Справа №345/1305/17
Провадження № 2/345/843/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2017 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Сухарник І.І.

секретаря судового засідання Баран В.В.

з участю: відповідача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання недійсною реєстрації по місцю проживання, суд -

встановив:

що позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 13.09.2008 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_5 став одноосібним власником квартири, яка розташована за адресою вул. Підвальна 4А/6 в м. Калуші Івано-Франківської області. За час перебування власником, ОСОБА_5 10.06.2009 зареєстрував в даному житлі свою дружину ОСОБА_4 та 01.07.2009 - свого сина ОСОБА_1 Підставою для реєстрації вказаних осіб було те, що ОСОБА_5 на той час являвся власником вищевказаної квартири. Рішенням Калуського міськрайонного суду ОСОБА_6 області від 30.11.2009 документ, що посвідчував право власності на житло - договір купівлі-продажу визнано недійсним, а квартиру повернуто у власність позивача ОСОБА_3 У зв`язку з тим, що позивач не давала згоди на реєстрацію ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у спірному житлі, то вважає, що останні повинні бути зняті з реєстрації за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_1. Окрім цього, позивач просить стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 солідарно на її користь судові витрати по справі.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_7 не з`явився, однак подав суду заяву про підтримання позовних вимог, позов просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Пояснив, що він був зареєстрований у спірній квартирі на законних підставах, тому що на час їх реєстрації ОСОБА_5 був власником житла. Також ОСОБА_1 зазначив, що позивач у житлі не проживає, так як працює за кордоном. Витрати по утриманню житла несе він та ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, в судовому засідання також позов не визнала, заперечила проти його задоволення.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав:

У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 13.09.2008 ОСОБА_5 придбав квартиру № 6, що знаходиться в м. Калуш, Івано-Франківської області, по вул. Підвальна (вул. Жданова), в буд. №4 а, належну ОСОБА_3 (а.с. 5).

Згідно світлокопії будинкової книги для прописки громадян, що проживають ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Калуш по вул. Підвальна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована у спірній квартирі з 10.06.2009, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 29.06.2009 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 - з 30.06.2009. Тобто, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були зареєстровані у житлі як члени сім`ї його власника, яким на той час був ОСОБА_5 (а.с. 15,16).

Рішенням Калуського міськрайонного суду ОСОБА_6 області від 30.11.2009 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладено 13.09.2008 між ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який 13.09.2008 посвідчено приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_8 визнано недійсним (а.с. 6-9).

Поряд з цим, ухвалою Калуського міськрайонного суду від 15.10.2010 визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за позовом про поділ спільного майна та визнання права власності на нього, за якою: за позивачем ОСОБА_1 визнається право власності на 40/100 квартири АДРЕСА_2, а за відповідачем ОСОБА_3 визнається право власності на 60/100 вказаного житла.

В подальшому, ОСОБА_1 подарував батькові ОСОБА_5 свою частину квартири, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 08.09.2011 (а.с. 58).

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 156 ЖК УРСР встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Зокрема, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідач ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_5, а відповідач ОСОБА_1 є його сином.

Відповідно до ст. 3 ч. 2 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки ОСОБА_5 є власником 40/100 частини спірного житла, то він має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, а тому відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мають право на реєстрацію по місцю свого проживання, як члени сім`ї власника житла.

Верховним Судом України у справі № 6 158цс14 висловлено правову позицію про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Суд не приймає до уваги думку позивача про те, що після набуття рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири законної сили, ОСОБА_5 позбувся прав власника та має бути знятий з реєстрації з усіма членами його сім`ї, яких він зареєстрував в той час, коли був незаконним власником квартири, оскільки на даний час ОСОБА_5 є законним власником 40/100 частини спірного житла і разом із членами своєї сім`ї має право ним користуватися.

Окрім цього, суд не бере до уваги витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.01.2008 та від 17.12.2007 згідно яких власником спірної квартири зазначено позивача ОСОБА_3, оскільки вони були актуальними до укладення договору купівлі-продажу (а.с. 17, 18).

Крім даного, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.12.2016 в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про втрату права користування житловим приміщенням №6 в буд. 4а по вул. Підвальній в м. Калуш Івано-Франківської області, відмовлено (а.с. 51-53), яке ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.02.2017 залишено без змін (а.с. 54-57).

Суд також бере до уваги, що відповідачі по справі проживають у даній квартирі та несуть витрати на її утримання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На підставі ст. ст. 356, 358, 383, 391, 405 України, ст. 156 ЖК УРСР, керуючись ст. ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання недійсною реєстрації по місцю проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з часу проголошення.

Головуючий: