Справа №438/766/17
Номер провадження №2-з/438/10/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області

у складі: судді Хемич О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гадубяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Борислав Львівської області заяву ОСОБА_1. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, в якій просить поділити спільне майно майно подружжя, визнавши за ОСОБА_2. право приватної власності на транспортний засіб VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, та стягнувши з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості 1/2 частки даного транспортного засобу в розмірі 135000 грн.

Ухвалою суду від 31.08.2017 р. відкрито провадження у справі.

ОСОБА_1. звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, згідно з якою просить накласти арешт на транспортний засіб VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. В обґрунтування підстав для накладення арешту на зазначене майно позивач зазначає, що їй стало відомо, що відповідач має намір відчужити даний транспортний засіб і цей факт може бути підтверджений свідком. Крім того, зазначає, що даний танспортний засіб є спільною власністю її та відповідача, а відповідач має усі можливості та намір його відчужити чи провести його розукомплектацію, що на думку ОСОБА_1. може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали позову та заяви про забезпечення позову суд приходить до таких висновків.

Згідно поданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру МВС України, отриманого через систему портал державних послуг iGov автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, 2007 року випуску зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 - відповідача по справі.

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, визнавши за відповідачем право власності на транспортний засіб VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнувши з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частки даного транспортногозасобу у розмірі 135000 грн.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення позову.

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р. надано роз'яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Проте в заяві не обґрунтована необхідність вжиття таких заходів забезпечення позову, не зазначені причини реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову з огляду на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме: визнання за відповідачем права власності на майно та стягнення на користь позивача грошової компенсації; дані про те що відповідач вчиняє дії щодо відчуження чи розукомплектації вказаного майна матеріали справи також не містять.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153, 210 ЦПК України, суд

ухвалив:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя О.Б Хемич