АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 621/672/17 Головуючий суддя І інстанції Овдієнко В. В.
Провадження № 22-ц/790/4040/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші справи позовного провадження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вимогами: встановити факт того, що на неї, інваліда ЧАЕС 2 групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС 1986 року, поширюється статус інваліда війни.

В обґрунтування позову зазначила, що вона, є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії, інвалідом другої групи. З 26 вересня 1986 року по 11 жовтня 1986 року вона була направлена до УРСу Чорнобильської АЕС. В 2004 році стан її здоров'я критично погіршав і вона звернувся до лікарів, які встановили наявність в неї цілої низки захворювань пов'язаних з виконанням роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В Україні з 1993 року діє Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (надалі Закон), який визнав військовослужбовців, цивільних, яких через військкомати направляли до зони лиха, інвалідами війни. Одночасно стаття 7 цього Закону визначила, що до інвалідів війни належать особи з числа працівників, які стали інвалідами внаслідок каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини. Виник спір щодо тлумачення змісту цієї статті, який був вирішений Верховною Радою України в 2004 році шляхом внесення змін до Закону, якими були прирівняні до інвалідів війни всі ліквідатори, залучені до формувань Цивільної оборони. Вона звернулася за місцем своєї реєстрації до управління праці та соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації з метою отримання посвідчення інваліда війни, але їй було рекомендовано надати довідку невідомої форми про зарахування до формувань Цивільної оборони.

03.03.2017 року вона подала до Зміївського районного суду Харківської області заяву про встановлення факту того, що вона є інвалідом війни з моменту отримання довідки МСЕК. Суд 09 березня 2017 року відмовив у відкритті провадження у порядку окремого провадження, вказавши, що спір потрібно вирішити у порядку позовного провадження.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 11 травня 2017 року позов задоволено. Встановлено факт, що на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інваліда ЧАЕС 2 групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС 1986 року, поширюється статус інваліда війни.

Не погодившись з рішеннямсуду першої інстанції, Управління праці та соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати.

В обґрунтування скарги зазначено, що обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно п. 9 ст. 7 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є наявність у особи інвалідності, отриманої внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, та доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони. Управлінням було повідомлено ОСОБА_3, що якщо вона має документи, які підтверджують її належність до осіб, прирівняних до інвалідів війни, вона має право звернутись до МСЕК для винесення відповідного висновку про причину інвалідності. Після цього для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, їй необхідно звернутись до ЦНАП, створеного при РДА.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є громадянкою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, інвалідом ІІ групи, що підтверджується даними відповідного посвідчення НОМЕР_1 та довідкою МСЕК (а. с. 2, 3).

Відповідно до наказу ТПП "Енергетик" №166 від 24.09.1986 року ОСОБА_3 для надання допомоги в організації харчування працівникам Чорнобильської АЕС була відряджена в ОРС Чорнобильської АЕС (а. с. 7)

Відповідно до табелю робочого часу ОСОБА_3 в період часу з 26.09.1986 року по 30.09.1986 року позивачка ОСОБА_3 працювала на посаді завідуючої столової УС ЧАЕС ( а.с. 8).

На момент аварії на Чорнобильській АЕС позивачка у зв'язку із виконанням трудових обов'язків перебувала безпосередньо у зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі невоєнізованого формування Цивільної оборони ТПП "Енергетик" (а. с. 25, 26, 27).

Задовольняючи позовні вимоги в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази, сукупність яких вказує на наявність підстав для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме того, що на позивачку, яка була залучена до складу формувань Цивільної оборони та стала інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи у 1986 році, поширюється статус ветерана війни. Встановлення вказаного факту для позивача є необхідним з метою реалізації її прав, які передбачені у разі наявності статусу інваліда війни, що надасть їй можливість отримувати додаткові пільги та компенсації. Встановити зазначений факт іншим шляхом позивачка ОСОБА_3 не має можливості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, оскільки районним судом не було враховано того факту, що право, за захистом якого звернулась позивач, за своєю природою не є цивільним, та визнання правового статусу, як спосіб захисту цивільних прав, не передбачено ст. 16 ЦК України.

Так, положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно роз'яснень, що були надані судом у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року № 3, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15,16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за кодексом адміністративного судочинства України (ст.17), Господарським процесуальним кодексом України (ст.ст.1,12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних судів, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по друге, суб'єктивний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 із змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 року, «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і затвердженого на підставі цього Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року № 501 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС може видаватись на підставі рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період (визначений законодавством), пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі в проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки. Інші питання визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вирішуються на підставі відповідних документів, а спірні питання розв'язуються комісіями при виконкомах Київської і Житомирської обласних Рад народних депутатів і при Міністерстві у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Тобто справи про встановлення фактів участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також статусу ліквідатора не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Також не можуть бути встановлені в судовому порядку факти, зокрема, про встановлення належності до ветеранів та інвалідів війни.

Суд першої інстанції на вказані норми права та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, авторитетного в питаннях правильного застосування норм права судового органу, уваги не звернув і не з'ясував, що у даному випадку позивач звернувся до суду з приводу відмови у видачі суб'єктом владних повноважень посвідчення інваліда війни, тобто з приводу захисту своїх прав публічного, а не цивільного характеру. Такий спір відповідно до ст.17 КАС України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 Цивільного процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 206 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 205 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За положеннями ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

При цьому суд помилково послався на рішення Європейського суду з прав людини по справам «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Гаші проти Хорватії», «Трго проти Хорватії» стосовно пропорційного застосування доктрини ultra vires, оскільки у даній справі не встановлено підстав для застосування Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., яким у зазначених рішеннях було надано тлумачення Європейським суд з прав людини.

Наведені положення закону стосовно юрисдикційних повноважень суду для розгляду цієї справи відповідають принципу правової визначеності та позитивним зобов'язанням держави, визначених у п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 р. про забезпечення кожному права на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі.

ОСОБА_3 повідомляється, що розгляд таких справ відбувається в порядку адміністративного судочинства, з урахуванням суб'єктного складу відповідачів, яких вона зазначає у своєму позові.

З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, колегія суддів на підставі п. 1 ст. 310 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та закриває провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст.307, ст. 310, ст. 313, п. 3 ч. 1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області задовольнити частоково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 травня 2017 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 закрити.

Повідомити заявникові, що розгляд таких справ відбувається в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -