Провадження № 2/641/1273/2017 Справа № 641/2845/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді Григорєва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про розірвання шлюбу.

В обгрунтування позову зазначив, що зареєстрував шлюб з відповідачкою 04.03.2006 року в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 54. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час за власним бажанням проживають з ним. Нормальні шлюбні відносини між ним та відповідачкою не склалися. Причиною розпаду сім′ї послужило несумісність з відповідачкою характерів, різні погляди на життя, що негативно впливає на відношення в сім?ї. Шлюбні відносини припинені з 03.02.2017 року. Також на даний час він проживає з іншою жінкою. Вважає, що шлюб існує формально, сімя не може бути збережена. Спільне господарство не ведуть.

Відповідачка не погодившись з заявленим позовом, пред*явила зустрічний позов, в якому зазначила, що за час перебування у шлюбі з 04.03.2006 року по 03.02.2017 року між нею та банком ПАТ «Банк Форвард» (раніше ПАТ «ОСОБА_5 Стандарт») укладено кредитний договір № 107973528 сума заборгованості за яким складає 4864,46 грн., № 110762384 сума заборгованості за яким складає 12423,61 грн., кредитний договір № 115514313 сума заборгованості за яким складає 15000 грн., ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № R01.197.71055 сума заборгованості за яким складає 25000 грн. Крім того існує заборгованість за кредитною карткою ПАТ КБ «Приват банк» у сумі 6000 грн. Зазначені кредити брались на ремонт житла у якому вони з відповідачем спільно мешкали. Борг за кредитними договорами є боргом в інтересах сім*ї. Крім того за період з 01.03.2012 року по 01.05.2017 року за час сумісного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 виникла заборгованість за користування комунальними послугами, яка на сьогодні складає 33598,85 грн. Просила розділити кредитні зобов*язання за кредитними договорами на суми: 4864,46 грн., 12423,61 грн., 15000,00 грн., 6000,00 грн. та заборгованість по сплаті комунальних послуг у сумі 33598,85 грн. у рівних частинах.

Позивач в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу підтримав та просив розірвати їх шлюб, зазначив, що діти за власним бажанням проживають з ним. Проти зустрічного позову заперечував, вважав його небогрунтованим.

Відповідачка не заперечувала проти розірвання шлюбу, однак за умови розподілу між ними грошових зобов*язань. Позов про поділ майна просила задовольнити.

Представник 3-ї особи ПАТ «Дельта банк» надав до суду письмові заперечення в яких проти позову ОСОБА_6 щодо вимог про визнання солідарним боржником за кредитним договором та стягнення сплачених коштів заперечував в повному обсязі, просив в задоволенні позову в цій частині відмовити, розгляд справи проводити за його відсутності.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони укллали шлюб 04.03.2006 року, який зареєстрований у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 54.

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 477132 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 484250.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим.

Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. На момент розірвання шлюбу суд визначає місце проживання неповнолітніх дітей разом з батьком.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ майна судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 надано копію кредитного договору № R01.197.71055 від 18.02.2014 року, який укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 25000,00 грн.

Листом від 03.05.2017 року № ДТГ/3/35/9930 ПАТ «Банк Форвард» ОСОБА_2 повідомлено про існування заборгованості у розмірі 4846,46 грн.

Крім того ОСОБА_2 надані рахунки з комунальних служб, де зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1, що станом на 01.05.2017 мається заборгованість з кварплати у розмірі 1003,55 грн. з опалення у розмірі 21779,05 грн., холодної води у розмірі 7212,89 грн., вивізу сміття у розмірі 1112,92 грн., кабельного телебачення у розмірі 143,26 грн., газопостачання у розмірі 659,47 грн., електроенергії у розмірі 1830,97 грн.

Доказів про сплату зазначеної заборгованості ОСОБА_2 не надано.

Згідно ч.4 ст. 65 СК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім*ї, створює обов*язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім*ї.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно. набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

ОСОБА_2 у своїй позовній заяві посилаються на норми ч. 4 ст. 65 СК України, яка встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, обєктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержані за цим договором кошти фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Так, матеріально-правові вимоги позивачів полягають у визнанні кредитних коштів об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Слід враховувати, що при поділі спільної сумісної власності подружжя зобов'язання між подружжям не розподіляються, а враховуються.

Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, який не був укладений в інтересах сім'ї, не можна вважати спільними коштами подружжя.

За правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у постанові від 19 червня 2013 року у справі №6-55ц13, Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, не можна прийняти до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що ними витрачалися кредитні кошти на потреби сім'ї, оскільки належних та допустимих доказів щодо цього не надано. Крім того ОСОБА_2 надо лише один кредитний договір, однак не вказано яка сума заборгованості за ним існує, інших кредитних договорів ОСОБА_2 не надано, таким чином суд позбавлений можливості встановити існування таких кредитних договорів. Також ОСОБА_2 не надано доказів про сплату заборгованості за кредитними договорами та заборгованості за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК, солідарний обов'язок боржників або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно зч.4 ст. 543 ЦК України, виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Частина 1 ст. 544 ЦК України визначає, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що між сторонами по даній цивільній справі відсутні зобов'язальні (договірні) правовідносини, що виключає виникнення регресних зобов'язань.

ОСОБА_1 не є стороною за договорами, укладених ОСОБА_2 з банком.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Норми частини 1 ст. 527 ЦК України встановлює, що Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно частина 2 ст. 527 ЦК України, кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги.

Відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. При переведенні боргу первісний кредитор передає свої обов'язки у зобов'язанні новому боржнику, який вступає у зобов'язання та має виконати обов'язок перед кредитором. Переведення боргу допускається за згодою кредитора, якщо інше не передбачене законом.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення рівної частини заборгованості за кредитними договоромами слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,213-215,218 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 65, 69, 70 СК України, ст. 372, 509, 520, 527, 541, 543, 544 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 04.03.2006 року в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 54 розірвати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_7