АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1737/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Задорожній В. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівВініченка Б. Б., Храпка В. Д.
при секретаріЧуйко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Драбівського районного суду Черкаскьої області від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк", Банк) про визнання Додаткової угоди до кредитного договору та іпотечного договору недійсними, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на те, що між сторонами було укладено кредитний договір та іпотечний договір від 21.04.2008 року на суму 102 000 грн. зі сплатою 15% річних строком на 15 років до 21.03.2023 року.

04 вересня 2008 року Додатковою угодою до кредитного договору №CSDOG8 від 21.04.2008 року було змінено валюту кредитування з гривні на долар США.

Позичальник здійснював погашення кредиту по червень 2014 року. Внаслідок знецінення національної валюти він втратив можливість погашати кредит. Тому вважав Додаткову угоду укладеною під впливом обману з боку відповідача, оскільки Банк не надав повної інформації щодо наслідків зміни валюти кредитування.

Крім того, при укладенні Додаткової угоди Банк порушив правила її оформлення, тому ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати Додаткову угоду до кредитного договору №CSDOG8 від 21.04.2008 року та іпотечний договір від 21.04.2008 року недійсними.

Заочним рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсною Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21.04.2008 року.

Стягнуто з ПАТ «КБ ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 судові витрати у сумі 551 грн. 21 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ «КБ ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. Просить рішення змінити в частині визнання Додаткової угоди до кредиту недійсним та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині, в іншій частині просить залишити рішення без змін. При цьому вказує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позов в частині визнання недійсною Додаткової угоди до іпотечного кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позичальника було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки Банк умисно не надав інформацію щодо сукупної вартості кредиту та не попередив позичальника про реальні ризики коливання курсу іноземної валюти, чим також порушив процедуру укладення Додаткової угоди.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 квітня 2008 року між ОСОБА_7 та Закритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договір про іпотечний кредит №CSDOG8, згідно якого йому було надано грошові кошти у сумі 102 000 грн. 00 коп. на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, із процентною ставкою у розмірі 15,00 % на рік з кінцевим терміном погашення не пізніше 21 квітня 2023 року. (а.с. 4-7, 46-49).

Зобов'язання по кредиту забезпечено іпотечним договором № CSDOG8 від 21 квітня 2008 року про передачу в іпотеку нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-15, 42-45).

4 вересня 2008 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої договір про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21.04.2008 року було викладено в новій редакції.

За змістом Додаткової угоди ОСОБА_7 отримав кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок НОМЕР_1 на строк з 04.09.2008 року по 21.04.2023 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 21 718,80 доларів США на поліпшення якості окремого житлового будинку, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0 (нуль) % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3 (три) % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення Додаткового моніторингу, згідно п.7.2. даного Договору. Зазначено, що станом на 04.09.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21.04.2008 року складав 102 512 грн. 73 коп., що еквівалентно 21 718,80 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 654 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Договір про іпотечний кредит, іпотечний договір укладені сторонами 21 квітня 2008 року, Додаткова угода укладена 04 вересня 2008 року. На момент укладання договорів та Додаткової угоди Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Тому посилання суду першої інстанції на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в новій редакції є безпідставними.

Що стосується посилання позивача на те, що при укладанні Додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, він був введений в оману, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України від 12.05.1991року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 (яка діяла на час укладення договорів), банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (п. 3.3 Правил).

Разом з тим, пунктом 7.5 Додаткової угоди, яка підписана позивачем, підтверджується, що ОСОБА_7 ознайомлений про детальний опис загальної вартості кредиту, що вказаний у додатку № 1 (а.с. 10).

Заявою позичальника про переведення залишку заборгованості від 03 вересня 2008 року (а.с. 88) зазначено, що заявником обрано кредит у доларах США. Згода на переведення кредиту з національної валюти на долар США підтверджується і внесенням оплати за кредит у доларах США протягом кількох років та заявами про продаж іноземної валюти (зокрема, а.с. 89).

Додатком № 1 до Додаткової угоди «Графік погашення кредиту» спростовуються доводи позивача про те, що він при укладенні Додаткової угоди не був повідомлений банком про валютні ризики. Ознайомлення з графіком погашення кредиту позивачем підтверджено його підписом. Вказане свідчить про дотримання банком вимог п. 3.8 Правил при наданні кредиту у іноземній валюті.

Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, йому відомо було про можливість отримання кредиту в національній валюті.

До того ж, районним судом невірно застосовано ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин. Закон України № 1023-XII застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що позивач проводив погашення за Додатковою угодою до червня 2014 року, а отже своїми діями (які по суті є конклюдентними) позивач не тільки погодився із запропонованими умовами Додаткової угоди, а й виконував зобов'язання за зміненими умовами протягом майже 6 років.

Отже, оспорювана Додаткова угода була підписана сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, позивач на момент укладення Додаткової угоди не заявляв вимог щодо її умов та в подальшому добровільно виконував їх. У Додатковій угоді, графіку погашення кредиту, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що Банком було надано кредит позивачу з дотриманням усіх норм чинного законодавства, а позивач не навів достатніх доказів на підтвердження недійсності Додаткової угоди з приводу введення його в оману.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимоги апеляційної скарги про застосування строку позовної давності відхиляються колегією суддів, оскільки всупереч твердженням апелянта заява щодо застосування строку позовної давності не була подана Банком до розгляду справи в суді першої інстанції.

Заява про застосування строку позовної давності може бути подана в суді апеляційної скарги, у випадку, якщо відповідач не знав про судовий процес або не був належним чином повідомлений про дати розгляду справи судом першої інстанції і, таким чином, був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ч. 3 ст. 267 ЦК України.

З урахуванням вимог ст. 303 ЦПК України позовні вимоги щодо визнання іпотечного договору недійсним не переглядаються колегією суддів, оскільки не були оскаржені в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду в частині визнання недійсною Додаткової угоди до договору про іпотечний кредит підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Драбівського районного суду Черкаскьої області від 12 квітня 2017 року - змінити, скавсувавши його в частині визнання недійсною Додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21.04.2008 року.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 606 грн. 32 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :