рівненської області, в якому в квартирі № 8 проживає Відповідач з сімєю, оскільки виконує свій обовязок як балансоутримувач будинку вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства та забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Факт надання вищезазначених послуг щодо будинку, в якому проживає Відповідач, підтверджується наданими представником Позивача договорами та додатками до договорів укладеними з виконавцем послуг, щодо надання окремих видів послуг, рахунками фактурами виставленими виконавцем послуг за спожиті житлово-комунальні послуги населенням.

Також представники Відповідача та сам Відповідач не заперечували факту надання вказаних житлово-комунальних послуг Позивачем Відповідачу та факту споживання таких послуг Відповідачем.

Доказів, які б спростовували факт надання Позивачем послуг стосовно будинку№1 по вул. В.Правика в м.Вараш (Кузнецовськ) Рівненської області, Відповідачем не надано.

В той же час, Відповідач отримуючи від Позивача послуги, частково оплачував вартість даних послуг, у звязку з чим, як вбачається з довідки про розрахунок заборгованості за комунальні послуги споживача ОСОБА_7 № 93 від 03.04.2017 року, за надані послуги в квартиру Відповідача за період з січня 2014 р. по лютий 2017 р. Заборгованість Відповідача згідно даної довідки становить 12119,09 грн.

Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості Відповідача за надані послуги, Відповідачем не надано.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених статтею 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань.

За вимогою частини 3 статті 815 ЦК України наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Щодо заяви представника Відповідача про застосування строку позовної давності.

Так, загальна позовна давність, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що з даним цивільним позовом Позивач звернувся до суду 05 квітня 2017 року (про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першій сторінці позовної заяви).

Також встановлено, що ухвалою Кузнецовського міського суду від 29.03.2017 року у справі № 565/366/17 Позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу на стягнення боргу по оплаті за житлово-комунальні послуги із Відповідача, яка була подана до суду 02.03.2017 року.

Судовий наказ за ст.95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення коштів. Враховуючи судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів, подання заяви про видачу судового наказу, перериває перебіг строку позовної давності (постанова ВСУ від 21.01.2015 р. у справі №6-214цс14).

За таких обставин, звернувшись до суду 02.03.2017 року із заявою про видачу судового наказу до Відповідача, Позивачем пропущено трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з січня 2014 року по лютий 2014 року включно, що є підставою для відмови у позові в цій частині, на чому наполягає Відповідач.

В той же час, в частині позовних вимог про стягнення з Відповідача заборгованості з березня 2014 року по лютий 2017 року включно (в загальній сумі 11036,23 грн. (12119,09 грн. загальна сума заборгованості 1082,86 грн. сума заборгованості за січень-лютий 2014р.)) Позивачем строк позовної давності не пропущено, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в межах строків позовної давності, а стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума заборгованості за надані послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, вивезення та захоронення побутових відходів в розмірі 11036,23 грн.

На підставі ст.88 ЦПК України суд пропорційно до задоволених позовних вимог, відсоток яких складає 91% (11036,23 грн. (задоволена сума вимог) х 100% : 12119,09 грн.( ціна позову)), стягує з Відповідача в користь Позивача 1456,00 грн. понесених витрат по сплаті судового збору (1600 грн. (судовий збір сплачений позивачем за майнові вимоги) х 91 % (відсоток задоволених вимог) : 100%).

Відтак, стягненню з Відповідача підлягає сплачена Позивачем сума судового збору в розмірі 1456,00 грн.

На підставі ст.ст. 509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 1, 21, 22, 23, 24, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст.88, 213-216, 224-226 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_7 на користь 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 11036,23 грн.(одинадцять тисяч тридцять шість гривень 23 копійки) з яких: 4546,69 грн. (чотири тисячі пятсот сорок шість гривень 69 копійок) за послуги водопостачання та водовідведення; 5764,28грн. (пять тисяч сімсот шістдесят чотири гривні 28 копійок) за послуги теплопостачання; 725,26 грн.(сімсот двадцять пять гривень 26 копійок) за послуги вивезення та захоронення твердих побутових відходів.

3. В задоволенні решти позову- відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_7 на користь 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1456,00 грн. (одна тисяча чотириста пятдесят шість гривень).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 23 серпня 2017 року.

Суддя Мануляк Ю.В.