Справа № 366/2403/16-ц Головуючий у І інстанції Слободян Н. П.
Провадження № 22-ц/780/2553/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 19 17.08.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Лівінського С. В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Броварської місцевої прокуратури Київської області в особі Дитятківської сільської ради Іванківського району Київської області на рішення Іванківського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Іванківської районної спілки споживчих товариств про визнання правочину дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним: 20 березня 2014 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з умовами якого він як покупець придбав, а відповідач як продавець продав будівлю магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Грошові кошти за придбану будівлю в повному обсязі ним були перераховані на банківський рахунок продавця 20 березня та 22 квітня 2014 року. Крім того вказував, що предмет договору фактично йому було передано у день придбання і до цього часу використовується ним для здійснення підприємницької діяльності в роздрібній торгівлі.

Зазначав, що угода не була нотаріально посвідчена через відсутність у власника відповідача по справі правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості. Посилався, що фактично між сторонами було досягнуто повної домовленості з усіх істотних умов, договір повністю виконаний, відтак укладена угода є дійсною.

У зв'язку з наведеним позивач просив суд на підставі ст. 220 ЦК України визнати договір купівлі-продажу будівлі магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, укладений 20 березня 2016 року між ним та Іванківською районною спілкою споживчих товариств в особі голови Шевчука Анатолія Миколайовича, дійсним; визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: будівлю магазину, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 132,1 кв.м з вбиральнею (літер «Б»), огорожею (№ 1-2) та вимощенням (І).

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Броварська місцева прокуратура Київської області в особі Дитятківської сільської ради Іванківського району Київської областіподала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим доказам по справі та ухвалено незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час оскаржуване рішення суду наведеним вимогам не відповідає.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Свої вимоги позивач обґрунтовував положеннями ст. 220 ЦК України , відповідно до яких у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. В той же час, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Зважаючи на наведену норму, позивачем в ході розгляду даної справи мали б бути доведені факт досягнення сторонами домовленості з усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна. Серед іншого, в рамках даної справи мала б бути доведена і наявність у продавця права, відчуження якого передбачене таким договором. Так, для відчуження покупцю права власності на нерухоме майно - будівлю магазину, продавець Іванківська районна спілки споживчих товариств принаймні мала б володіти таким правом. В той же час жодного належного та допустимого доказу з цього приводу до суду представлено не було. Ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду жодною із сторін по справі не було представлено відповідних доказів, які б підтверджували належність відчужуваного майна продавцеві.

За таких умов можливість відповідного укладення між сторонами договору, який позивач просив визнати дійсним, в ході розгляду справи доведена не була, відтак правові підстави для задоволення позову відсутні. В той же час на вказані обставини суд першої інстанції увагу не звернув, що потягло ухвалення незаконного рішення.

Зважає при розгляді даної справи колегія суддів апеляційного суду й на те, що відповідно до наявного у справі витягу з державного земельного кадастру земельна ділянка, на якій за твердженнями сторін розташований спірний об'єкт, віднесена до комунальної форми власності. При цьому відповідний орган місцевого самоврядування до участі у розгляді справи залучений не був, незважаючи на те, що визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомості прямо зачіпає права та інтереси власника земельної ділянки під таким об'єктом.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Броварської місцевої прокуратури Київської області в особі Дитятківської сільської ради Іванківського району Київської областізадовольнити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Іванківської районної спілки споживчих товариств про визнання правочину дійсним та визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: С. В. Лівінський

А.С. Сержанюк