Справа № 456/2060/16-ц
Провадження № 2/456/311/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого: судді Шрамка Р. Т.

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 88630,98 грн., моральної шкоди в розмірі 698125 грн., та судових витрат. В обґрунтування позову, вказала, що вироком Стрийського міськрайонного суду від 19.04.2016 року ОСОБА_2, визнано винною у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено їй покарання у вигляді шести років позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року підтверджено висновок суду першої інстанції про вину ОСОБА_2, у скоєнні злочину за обставин, описаних у вироку. Згідно вироку Стрийського міськрайонного суду від 19.04.2016 року та ухвали Колегії суддів судової палати з розгляду справ Апеляційного суду від 21.06.2016 року 18.10.2016 року, біля 15 год. 30 хв. ОСОБА_2, перебуваючи на вулиці села Воля Задеревацька Стрийського р-ну Львівської області, поблизу свого будинку, під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, знаючи, що в скляній банці об'ємом 0,5 л знаходиться рідина, яка містить сульфатну кислоту, навмисно вилила вміст банки в обличчя позивача, внаслідок чого заподіяла хімічний опік 3-го ступеня рогівки та кон'юнктиви обох очей, в результаті якого позивач повністю втратила зір на обидва ока. Висновком Одеської спеціалізованої МСЕК від 19.02.2007 року у зв'язку з втратою зору визнано інвалідом І групи. Внаслідок умисних дій ОСОБА_2, позивач витратила багато коштів на лікування, на придбання медикаментів, на операції, на проїзд до місця лікування спільно з супроводжуючим. Крім того, витрачає кошти на проїзд до суду, як легковим так і залізничним транспортом. Крім того, позивачу було нанесено моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 698125 грн., та мотивує її тим, що її фізичні страждання підтверджуються медичними висновками та виписками з історій хвороб, виписками з медичних карток, наявними у матеріалах кримінальної справи. Зокрема, позивач тривалий час лікувалась у Львівській лікарні швидкої допомоги, в Інституті очних хвороб і тканинної терапії ім.. Філатова В.П., в м. Одесі, де їй було проведено більше 15 операцій на очі. Лікування було неодноразовим і болісним. Кожна операція, яку позивачу довелось пережити, це великий стрес, адже супроводжувались великою надією так і розчаруваннями, оскільки зір до позивача не повертався, а біль тривав. Після лікування, фізичні страждання не закінчились, адже за місцем свого проживання, позивач повинна закапувати в обидва ока різноманітні каплі, мазати мазі, що теж викликає фізичний дискомфорт. Особливих страждань, додає та обставина, що повернути повноцінний зір, а з ним і повноцінне життя, вже ніхто не зможе. Отримана травма змінили всі життєві зв'язки навіть по відношенню до спілкування. Тривалий час після скоєного злочину, позивач не могла заснути не тільки від фізичного болю, а й від душевних страждань.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та її представник ОСОБА_4, уточнили позовні вимоги в частині зменшення суми стягнення матеріального відшкодування, оскільки між сторонами було досягнуто визначену суму нанесеної матеріальної шкоди в розмірі 72581,73 грн., 4514,43 грн., судових витрат та моральну шкоду яка була заявлено в позовних вимогах та просили позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, та її захисник ОСОБА_5, в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме узгоджену суму матеріальної шкоди, яка складає 73581,37 грн., моральну шкоду, відповідач не визнає, оскільки вона за скоєний злочин була засуджена та перебувала в місцях відбування покарання, а тому вважає, що свою вину відбула, а суму заявлену позивачем в рахунок відшкодування моральної шкоди вважає її необґрунтованою.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 2 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Положеннями статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В підтвердження заявлених у позовній заяві вимог, позивач надала копію ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року, якою встановлено, що відповідача визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 6-ти років позбавлення волі. Міру запобіжного заходу ОСОБА_2, залишено тримання під вартою, а строк відбування покарання зараховано з 15 жовтня 2009 року до 02 серпня 2010 року, під час якого вона не перебувала на попередньому ув'язненні, оскільки вирок набрав законної сили 01.10.2009 року та її звільнено з Качанівської ВТК № 54 м. Харкова. Повторно ОСОБА_2, перебуває під вартою з 05 листопада 2013 року до 19.04.2016 року, а тому на підставі вимог ст. 72 ч. 5 КК України зараховано до відбутого строку час перебування засудженої ОСОБА_2, на попередньому ув'язненні з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі за період з 05 листопада 2013 року до 19.04.2016 року та набрання даним вироком законної сили. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, 75 916 грн. (сімдесят п'ять тисяч дев'ятсот шістнадцять) грн. спричиненої матеріальної шкоди та 350 000 (триста п'ятдесят тисяч) грн. спричиненої моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2, в доход держави 218 (двісті вісімнадцять) грн. 80 коп. судових витрат за проведення дослідження та експертизи. Вирішено питання речових доказів згідно вимог закону.

Згідно вироку суду, 18 жовтня 2006 року біля 15 год. 30 хв. обвинувачена ОСОБА_2, перебуваючи на вулиці села Воля Задеревацька Стрийського району Львівської області поблизу свого будинку, під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_1, знаючи, що в скляній банці об'ємом 0,5 л. знаходиться рідина, яка містить сульфатну кислоту, навмисно вилила вміст банки в обличчя потерпілій ОСОБА_1, внаслідок чого заподіяла потерпілій хімічний опік 3-го ступеня рогівки та кон'юктиви обох очей, в результаті якого вона повністю втратила зір на обидва ока, у зв'язку з чим дане тілесне ушкодження відноситься до умисних тяжких ушкоджень за ознакою втрати органом його функцій.

Згідно копії ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року, вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2016 відносно ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1, про стягнення матеріальної та моральної шкоди з засудженої ОСОБА_2,, скасовано та матеріали кримінального провадження в цій частині направлено до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишенобез змін.

Дані обставини не потребують доказуванню у відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, оскільки встановлені вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 4ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

З матеріалів справи, вбачається, що сторонами було досягнуто суму відшкодування в рахунок матеріальної шкоди та долучено до матеріалів справи такий розрахунок. З вказаного розрахунку вбачається, що сума матеріальної шкоди становить 73581,37 грн., і є узгодженою між сторонами, а тому суд вважає за необхідне прийняти даний розрахунок узгодження сум та затвердити в своєму рішенні.

Сторонами було узгоджено також суму відшкодування судових витрат, однак матеріалами справи суму в розмірі 45,73 коп., судових витрат не підтверджено матеріалами справи, а тому у стягненні судових витрат в сумі 45,73 грн., слід відмовити.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, суд враховує роз'яснення п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача ОСОБА_2, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина ОСОБА_2, в її заподіянні підтверджується вироком Стрийського міськрайонного суду від 19.04.2016 року, яким ОСОБА_2, визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено їй покарання у виді 6-ти років позбавлення волі.

З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, яка полягає у фізичних та моральних стражданнях, що вона зазнала внаслідок злочинних дій відповідача, які призвели до порушення її звичного режиму життя,вік потерпілої особи, глибокий та тривалий стрес, який вона пережила, страждання та переживання, враховуючи принцип виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 350000 (триста п'ятдесят тисяч) грн.., буде достатньою компенсацією позивачу за завдані йому фізичні та душевні страждання.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 5985 (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн.. 81 коп.. В решті позову відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 58-61, 88, 154, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст..23, 1166, 1167 ЦК України суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 73 581 (сімдесять три тисячі п'ятсот вісімдесять одна) грн.. 37 коп., моральну шкоду в сумі 350 000 (триста п'ятдесять тисяч) грн.. 00 коп. та судові витрати в сумі 4468 (чотири тисячі чотириста шістдесять вісім) грн.. 70 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 5985 (п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесять п'ять) грн.. 81 коп..

В задоволенні решти позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в сумі 348125 (триста сорок вісім тисяч сто двадцять п'ять тисяч) грн.. 00 коп. та судових витрат в сумі 45 (сорок п'ять) грн.. 73 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Р. Т. Шрамко