Провадження № 2/522/2534/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька (а.с.2-5). 30 червня 2017 року позивачка звернулась до суду з заявою про уточнення позовних вимог та просить надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на оформлення без згоди батька дитини - громадянина України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, проїзного документу для виїзду за кордон (закордонного паспорту) дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та на виїзд дитини у супроводі матері до Російської Федерації та республіки Білорусь з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року без згоди та супроводу батька дитини (а.с. 75-79).

Мотивує вимоги тим, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем, справа про розірвання якого на теперішній час перебуває в суді. ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилась донька ОСОБА_3. Батько дитини безпідставно та протиправно ухиляється від вирішення питання про виїзд дитини за межі України, а саме до Російської Федерації з метою відвідування своїх близьких родичів, бабусі та дідуся та поїздки до Республіки Білорусь з метою відпочинку. Ії батьки, які відповідно є бабусею та дідусем дитини, який є інвалідом 2 групи, проживають у м.Смоленськ (Росія). Вважає, що подорож дитини до Російської Федерації та Республіки Білорусь надасть можливість дитині відвідати своїх родичів, відпочити, оздоровитися, розширити світогляд. Строки на виїзд дитини за кордон вона обґрунтовує тим, що відповідач зловживає процесуальними правами та затягує розгляд справи. Вона офіційно працевлаштована в Одеській національній академії харчових технологій та для виїзду за кордон їй необхідно оформлювати відпустку за місцем роботи; в даний час отримати закордонний паспорт є великою проблемою, у зв'язку з запровадженням безвізового режиму з країнами ЄС.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх з підстав викладених в позовній заяві, а також пояснив, що у Білорусі дитина зможе пройти санаторне лікування.

Представник відповідача позов не визнала, надала суду письмові заперечення проти позову. Зазначає, що батько малолітньої дитини заперечує проти виїзду дитини за межу України в м.Смоленськ Російської Федерації, в зв'язку з тривалим сполученням. Вважає що тривалий переїзд понад 36 годин може негативно вплинути на стан здоровя доньки. Дитина має діагноз гострий пієлонефрит, перебуває на лікуванні, а батько приймає участь у вихованні та лікуванні дитини. В зв'язку зі станом здоров'я та рекомендацією лікаря дитина віком 3 роки не відвідує дитячий садок, а також заборонено приймати участь в дитячих розвагах через можливість погіршення стану здоров'я. Зазначає, що бабуся безперешкодно спілкується з онукою, оскільки кожні 2-3 місяці перебуває в місті Одесі. ОСОБА_5, 1949 року народження, вітчим відповідачки, згідно позовної заяви не може постійно доїхати до міста Одеси, оскільки є інвалідом 2 групи, проте не зазначені конкретні обмеження стану його здоров'я. Рішенням суду його батькам (також бабуся та дідусь) встановлений порядок зустрічей з онукою. При цьому, заявлені вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за межі України строком на рік, фактично місять вимоги та майбутнє, а не конкретний виїзд, що суперечить вимогам діючого законодавства. Окрім цього відповідач зазначає, що не погоджується на надання дозволу на виїзд дитини до території Російської Федерації, країни-агресора, оскільки неможливо спрогнозувати подальший розвиток війни та чим вона може закінчитися, для українців, що тимчасово перебувають та її території. Представник відповідача пояснила, що відповідач має побоювання, що дитина може не повернутися до України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилась донька ОСОБА_3, про що свідчить актовий запис № 1639 від 18 лютого 2014 року (а.с. 8).

Як зазначають сторони, вони проживають окремо, на теперішній час справа про розівання шлюбу перебуває на розгляді в суді. Дитина проживає з матір'ю.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дочки за кордон, посилаючись на те, що необхідність виїзду за кордон до Республіки Білорусі та Російської Федерації з метою медичних консультації є надуманою та нічим не підтверджена, крім того, він не може надати згоду на виїзд дитини за кордон, оскільки йому не відомо, до якої країни та на який конкрето час має наміри виїхати дочка, а він має побоювання, що дитина може не повернутися до України з Російської Федерації з якою на цей час напружені стосунки з Україною.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяниУкраїни» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження «Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянамиУкраїни», перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до «Правил оформлення і видачі паспорта громадянинаУкраїни для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їхтимчасовогозатримання та вилучення», виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянинаУкраїни для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до «Правил», записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 «Правил» передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місцепроживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний термін, з зазначенням початку та строку закінчення виїзду, обов'язковим зазначенням конкретної держави.

Надання дозволу на систематичні поїздки малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Аналогічна практика висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року за № 235/139/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначені можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавили батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним.

Оскільки позивач просить надати дозвіл на виїзд дитини за межі України дитини без дозволу батька протягом року, що передбачає системні тимчасові поїздки, що суперечить чинному законодавству, тому вважає, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

При цьому суд бере до уваги доводи відповідача, що малолітній дитині віком три роки за станом здоров'я тривала подорож до іншої країни не на користь, а може негативно вплинути на її стан здоров'я. Позивач не довів, що дитина потребує лікування саме у іншій країні та таке лікування неможливо в Україні, та що її бабуся та дідусь не мають можливості відвідати онуку за її місцем проживання.

Керуючись ст. 313 ЦК України, ст. 157 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на оформлення без згоди батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проїзного документу для виїзду за кордон (закордонного паспорту) дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та надання дозволу на виїзд до Російської Федерації та Республіки Білорусь з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л. М. Чернявська

30.08.2017