Провадження № 2/761/2154/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати правочин недійсним - договір позики - розписку написану ОСОБА_1 30 березня 2016 року на суму 86 000,00 грн..

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.03.2013 року вона написала боргову розписку про отримання від ОСОБА_3 коштів в сумі 86 000,00 грн. Як зазначає позивач, вона написала розписку в той час, коли їй погрожували фізичною розправою.

А тому оскільки позивач написала розписку під психологічним тиском з боку відповідача та ОСОБА_4, тому є підстави для визнання правочину недійсним.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні не визнав заявлених вимог на тій підставі, що будь-якого тиску не чинилось на позивача, також їй ніхто не погрожував, а тому так як саме на позивача покладається доведення вказаних обставин, доказів на підтвердження яких не надано позивачем, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.06.2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за розпискою в сумі 86 000,00 грн. Також судом встановлено факт передачі коштів.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 30.03.2013 року ОСОБА_1 написала розписку в якій зазначено, що вона зобов'язується повернути борг ОСОБА_3 в розмірі 86 000,00 грн. протягом десяти днів. Як зазначено в розписці, при передачі коштів та написанні розписки був присутній ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач не заперечувала написання розписки власноручно.

Так як ОСОБА_1 не повертала борг за розпискою, ОСОБА_3 звернувся до суду про стягнення заборгованості та рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23.06.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою від 30.03.2012 року в розмірі 86 000,00 грн.

Рішення набрало законної сили.

Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 86 000,00 грн.

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач зазначала, що розписку вона написала під впливом психологічного тиску.

Частина 1 статті 231 ЦК України передбачає, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Як роз'яснює пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК (435-15)), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Позивач в позовній заяві зазначає, що існування кримінального провадження в Оболонському РУ поліції м.Києва свідчить про неправомірність дій відповідача.

Проте оскільки обставини вчинення кримінального правопорушення встановлюються під час досудового розслідування та на даний час справа не передана до суду та відсутній вирок суду який би встановив неправомірність дій ОСОБА_3, суд не може взяти до уваги зазначене позивачем.

Позивач в судовому засіданні не могла пояснити в чому полягав психологічний тиск відносно неї під час написання розписки. Не зазначено обставин психологічного тиску і в позовній заяві, а тому суд позбавлений можливості перевірити чи вчинявся відносно позивача при написанні розписки психологічний тиск.

Отже, так як в судовому засіданні позивач та її представник не надали суду доказів застосування до позивача психологічного тиску під час написання розписки, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г.Притула