АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2638/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2285/17Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів Бондаревської С.М., Дряниці Ю.В.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю представників: позивачів - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех-Гарантія» (далі - ТОВ «Агротех-Гарантія») про визнання недійсними договорів оренди землі та витребування земельних ділянок із незаконного чужого користування,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до ТОВ «Агротех-Гарантія» про визанання недійсними договорів оренди належних їм земельних ділянок від 01.01.2008 року, посилаючись на відсутність волевиявлення з їх сторони на укладення цих договорів.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротех-Гарантія» про визнання недійсними договору оренди земельної ділянки №490 від 01.01.2008 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агротех-Гарантія», яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1, і договору оренди земельної ділянки №491 від 01.01.2008 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Агротех-Гарантія», яка належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_2, і зобов'язання відповідача повернути земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4, які розташовані на території Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області.

Представник позивачів подав апеляційну скаргу на вказане рішення. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення позивачів про те, що вони особисто не підписували оспорюваних договорів та не надавали нікому повноважень на їх підписання, а про існування вказаних договорів до жовтня 2016 року їм не було відомо.

Зазначає, що відповідач не надав доказів розірвання чи скасування державної реєстрації попередніх договорів оренди №№31,32 від 15.03.2005 року та укладення 01.01.2008 року позивачами спірних договорів, тоді як у позивачів було відсутнє волевиявлення на їх укладення.

Одержання позивачами орендної плати у більшому розмірі вони розцінювали як застосування індексів інфляції.

Вважає незаконною державну реєстрацію договорів оренди від 01.01.2008 року без скасування державної реєстрації договорів оренди на ті ж земельні ділянки від 15.03.2005 року.

В апеляційній інстанції представник позивачів підтримав доводи апеляційної скарги. Колегія суддів роз'яснила представнику позивачів положення ч.4 ст.10 ЦПК України, який відмовився заявити клопотання в апеляційній інстанції про призначення судової почеркознавчої експертизи та повторного витребування оригіналів спірних договорів оренди.

Представник відповідача заперечила доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачам належать земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Комишнянської селищної ради Миргородського району:

- ОСОБА_4 площею 3,70 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 15.03.2005 року /а.с.16/;

- ОСОБА_5 площею 3,79 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 15.03.2005 року /а.с.24/.

15 березня 2005 року між ТОВ «Агротех-Гапантія» та позивачами укладено договори оренди земельної ділянки строком на десять років, державна реєстрація вказаних договорів здійснена 12 січня 2007 року. /а.с.18,23/

Відповідно до п.4.1. договорів розмір орендної плати визначений в 1,5% від вартості земельної ділянки.

01 січня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ТОВ «Агротех-Гарантія» уклали договори відповідно №490 та №491 оренди зазначених земельних ділянок строком на 15 років з орендною платою в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (пункт 4.1 договорів). Дані договори зареєстровані у відділі Деркомзему у Миргородському районі Полтавської області 03.08.2011 року./а.с.66,69/

Позивачі отримували орендну плату за договорами оренди від 01.01.2008 року /а.с.168-181/

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що після укладення спірних договорів земельні ділянки перебували у користуванні відповідача, який звиплачував орендодавцям орендну плату відповідно до визначеного умовами договорів розміру, договори пройшли державну реєстрацію, яка не визнана недійсною та не скасована. Отже волевиявлення позивачів було спрямоване на передачу земельних ділянок в оренду на умовах, передбачених цими договорами, сторони досягли згоди з усіх істотних умов, скріпили підписами письмовий договір, який пройшов державну реєстрацію, та сторони набули відповідних прав і обов'язків. Тому відсутні підстави, передбачені ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, для визнання оспорюваних договорів недійсними, як і відсутні підстави для витребування земельних ділянок в орендаря.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують зводяться до незгоди з рішенням суду, заперечення очевидних фактів, хибного тлумачення норм права та правових висновків Верховного Суду України.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 20 Закону України "Про оренду землі" у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статті 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК).

Доводи апеляційної скарги позивачів про відсутність у них волевиявлення на укладення договір оренди, що оспорюються, є неспроможними, оскільки зводяться лише до власного заперечення цих обставин та не підтверджені жодним доказом, який би відповідав передбаченим ст.ст.58,59 ЦПК України вимогам належності та допустимості.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. ( Правовий висновок ВСУ у справі №6-127цс13 від 18.12.2013 року).

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.(Правовий висновок ВСУ у справі №6-162цс13 від 19.02.2014 року).

Отже, державна реєстрація договорів №№490,491 оренди землі від 01.01.2008 року, незалежно в який строк вона здійснена, є підтвердженням факту чинності цих договорів.

Доводи позивачів щодо незаконності державної реєстрації ґрунтуються на довільному тлумаченні6 положень Закону України «Про державну реєстрацію», ними ж вказана реєстрація неу передбаченому законом порядку не оскаржувалася та є чинною.

Твердження позивачів щодо неодержання ними свого примірника оспорюваних договорів ніяким чином не доведені та не є підставою для визнання договорів недійсними.

Одержання позивачами на протязі від дня укладення спірних договорів орендної плати у розмірі, визначеному цими договорами, та у збільшеному розмірі, довідок про нарахування та виплату орендної плати ТОВ «Агротех-Гарантія» для оформлення субсидії, підтверджують факт волевиявлення їх, як орендодавців, на укладення договорів оренди з умовами, які вони погодили своїми підписами на договорі.

Враховуючи, що спірні договори діють з січня 2008 року й протягом майже десяти років сторони виконували істотні умови договору, колегія суддів приходить до висновку, що укладення договорів оренди відповідало внутрішній волі позивачів, тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Оскільки ТОВ «Агротех-Гарантія» правомірно користується земельними ділянками, які належать на праві власності позивачам, також відсутні підстави для зобов'язання відповідача повернути орендовані земельні ділянки .

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено на підставі повного з'ясування фактичних обставин, вірного застосування норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу відхиляє, а рішення - залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Аеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя: /підпис/ Л.І. Пилипчук

Судді: /підпис/ С.М.Бондаревська

/підпис/ Ю.В.Дряниця

З оригіналом згідно

Суддя: Л.І. Пилипчук