Справа № 322/899/17
У Х В А Л А

04 вересня 2017 року смт. Новомиколаївка

Суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області Шиш А.Б. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3 та Новомиколаївська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3 та Новомиколаївська державна нотаріальна контора Запорізької області, в якому просить визнати недійсним заповіт, посвідчений та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області 31 серпня 2006 року за № 726, за змістом якого ОСОБА_4 заповідає належне йому майно ОСОБА_5, та визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по вул. Войкова, 18 в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 22 квітня 2016 року.

Свої вимоги мотивує тим, що її батько ОСОБА_4 з 1995 року почав зловживати спиртними напоями, розпочалась деградація його особистості, що і спонукало її матір розірвати з батьком шлюб у 2000 році. Після розірвання шлюбу з її матірю, 04 березня 2003 року, батько уклав фіктивний шлюб з ОСОБА_5 Однак сімю з ОСОБА_5 він не мав наміру створювати і не створив.

31 серпня 2006 року батько отримав в Новомиколаївській державній нотаріальній конторі Запорізької області свідоцтво про право спадщину за законом на житловий будинок свої батьків, розташований за адресою: Запорізька область, смт. Новомиколаївка, вул. Войкова, 18, та зареєстрував його в реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 вересня 2006 року. Таким чином, 04 вересня 2006 року він набув право власності на вказаний житловий будинок.

12 серпня 2008 року ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_5 22 квітня 2016 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема, вказаний житловий будинок.

За ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги належать вона та ОСОБА_3 син спадкодавця ОСОБА_4 В жовтні 2016 року вона подала заяву про прийняття спадщини до Новомиколаївської державної нотаріальної контори у передбачений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини. Згодом вона отримала повідомлення від 17 жовтня 2016 року, за змістом якого її заява про прийняття спадщини прийнята і заведена спадкова справа № 78 за 2016 рік після смерті ОСОБА_4

Після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини вона звернулася до Новомиколаївської державної нотаріальної контори із заявою видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок. Натомість вона отримала відмову через те, що існує заповіт на іншу особу на ОСОБА_5

Наявний заповіт батька на імя ОСОБА_5 (прізвище у теперішньому шлюбі ОСОБА_2) С.М. перешкоджає їй реалізувати належне їй право на отримання спадщини в порядку спадкування за законом.

З 2006 року ОСОБА_4 жив у м. Запоріжжі. Вона регулярно зустрічалася з ним, спілкувалася на різноманітні теми. За життя батько ні їй, ні іншій рідні не казав про посвідчення будь-якого заповіту, про намір усунути своїх дітей від права на спадкування його майна, про намір заповісти своє майно іншій особі, зокрема, ОСОБА_5 Навпаки, він неодноразово їй та іншим особам заявляв, що за життя не зміг надбати майна і може залишити своїм дітям тільки вищевказаний родинний будинок.

Крім того, внаслідок зловживання спиртними напоями з 2000 року, у ОСОБА_4 з'явились серйозні зміни в поведінці, а саме прояви спалахів агресії, дратівливість, стан депресії, розпочались розвиватись серйозні психічні відхилення. Також відбулася деградація особистості зниження пам'яті, порушення концентрації і ознаки недоумства. Він втратив інтерес до життєвих цінностей, перестав цікавитися громадським життям. Всі його турботи зводились до пошуку чергової порції алкоголю.

Вважає, що заповіт був складений та посвідчений всупереч волі ОСОБА_4, за відсутності вільного його волевиявлення, внаслідок його обману ОСОБА_2 На час посвідчення заповіту психічний та фізичний стан здоровя ОСОБА_4 був таким, що позбавляв його можливості в повній мірі здійснити вільне волевиявлення, розуміти в повній мірі значення своїх дій та вчинків, значення того, що фактично відбулось і наслідки вчиненого. Такий психічний та фізичний стан здоровя ОСОБА_4 сприяв реалізації задуму ОСОБА_2 щодо обману з наміром заволодіти нерухомістю ОСОБА_4

Вважає, що заповіт батько підписав внаслідок обману з боку ОСОБА_2, який вона реалізовувала протягом літа 2006 року і який підтримувала надалі. Про наявність обману свідчать і фактичні обставини тих подій, які полягають у наступному.

Після смерті дружини ОСОБА_4 не мав грошей на оформлення спадщини на житловий будинок, так як вів антисоціальний спосіб життя і не мав грошей на такі витрати. Потреби оформляти спадщину у ОСОБА_4 теж не було, так як він був єдиним спадкоємцем майна батьків, був зареєстрований в житловому будинку і жив в ньому, через що втратити житловий будинок не міг. Між тим ОСОБА_2 наполягала на оформленні спадщини, запевняла, що сплатить всі витрати по оформленню спадщини, буде особисто брати участь в оформленні всіх належних документів у нотаріуса. При цьому ОСОБА_2 про заповіт на її імя мови не вела. Про ці обставини батько неодноразово розповідав їй та її брату. Батько казав, що спадщину йому оформить дружина ОСОБА_5 і будинок залишиться його дітям.

Заповіт ОСОБА_4 зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій 31 серпня 2006 року о 14 год. 21 хв. В заповіті зазначено, що ОСОБА_4 заповідає належний йому житловий будинок, за адресою: Запорізька область, смт. Новомиколаївка, вул. Войкова, 18. Між тим, на час підписання та реєстрації заповіту, ОСОБА_4 не був власником вказаного житлового будинку. Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_4 отримав вже після посвідчення заповіту нотаріусом. Із змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 серпня 2006 року вбачається, що воно зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій 31 серпня 2006 року за № 728, тобто після реєстрації заповіту (заповіт зареєстровано за № 726). В реєстрі прав власності на нерухоме майно свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 серпня 2006 року зареєстроване 04 вересня 2006 року. За діючим на той час законодавством право власності на житловий будинок винило у ОСОБА_4 тільки з 04 вересня 2006 року, тобто через 4 дні після посвідчення заповіту. 31 серпня 2006 року ОСОБА_4 заповідав житловий будинок, не набувши права власності на нього.

Таким чином оформленням документів на спадкове майно займалась ОСОБА_2, а ОСОБА_4 їй повністю довіряв. ОСОБА_2 замовила також виготовлення заповіту на її імя. У працівників нотаріальної контори це не викликало підозри, так як ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували у шлюбі і складання заповіту на другого з подружжя відбувається доволі часто. ОСОБА_4 підписував всі запропоновані йому для підписання документи, не розуміючи зміст цих документів через низький рівень інтелектуального розвитку, викликаний алкоголізмом. Підписуючи різноманітні документи в нотаріальній конторі, зі слів ОСОБА_2 для оформлення спадщини, ОСОБА_4 підписав і інший правочин заповіт, про складання якого навіть не було мови і який укладати він наміру не мав. Надалі ОСОБА_2 цей заповіт забрала і зберігала в себе та приховувала наявність заповіту як від ОСОБА_4, так і від його рідні та надала заповіт нотаріусу тільки після смерті ОСОБА_4

Наявні медичні документи, інші письмові докази та покази свідків можуть бути приводом для висновку, що ОСОБА_4 на час складання та посвідчення заповіту мав суттєві порушення діяльності головного мозку, які впливали на його інтелектуальний та вольовий стан і це призвело до того, що він втратив можливість усвідомлювати в повній мірі свої дії та керувати ними, мав місце дефект волі: його волевиявлення не могло бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Під час складання та посвідчення заповіту ОСОБА_4 перебував у психічному стані, внаслідок якого не усвідомлював в повній мірі значення своїх дій, не усвідомлював, що фактично відбувається і які це буде мати наслідки для нього та його рідних дітей.

Таким чином шляхом обману ОСОБА_2 незаконно домоглась складання та підписання ОСОБА_4 заповіту, за допомогою якого надалі заволоділа спадковим майном ОСОБА_4 Обману сприяла та обставина, що ОСОБА_4 перебував з ОСОБА_2 у шлюбі, вони жили разом, він їй довіряв, у звязку з чим не міг припустити, що його дружина спроможна ввести його в оману. ОСОБА_2 навмисно ввела ОСОБА_4 в оману саме з метою підписання ним заповіту. Наслідки вчинення вказаного правочину для ОСОБА_2 були відомі й бажані, тоді як ОСОБА_4 були невідомі. Про наявність умислу у ОСОБА_2 на вчинення обману свідчать наслідки укладення цього правочину, обставини, за яких він був укладений, нинішнє небажання ОСОБА_2 передати дітям померлого хоча б частку із майна, яким вона незаконно заволоділа.

Також від позивача надійшла заява, в якій остання просить, в порядку забезпечення позову, накласти арешт із забороною відчуження, здачі в оренду чи вчинення інших дій, щодо вищевказаного житлового будинку.

Перевіривши обґрунтованість заяви, суддя вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із заяви про забезпечення позову не вбачається наявність загрози утруднення або невиконання можливого рішення суду.

Викладені у заяві підстави для накладення арешту не є такими, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі у випадку задоволення позову. Так позивачем не надано доказів того, що відповідач має намір відчужити житловий будинок, а також не вказано яким чином можливе відчуження будинку утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду про визнання права власності на його частину.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням вищевказаних роз'яснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 151 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3 та Новомиколаївська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя А.Б.Шиш