Справа № 642/4228/17
Провадження № 2-з/642/8/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Суддя Ленінського районного суду м.Харкова, В.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання послуг.

Разом з матеріалами позовної заяви до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на усе нерухоме та рухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду.

Дана заява не відповідає вимогам, передбаченим ст. 151 ЦПК України, а саме:

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви про забезпечення позову додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися,зокрема,в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

В порушення зазначених вимог заявником не надано належну кількість копій заяв про забезпечення позову відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, крім того заявником необґрунтована необхідність вжиття саме зазначеного способу забезпечення позову.

Згідно ч. 8 ст. 153 ЦПК України у випадку недотримання вимог встановлених ст. 151 ЦПК, суд в порядку ст. 121 ЦПК постановляє ухвалу про повернення відповідної заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин суд вважає, що вказана заява не може бути розглянута по суті, у зв`язку з чим заявнику необхідно надати строк для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 121, 209, 151, 153 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,- залишити без руху.

Надати заявнику триденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити заявнику, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали у зазначений термін, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Бондаренко