Провадження № 2/344/3426/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

30 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Законний представник малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Мотивувала тим, що згідно розпорядження ОСОБА_2 міської ради народних депутатів Івано-Франківської області №«327-р» від 31.10.1996 року за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 у рівних долях на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду оформлено Свідоцтво про право власності на вказану квартиру, однак жоден із співвласників не отримав його на руки та, відповідно, право власності на квартиру не зареєстроване належним чином. ОСОБА_4 приходилась ОСОБА_5 матір'ю, а ОСОБА_6 рідною бабусею та померла 16.11.2002 року. На час відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс УРСР 1963 року, відповідно до статей 548, 549 якого, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до довідки-виписки з домової книги про склад сім'ї, виданої Житлово-експлуатаційною організацією №9 від 29.08.2008 року №1141 до дня смерті разом із померлою ОСОБА_4 за адресою вул. Грюнвальдська 7а/7 у м. Івано-Франківськ була зареєстрована та проживала ОСОБА_5 А, отже, вона придбала спадщину за своєю матір'ю, оскільки була спадкоємцем першої черги за законом, та фактично прийняла спадщину, і така належана їй з моменту відкриття спадщини, тобто з моменту смерті матері, однак не оформила своє право на квартиру. Тобто, з 16.11.2002 року власниками квартири були ОСОБА_5, якій належало 2/3 квартири та ОСОБА_6, якому належала 1/3 частина квартири. 19.07.2008 року ОСОБА_5 померла.

Відповідно до довідки-виписки з домової книги про склад сім'ї, виданої Житлово-експлуатаційною організацією №9 від 29.08.2008 року №1141 на час смерті своєї матері ОСОБА_6 постійно проживав у даній квартирі. А, отже, у відповідності до положень статті 1268 Цивільного Кодексу України, прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто, з 19.07.2008 року ОСОБА_6 був одноосібним власником квартири по вул. Грюнвальдській 7а/7 у м. Івано-Франківськ, однак не оформив належним чином своїх спадкових прав. 29.09.2016 року ОСОБА_6 помер.

З моменту відкриття спадщини малолітньому сину померлого, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, належить квартира, яка знаходиться по Грюнвальдській 7а / 7 у м. Івано-Франківську.

Позивач звернулась до нотаріальної контори в інтересах сина, як законний представник, з метою оформлення спадкових прав малолітньої особи. Однак, 17.07.2017 року постановою приватного нотаріуса відмовлено у оформленні спадкових прав у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу власності на ім'я спадкодавця.

Право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди. Виникнення права власності на житлові квартири в порядку приватизації житлового фонду не залежало від державної реєстрації цього права.

Позивач не може оформити спадкові права свого малолітнього сина у нотаріальній конторі, а тому звернулась з позовом до суду для захисту порушеного права шляхом його визнання та просила суд визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на квартиру 7, яка знаходиться по вул. Грюнвальдська, 7а у м. Івано-Франківськ в порядку спадкування за законом за ОСОБА_6, який помер 29.09.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 заявлені позивачем вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши докази у справу суд вважає наступне.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що згідно розпорядження ОСОБА_2 міської ради народних депутатів Івано-Франківської області №327-р від 31.10.1996 року за ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 у рівних долях на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.5-6,7,8).

ОСОБА_4 померла 16 листопада 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-НМ № 133528 (а.с.10).

ОСОБА_5 померла 19 липня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-НМ № 074838 (а.с.11).

ОСОБА_6 помер 29 вересня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-НМ № 237842 (а.с.12).

Відповідно до довідки-виписки з домової книги про склад сім'ї, виданої Житлово-експлуатаційною організацією №9 від 29.08.2008 року №1141, за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 7а / 7 був зареєстрований та проживав ОСОБА_8, 05.07.1982р.н., а також померлий 1986 року ОСОБА_9 (уповноважений власник), померла 16.11.2002 року ОСОБА_4 (дружина), померла 19.07.2008 року ОСОБА_5 (дочка), та ОСОБА_10 (зять), який виписаний 27.12.1983 року (а.с.14).

Відповідно до довідки Житлово-експлуатаційною організацією №9 від 03.10.2005 року №1711, виданої ОСОБА_5, за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 7а / 7 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 мати, яка померла 16.11.2002 року та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 син, які до дня смерті ОСОБА_4 проживали разом (а.с.17).

Тобто, з 19.07.2008 року ОСОБА_6 був одноосібним власником квартири по вул. Грюнвальдській 7а / 7 у м. Івано-Франківськ. 29.09.2016 року ОСОБА_6 помер. У відповідності до положень статті 1268 Цивільного Кодексу України, померлий ОСОБА_6 прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 4. ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. А відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З копії свідоцтва про народження серії 1-НМ № 240665 від 28.08.2013 року, вбачається, що батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_6 (а.с.20).

Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з довідкою № 139/02-14 від 17.07.2017 року, виданою приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_11, 20.12.2016 року нею заведено спадкову справу за № 13/2016 після смерті ОСОБА_6, який помер 29.09.2016 року та до дня смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, спадкоємцем якого за законом є його син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19).

Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 140/02-31 від 17.07.2017 року приватний нотаріус ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_11 відмовила ОСОБА_1 як законному представнику свого малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 у звязку з тим, що нею не надано оригіналу документу, що посвідчує право власності ОСОБА_6 на вищевказану квартиру(а.с.18).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_6, який помер 29.09.2016 року, з 19.07.2008 року був одноосібним власником квартири по вул. Грюнвальдській 7а / 7 у м. Івано-Франківськ, однак не оформив належним чином своїх спадкових прав. Його малолітній син ОСОБА_3 в установленому законом порядку прийняв спадщину, однак його законний представник ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно зокрема на квартиру АДРЕСА_3, через відсутність правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 після смерті батька ОСОБА_6, померлого 29.09.2016 року.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 29.09.2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Татарінова О.А.