ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5393/17
провадження № 2/753/4041/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"30" серпня 2017 р. Дарницький районний міста Києва

в складі: головуючого-судді Комаревцевої Л.В.,

секретаря Гаврилюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2017 року позивач звернулась до Дарницького районного суду з позовом до відповідача про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні квартирою.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, проте остання позбавлена безперешкодної можливості користуватись та розпоряджатись належним їй майном, оскільки рідна сестра позивача одноособово користується квартирою, до квартири не пускає, внаслідок чого призвело до конфлікту в користуванні квартирою.

В судове позивач не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, надала до канцелярії суду письмову заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, що узгоджується з вимогами ч.2 ст.158 ЦПК України, позовні вимоги просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач не прибула в судове засідання, повідомлена належним чином про дату і місце судового розгляду. Про причини неявки до суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за відсутності або ж про відкладення розгляду справи не надала.

Керуючись ст.ст.224-226 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явилися, суд, керуючись ч.2 ст.197 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши докази у справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, з огляду на ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Правом власності, згідно ч.1 ст.316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом встановлено на підставі належних і допустимих доказів встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом №335982, №335983, №335984, №335985 від 04.04.2008 року.

Згідно керівних роз'яснень у п.14 Постанови ВСУ від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно технічного паспорту, спірна квартира складається з кімнати площею 22,1 кв.м., кімнати площею 12,3 кв.м., кімнати площею 12,2 кв.м., коридору площею 9,5 кв.м., коридору площею 3,6 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., ванної кімнати площею 3,0 кв.м., кухні площею 8,3 кв.м., лоджії площею 2,1 кв.м.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить визначити за нею право користування кімнатою площею 12,2 кв.м., оскільки поділ квартири у натурі є неможливим.

Оскільки власник має право користуватись та розпоряджатись своїм майном або його частиною на свій розсуд, між сторонами наявний спір з приводу користування спільним житловим приміщенням, суд вважає можливим встановити запропонований позивачем порядок користування квартирою, за яким житлові права відповідача як співвласника нерухомого майна не будуть порушені.

Стаття 41 Конституції України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Приватна власність охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні.

У відповідності зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.97 р., яка згідно із ст.9 Конституції України є частиною законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, заявлені позовні вимоги щодо вселення у спірне житлове приміщення та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні належним на праві власності майном також підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.317,319 ЦК України, Постановою ВСУ від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст.ст.212-213,215, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні квартирою - задовольнити частково.

Визначити порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

кімнату площею 12,2 кв.м. виділити у користування ОСОБА_2;

кімнату площею 12,3 кв.м. виділити у користування ОСОБА_3;

кімнату площею 22,1 кв.м. та місця загального користування: коридор площею 9,5 кв.м., коридор площею 3,6 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 3,0 кв.м., кухню площею 8,3 кв.м., лоджію площею 2,1 кв.м. - залишити у спільному користуванні.

Вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1280 грн. 00 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через Дарницький районний суд шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Л.В. Комаревцева