Справа № 444/2295/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/3723/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 24 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на пиломатеріали (дошки, крокви, балки) у кількості 22 куб.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на території будинковолодіння ОСОБА_3.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_6,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено за його відсутності чим порушено вимоги ст.ст. 59, 64 Конституції України, яким передбачено право на правову допомогу та захист від обмеження прав і свобод людини і громадянина. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_5, оскільки нею не подано жодних документів щодо її приналежності до спадкового майна. Разом з тим, в порушення ст.ст. 34,35 ЦПК України судом не було залучено до участі у справі батька третьої особи, ОСОБА_7, та не витребувано документів про належність йому пиломатеріалів. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач є спадкоємцем майна померлого батька, ОСОБА_8, успадкував усе належне йому майно, а також в матеріалах справи наявні документи на відпуск останньому лісопродукції у виді пиломатеріалів, які перебувають на території земельної ділянки ОСОБА_3 З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу

Пленум Верховного Суд України у п.11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, ОСОБА_8, який до дня смерті проживав у АДРЕСА_2.

Із заяви про прийняття спадщини за законом від 31.01.2012 року №18, вбачається, що до складу спадщини входить: земельна ділянка, площею 0,1807 га, розташована на території Гійченської сільської ради (за межами населеного пункту) Жовківського району Львівської області; земельна ділянка, площею 0,7002 га, розташована на території Гійченської сільської ради (за межами населеного пункту) Жовківського району Львівської області; мотоцикл «Дніпро - 12», д.н.з. НОМЕР_1; грошові вклади в ВАТ «Державний ощадний банк України».

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 12.08.2013 року, ОСОБА_6 після смерті батька, ОСОБА_8, успадкував земельні ділянки площами 0,7002 га, та 0,1807 га. відповідно. Усі інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини на користь позивача, про що вони написали відповідні заяви.

Відтак, до складу спадкового майна, яке успадковував ОСОБА_6 після смерті батька, ОСОБА_9, спірна лісопродукція (пиломатеріали), ним до складу спадщини. не включалися.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, на підставі ордеру дублікату на відпуск лісо продукції, виданому Рава-Руським Лісгоспзагом № 00714 від 15 вересня 1994 року у кількості 3,5 куб м, на підставі ордеру дублікату на відпуск лісопродукції виданому Рава-Руським Лісгоспзагом № 000251 від 15 березня 1989 року у кількості 1 м. куб, на підставі ордеру на відпуск лісопродукції Рава-Руського держлісгоспу № 000191 неї. від 22 травня 2002 року у кількості 3,5 м.куб, на підставі ордеру на відпуск лісопродукції Рава-Руського держлісгоспу№ 000702 від 27 листопада 1999 року у кількості 3 м. куб, на підставі ордеру на відпуск лісопродукції Рава-Руського держлісгоспу № 002185 від 31.12.1999 року у кількості 2 м. куб, на підставі ордеру дублікату на відпуск лісопродукції виданому Рава-Руським Лісгоспзагом № 000844 від 19.10.1992 року у кількості 2 м. куб, на підставі товарно-транспортної накладної виданої ДП Рава-Руський лісгосп № 11012 від 27.03.2008 року у кількості 7 м. куб., ОСОБА_8 були придбані вищевказані лісоматеріали (пиломатеріали), проте зазначені документи на отримання лісопродукції, не є належним та допустимим доказом підтвердження того, що лісоматеріали (пиломатеріали), які перебувають на території земельної ділянки ОСОБА_3, є саме тими лісоматеріалми (пиломатеріалами), які придбавались ОСОБА_8, батьком позивача.

Твердження позивача про те, що пиломатеріали, які знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_3, є саме тими пиломатеріалами (лісопродукцією), яка була придбана ОСОБА_8, згідно вищезгаданих документів, є голослівними, не підтверджені належними та допустимими доказами, такі ґрунтуються лише на припущеннях, а відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

На спростування таких тверджень позивача, ОСОБА_5 надала суду ордери на відпуск лісопродоукції ОСОБА_10, та як вона ствердила, вищезгадані пиломатеріали отримані її батьком ОСОБА_10

Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України), а позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами, що спадкодавцеві, ОСОБА_8, на день смерті належали на праві власності спірні пиломатеріали (лісо продукція), що знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_3, такі не можуть входити до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8

За вищенаведеного, враховуючи положення ч.4 ст. 60 ЦПК України, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов вірного висновку про те, що за відсутності беззаперечних доказів на підтвердження того, що пиломатеріали, які знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_3, право власності на які просить визнати позивач, є саме тими пиломатеріалами (лісопродукцією), які були придбані ОСОБА_8, право власності на такі, в порядку спадкування за законом, не може бути визнано за позивачем, а відтак відмова суду в задоволенні позову є законною та обгрунтованою.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог цивільного процесуального законодавства при розгляді даної справи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки зазначені апелянтом порушення не призвели до неправильного вирішення справи. ( ч.3 ст. 309 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення ухвалено за його відсутності чим порушено вимоги ст.ст. 59, 64 Конституції України, яким передбачено право на правову допомогу та захист від обмеження прав і свобод людини і громадянина, є безпідставними зважаючи на наступне.

Частиною 3 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 звернувся позовом до суду в жовтні 2016 року, та, на думку колегії суддів, станом на день ухвалення судом рішення, а саме, 24.03.2017 року, у позивача було достатньо часу для того, щоб забезпечити собі правову допомогу.

Не приймає до уваги колегія суддів і доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції безпідставно залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_5, оскільки з наявних в матеріалах справи заяв вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір оренди житлового приміщення та земельної ділянки по АДРЕСА_3, на якій знаходяться пиломатеріали, на які позивач просить суд визнати право власності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 24 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.