Справа № 459/1850/16 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1671/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Ванівського О.М., Струс Л.Б.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання житла спільною сумісною власністю, визнання права власності на ? частку квартири, гаража та визнання права власності на автомобіль та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? ідеальної частки автомобіля,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2016 року первісний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частку гаражу НОМЕР_2, який знаходиться в гаражному кооперативі №5 в м.Червонограді Львівської області. В решті позовних вимог - відмовлено. Зустрічний позов - задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку автомобіля марки «Peugeot» 308 1.6, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - 551,20 грн. судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - 551,20 грн. судових витрат. Арешт автомобіля «Peugeot» 308 1.6, 2011 р.в., номерний знак НОМЕР_1, накладений ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 22 вересня 2016 року - скасовано.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким повністю задоволити первісний позов, в задоволенні зустрічного позову - відмовити. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не звернув уваги на подані докази того, що автомобіль марки «Peugeot» 308 1.6, 2011 р.в., номерний знак НОМЕР_1 не може бути предметом спільного майна подружжя, оскільки він придбаний позивачкою за кошти, отримані від родичів, а конкретно були передані їй у позику від ОСОБА_4 Тому відповідач не має відношення до згаданого автомобіля. Крім цього, вказує на те, що беззаперечними фактами є те, що спільні квартира та гараж, були придбані за час спільного проживання подружжя та за спільні кошти сім'ї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника на підтримання апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_3 та його представника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції - немає.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачаться, що суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов частково та задовольняючи зустрічний позов, посилаючись, зокрема, на ст. 60, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 Сімейного кодексу України та правову позицію у Постанові Верховного Суду України у справі №6-79цс13 від 02.10.2013р., виходив з того, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.06.1999 року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23.05.2016 року - розірвано. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1494921 від 16.09.2003 року, квартира АДРЕСА_2, на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу №1940 від 05.09.2003 року, належить - ОСОБА_3. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №1940 та посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І.С., ОСОБА_3 купив квартиру за АДРЕСА_2, вартість якої становить 21 748 гривень. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №1942 та посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І.С., ОСОБА_3 продав за 15 935 гривень квартиру АДРЕСА_1, що належала йому на підставі свідоцтва на право власності на квартиру (будинок) виданого 17.03.1994 року приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля». ОСОБА_3 (власник квартири) та ОСОБА_6 (син) зареєстровані в спірній квартирі з 20.11.2003 року, а ОСОБА_2 (дружина) зареєстрована в спірній квартирі з 14.04.2005 року, що стверджується копією будинкової книги. Як вбачається з довідки голови гаражного кооперативу Вугляр Ю. за №124 від 15.12.2009 року, ОСОБА_3 належить цегляний гараж НОМЕР_2, який знаходиться в гаражному кооперативі №5 м. Червонограда Львівської області, на підставі договору купівлі продажу від 08.10.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №1849. ТзОВ «Ілта Львів» було продано за 154 774 грн. і видано ОСОБА_2 автомобіль марки «Peugeot» 308 Cont Pack 1.6 HDi, номер кузова - НОМЕР_3, що стверджується копією довідки-рахунку серії КІМ №433507 від 09.03.2011 року. Як вбачається з облікової карти приватного транспортного засобу від 02.06.2011 року, власником автомобіля марки «Peugeot» 308 1.6, 2011 року випуску, номер кузова № НОМЕР_3, з державним номерним знаком НОМЕР_1 є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає на АДРЕСА_2. Звітом Червоноградського МБТІ про незалежну оцінку житлової квартири, що знаходиться на АДРЕСА_2, визначена ринкова вартість даної квартири станом на 12 грудня 2016 року, яка становить 789 814 грн. Свідок ОСОБА_4, батько позивачки, суду пояснив, що його дочка перебувала в шлюбі з відповідачем. До придбання квартири АДРЕСА_2, подружжя проживало в його квартирі. На придбання автомобіля «Пежо» в 2011 році він разом з дружиною надали позивачці кошти в сумі 15 000 Євро, на які вона придбала вказаний вище автомобіль. В 2011 році він працював у «Приватбанк» технічним виконавцем з зарплатою - 1000 грн. на місяць та мав в банку депозитні кошти в сумі 13 000 доларів США. За яку суму коштів була придбана спірна квартира і за скільки відповідач продав свою однокімнатну квартиру йому не відомо. Ствердив, що до шлюбу відповідач мав однокімнатну квартиру, яку продав та разом з позивачкою доклали спільні кошти і придбали спірну квартиру. Суд бере до уваги те, що відповідачем, до придбання спірної квартири, було продано за 15 935 грн. квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на праві і дані кошти були витрачені на придбання спірної квартири. Таким чином, спільними коштами сторін, затраченими на придбання спірної квартири АДРЕСА_2 є - 5 813 грн. (21 748 грн.- 15 935 грн.), в рівних частках, тобто по 2 906, 50 грн. кожного. Покази свідка про те, що спірний автомобіль виключно придбаний позивачкою за кошти її батьків, суд до уваги не бере, бо дані твердження не підтверджується належними та допустимими доказами. На підставі наведеного вище, беручи до уваги те, що спірна квартира придбана відвовідачем на час перебування строронами у шлюбі, за спільні кошти, однак в більшій мірі, така придбана за рахунок продажу останнім власного майна, а саме за кошти отримані відповідачем за продаж однокімнатної квартири, яка йому належала на праві власності до реєєстрації шлюбу з позивачкою, враховуючи, що відповідач згідний на присудження позивачці 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частки гаражу НОМЕР_2, який знаходиться в гаражному кооперативі №5 в м. Червонограді Львівської області, крім того, спірний автомобіль марки «Peugeot» 308 1.6, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, сторонами придбано на час перебування у шлюбі і за спільні кошти, то суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов підлягає до задоволення повністю.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи предметами спору між сторонами за обома заявленими позовами кожного з подружжя є квартира АДРЕСА_2; гараж НОМЕР_2, який знаходиться в гаражному кооперативі №5 в м. Червонограді Львівської області та автомобіль марки «Peugeot» 308 1.6, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Два перші об'єкти нерухомості зареєстровані на праві власності за ОСОБА_3, автомобіль же - за ОСОБА_2.

Що стосується вирішення первісного позову в частині спірного гаража, то рішення в цій частині (а саме в частині визнання права власності на ? частину гаража за ОСОБА_2) фактично не оскаржене, а тому колегією суддів не перевіряється.

Крім цього, рішення не оскаржене ОСОБА_3 і в частині визнання права власності на ? частину спірної кватири, а тому воно теж в контексті перевірки порушення таким його прав у цій частині не перевіряється.

Рішення перевіряється в частині визнання за ОСОБА_2 частки на спірну квартиру та визнання права власності на ? частину спірного автомобіля за ОСОБА_8 в частині порушення рішенням у цій частині прав чи інтересів ОСОБА_2.

Що стосується розподілу спірної квартири, то, на думку колегії суддів, таким прав та інтересів ОСОБА_2 не порушено.

Дійсно, як вбачається із матеріалів справи, квартира придбана ОСОБА_3 у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі (сторони у шлюбі з 5.06.1999 року по 2.06.2016 року (свідоцтво про шлюб та рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами а.с. 5, 7), а саме 5.09.2003 року. Однак, така квартира була придбана за кошти, які частково належали ОСОБА_3 особисто.

Так, спірна квартира придбана ОСОБА_3 за 21748 грн. У той же день ОСОБА_3 продано квартиру АДРЕСА_1, що належала йому на праві особистої власності, так як була ним набута до шлюбу в порядку приватизації у 1994 році (свідоцтво про право власності видане 17.03.1994 року). Квартира продана ним за 15935 грн. (копії договорів купівлі-продажу а.с. 34-35).

Зважаючи на вказане, слід вважати, що із 21748 грн. за які була придбана спірна квартира, 15935 грн. були надані ОСОБА_3 як особисті кошти, тому частина квартири на вказану суму слід вважати особистою власністю ОСОБА_3. Решту коштів, що були витрачені на придбання квартири слід вважати спільною сумісною власністю подружжя. Тому, розподіл квартири за яким ОСОБА_2 надано ? частину спірної квартири не слід вважати таким, що порушує її права чи законні інтереси. Так, жодних доказів про те, що сторони у 2003 році не використали коштів, які були набуті ОСОБА_3 внаслідок продажу його особистої квартири або про те, що у подружжя за чотири роки спільного проживання були наявними спільні кошти для придбання виключно за такі спірної квартири сторонами не представлено, а судом відповідно не здобуто.

Зважаючи на вказане, а саме те, що особисті кошти ОСОБА_3 у придбанні спірної квартири складають 73,27 % у загальній сумі, за яку було набуто спірну квартиру, визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину такої кватири не слід вважати таким, що порушує її права чи законні інтереси.

Що стосується визнання за ОСОБА_3 права власності на ? ідеальну частку спірного автомобіля, то в цій частині рішення суду теж не слід вважати таким, що порушує права чи законні інтереси ОСОБА_2.

Так, як вбачається з матеріалів справи, автомобіль придбаний ОСОБА_2 у 2011 році, тобто за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі (акт прийняття передачі від 23.02.2011 року а.с. 42). Вартість такого на той час складала 154754 грн. (довідка рахунок 3433507 а.с. 43).

Жодних доказів про те, що такий придбаний за особисті кошти ОСОБА_2 або придбаний нею як фізичною-особою підприємцем та використовувався виключно для цих цілей у матеріалах справи - немає.

Навпаки, як вбачається із пояснень сторін та матеріалів справи такий автомобіль був придбаний частково за кошти від продажу автомобіля, що був зареєстрований за ОСОБА_3 (що був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя), частково за позичені кошти у батьків ОСОБА_2 та частину за спільні кошти.

Так, згідно листа УДАІ Червоноградського ВРЕР ДАІ від 17.12.2009 року а.с. 58 у 2009 році ОСОБА_3 було відчужено через біржову угоду автомобіль «Volkswagen T5» НОМЕР_4.

Крім цього, ОСОБА_3 визнав, що частина коштів була надана батьком ОСОБА_2 у позику, на що посилається і сама ОСОБА_2, а, також, ствердив і батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4, будучи допитаний судом як свідок та, крім цього, підтверджується і копією розписки ОСОБА_3 (а.с.216).

Вказану позику, теж слід вважати спільними коштами подружжя, оскільки укладення одним із подружжя договорів в інтересах сім'ї, що створюють для подружжя однакові права та обов'язки за таким договором, слід вважати спільними коштами подружжя (ч.3 ст. 61 СК України).

Вказаний договір позики слід вважати був укладений ОСОБА_2 в інтересах сім'ї, а саме придбання легкового автомобіля, який використовувався як для сім'ї (необхідних перевезень), так і для здійснення ОСОБА_2 підприємницької діяльності як підприємцем (роздрібної торгівлі), у чому також їй допомагав її чоловік, використовуючи вказаний автомобіль (додатково крім наведеного - дані про реєстрацію ОСОБА_2 як підприємця а.с. 187).

Отримання ОСОБА_2 доходів як підприємцем (довідка Черввоноградської ОДПІ а.с. 95) знову ж не свідчить про придбання автомобіля за такі її кошти як особистого майна, оскільки на це по-перше ОСОБА_2 не посилалась, а по-друге доходи фізичної особи підприємця не є особистими коштами, а такі доходи слід вважати спільним сумісним майном подружжя (п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року).

Крім цього, слід вказати і про те, що доказів, які б достовірно свідчили про надання всієї суми, за яку був придбаний автомобіль саме як позика батьком ОСОБА_2 суду не надано. Так, у батька позивача дійсно була наявною станом на 2010 рік сума коштів на рахунках у ПАТ КБ Приватбанк еквівалентна 13451,74 доларів США та 1187,52 долари США (довідка ПАТ КБ Приватбанк та договір на вклад а.с. 94, 97), автомобіль же придбаний за суму еквівалентну 19502,46 доларів США (154754 грн. станом на час видання довідки рахунку). Крім цього, жодних доказів про те, що така сума коштів була знята з рахунків батьком ОСОБА_2, - суду не представлено.

Зважаючи на вказане слід вважати, що автомобіль придбаний за кошти, що належали подружжю на праві спільної сумісної власності та відповідно судом було вірно розподілено вказаний об'єкт спільної сумісної власності зважаючи на неможливість його реального розподілу у ідеальних частках, тобто визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну його частину.

Вказане відповідає ст.ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, а також п.п. 22, 23, 24, 25, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Також, вказані висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду України у постановах, що прийняті по ряду справ у аналогічних правовідносинах в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов'язковими до застосування, зокрема, у справах №6-21цс15 від 11.03.2015 року; №6-1109цс15 від 16.12.2015 року; №6-486цс16 від 27.04.2016 року; №6-2565цс16 від 18.01.2017 року.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргуОСОБА_2 - відхилити.

РішенняЧервоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: О.М. Ванівський

Л.Б. Струс