Справа № 526/1750/17
Провадження № 2/526/834/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Горошка А.М.,

з участю секретаря Дроботі Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з нього на її користь на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% мінімального доходу громадян, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення сином повноліття.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, цивільний позов визнає в повному обсязі.

Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для прийняття визнання відповідачем позову, виходячи з наступного.

Так, ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, законодавством не передбачено поняття мінімального доходу громадян.

Таким чином, мінімальний розмір аліментів на дитину може присуджуватися у розмірі не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В зв'язку з цим, таке визнання відповідачем позову суперечить положенням закону.

Керуючись ч. 2 ст. 158, ч. 4 ст. 174, ч. 2 ст. 197, ст. 209 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Судовий розгляд продовжити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А. М. Горошко