АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3917/17 Справа № 199/684/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним було відмовлено /а.с.182-183/.

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі /а.с.188-189/.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.06.2014 року померла мати сторін - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 08.07.2014 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 4658 /а.с.29/.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається із частини квартири АДРЕСА_1.

За життя, 13.11.2007 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №3-3588, яким заповіла своїй доньці - відповідачу ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право /а.с.28/.

Звертаючись з позовною заявою, позивач посилався на те, що складання матір'ю заповіту на користь відповідача було спричинено сильним психологічним тиском на неї, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі /а.с.3-4/.

За клопотанням позивача ОСОБА_2, ухвалою суду першої інстанції від 27.04.2015 року по справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої були поставлені питання: у якому психологічно-емоційному стані була ОСОБА_4 під час складання заповіт від 13.11.2007 року, чи було її волевиявлення вільним, тощо. Проведення цієї експертизи було доручено експертам Дніпропетровського міжобласного центру судово-психіатричних експертиз /а.с.80/.

Однак, посмертна судово-психіатрична експертиза проведена не була, у зв'язку з тим, що позивачем не надано додаткових матеріалів та документів, необхідних для її проведення /а.с.113/.

Виходячи з доказів по справі та пояснень сторін, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, в силу норм ст.ст. 1233, 1247, 1257 СК України, не підлягають задоволенню / а.с. 182-183/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями сторін.

Частиною 2 статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що при складанні оспорюваного заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, а тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання заповіту недійсним.

Зазначений висновок суду колегія суддів вважає правильним.

Доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що він не мав можливості надати експертові запитувані ним документи, оскільки їх викрала відповідач, а тому, за їх відсутності, і не була проведена експертиза, колегія суддів не приймає до уваги, зокрема, під час розгляду справи у суді першої інстанції заявник не був позбавлений права заявити клопотання про витребування судом таких документів у ОСОБА_3

У суді апеляційної інстанції клопотань про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 не заявлялось.

Посилання заявника на те, що судом першої інстанції не було отримано відповідей на запити, направлені до лікувальних закладів для з'ясування психічного стану його матері, а також щодо перевірки даних про перебування її на обліку у цих установах, й це призвело до неправильного вирішення спору, апеляційний суд вважає безпідставними, крім того, всупереч вимогам ч.2 ст.303 ЦПК України, апелянт не скористався своїм правом заявити відповідне клопотання про витребування цих доказів апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що районний суд не надав належної оцінки показанням свідків, колегія суддів вважає такими, що не мають правового значення, оскільки, з огляду на предмет спору, це є неналежним засобом доказування у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а тому апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко