Справа № 572/1092/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ШЕВНІ І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 та на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 розміром 1,87 га., що знаходиться в КСП «Перше травня» - в порядку спадкування, відповідно, за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

В подальшому позивач змінила позовні вимоги - просить встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як між матір'ю та дочкою, встановити факт постійного проживання позивача на момент смерті із ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4, крім цього, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 1,84 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зареєстрованого в книзі записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю за №17-6 від 18 жовтня 2001 року, в порядку спадкування, відповідно за законом та заповітом після смерті матері - ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, яка прийнята судом до спільного розгляду із первісним позовом, в якому просить визнати поважним причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, та поновити такий строк. Визнати за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1, яке складається із садибного (індивідуального) житлового будинку та надвірних будівель і споруд, а також на земельну ділянку колишнього КСП «Перше травня» площею 1,87 га., право на яку підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 - в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

В подальшому відповідач-позивач змінив позовні вимоги - просить визнати заповіт, посвідчений 3 лютого 2000 року секретарем Великовербченської сільської ради Сарненського району Рівненської області Климцем В.О. від імені ОСОБА_3, зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №34 недійсним, поновити строк для прийняття спадщини, визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно : будинковолодіння, розташоване по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку (пай) колишнього КСП «Перше травня», площею 1,87 га, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4

В судовому засіданні позивач-відповідач та її представник заявлені за первісним позовом вимоги підтримали повністю. Зустрічний позов не визнали.

Відповідач-позивач та його представник в суді зустрічні вимоги підтримали повністю, первісний позов визнали частково.

По суті заявлених вимог ОСОБА_1 пояснила, що в спірному будинку проживає з народження, хоча певний період дійсно зареєстрована по іншій адресі. Звернення до суду було обумовлено тим, що позивач-відповідач мала намір оформити на себе будинковолодіння та земельну ділянку, яка залишилась після смерті матері. Однак, оскільки будинок не було зареєстровано за спадкодавцем у відповідності до чинного законодавства, а відносно земельної ділянки немає можливості отримати технічну документацію - в позасудовому порядку реалізувати свої права ОСОБА_1 не може. Крім цього, вважає, що заповіт на її користь матір'ю було посвідчено у відповідності до закону, а тому підстав для задоволення зустрічного позову немає.

Представник позивача-відповідача вважає вимоги за зустрічним позовом безпідставними, так як ОСОБА_2 не прийняв спадщину після смерті матері, а тому втратив своє право на спадщину.

ОСОБА_2 по суті заявлених вимог пояснив, що ОСОБА_1 не має право на спадщину після смерті матері, так як за життя останньої поводилась із нею неналежним чином - застосовувала насильство, в зв'язку з чим мати іноді скаржилась на дочку. Крім цього, вважає, що заповіт був посвідчений у відсутності свідків, а тому такий заповіт має бути визнаний недійсним.

Представник відповідача-позивача пояснив, що на думку сторони заповіт, посвідчений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 є недійсним, оскільки попередній заповіт на користь відповідача-позивача заповідачем було скасовано. Дублікат заповіту, посвідченого у 2000 році, складався у відсутності свідків, що є порушенням процедури, встановленої законодавством для посвідчення заповітів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного.

Позивачем-відповідачем заявлено вимогу про встановлення факту родинних відносин між нею та спадкодавцем, ОСОБА_3

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Так, відповідно до копії паспорту позивача-відповідача, вона є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7). Батьками останньої у свідоцтві про народження та у свідоцтві про встановлення батьківства, копії яких наявні в матеріалах справи, вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.8, 35) - прізвище позивача-відповідача змінено на «ОСОБА_1» після реєстрації шлюбу із ОСОБА_7, що встановлено із копії свідоцтва про укладення вказаними особами 23 січня 1972 року шлюбу (а.с.9).

Із наданої заявником копії про смерть встановлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_4 особа - ОСОБА_3.

Суд вважає, що особа, вказана у свідоцтві про народження як мати ОСОБА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 - одна і та сама особа, оскільки

допитана судом свідок ОСОБА_8 в суді підтвердила, що ОСОБА_1 знає з дитинства, так як проживає по сусідству. Свідок підтвердила, що позивач-відповідач була дочкою померлої ОСОБА_3, яка і здійснювала за останньою догляд, провела поховання матері.

Факт родинних відносин між позивачем-відповідачем та померлою ОСОБА_3, як між дочкою та матір'ю, підтвердили, також, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Таким чином, вимога ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин підлягає до задоволення.

Копія довідки № 2884 від 4 вересня 2015 року доводить, що за ОСОБА_3 рахується об'єкт по господарського обліку №0230-1 - будинок АДРЕСА_1, згідно по господарської книги № 8 (а.с.14).

За вказаною вище адресою дійсно розташований житловий будинок 1963 року забудови загальною площею 65,6 м.кв. та господарські будівлі, що підтверджено копією технічного паспорту на вказане будинковолодіння, виготовленою станом на 23 липня 2015 року (а.с.18-21).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії НОМЕР_3 від 28 липня 2004 року (а.с.56) - ОСОБА_3 мала право на пайовий фонд майна КСП «Перше травня», частка якої визначена у розмірі 1299 грн. Повідомлення за підписом начальника Управління Держгеокадастру у Сарненському районі Рівненської області на запит від 29 березня 2016 року, доводить, що ОСОБА_3 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, який був зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 220 від 12 березня 1997 року. Взамін вказаного сертифікату ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 1,84 га., зареєстрований в книзі записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю за №17-6 від 18 жовтня 2001 року (а.с.38).

Враховуючи наведені вище докази, як будинковолодіння, так і земельна ділянка, належали ОСОБА_3 на праві власності на законних підставах.

Таким чином, вказане майно входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3, згідно із вимогами ст.1218 ЦК України, якою передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Із наданої копії свідоцтва про смерть, виданого 9 листопада 2006 року, судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 82 років (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України - заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Копія наданого позивачем дублікату заповіту, посвідченого 3 лютого 2000 року, доводить, що ОСОБА_3 на випадок смерті сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 в КСП «Перше травня» заповіла ОСОБА_1 (а.с.10). На момент відкриття спадщини заповіт є не скасованим та не зміненим.

Матеріали оглянутої за клопотанням сторін спадкової справи №135/2007 від 23 березня 2007 року, доводять, що 15 березня 2007 року до Сарненської РДНК надійшли заяви ОСОБА_1, відповідно до яких остання виявила бажання прийняти спадщину після смерті матері, яка складається із сертифікату на земельну частку (пай) та житлового будинку. За вказаним заявами було зареєстровано спадкову справу, що вбачається із наявного в матеріалах спадкової справи Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі відповідної спадкової справи.

Враховуючи наведене вище, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері - у відповідності до ст.1261 ЦК України, та спадкоємцем за заповітом - у відповідності до ст.1235 ЦК України.

Таким чином, позивачем-відповідачем, яка є такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог ст.ст.1268, 1269 ЦК України, підтверджено наявність спадкового майна спадкодавцеві, доведено факт відкриття спадщини та неможливість реалізувати свої права спадкоємця у позасудовому порядку, що вбачається із копій постанов державного нотаріуса від 16 лютого 2016 року про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.12,13).

Враховуючи наведене, суд вважає вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за заповітом обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

ОСОБА_2 було заявлено вимогу про визнання заповіту, посвідченого виконкомом сільської ради с.Велике Вербче 3 лютого 2000 року, щодо сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 в КСП «Перше травня», на користь ОСОБА_1, недійсним.

В обґрунтування вказаної вимоги відповідача-позивача стороною зазначено, що вказаний заповіт викликає сумнів щодо його достовірності, так як із підпису посадової особи, якою він посвідчувався, немає можливості ідентифікувати особу, крім цього, в один день із оспорюваним заповітом було посвідчено інший заповіт - від імені тітки сторін по справі - ОСОБА_13, що дає підстави вважати, що ці заповіти є сфальшованими. Про вказані обставини, на думку сторони, свідчить факт скасування заповідачем - ОСОБА_3 попереднього заповіту, що був посвідчений на користь ОСОБА_1 Крім цього, зазначено, що заповіт не було посвідчено при свідках, що було необхідним, оскільки заповідач була неписемною особою.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем-позивачем надано копії заповітів, посвідчених секретарем виконавчого комітету В.Вербченської сільської ради 3 лютого 2000 року від імені ОСОБА_13 та від імені ОСОБА_3 (а.с.135,136).

Статтею 1257 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Із змісту оспорюваного заповіту від 3 лютого 2000 року, встановлено, що даний заповіт посвідчено секретарем виконкому В.Вербченської сільської ради ОСОБА_19. Текст заповіту за неграмотного заповідача підписала ОСОБА_17

Допитата судом свідок ОСОБА_18 пояснила, що станом на 2000 рік вона працювала у Великовербченській сільській раді на посаді секретаря, в зв'язку з чим посвідчувала заповіти. Свідок підтвердила, що заповіт від імені ОСОБА_13 у 2000 році дійсно посвідчувала вона, так як сільський голова ОСОБА_15 перебував на лікарняному.

Свідок ОСОБА_15 підтвердив в суді вказані обставини та зазначив, що в даному випадку порушення порядку посвідчення заповіту не було.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, чинній на момент посвідчення заповіту від імені ОСОБА_3 - у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії,

передбачені статтею 38 цього Закону, вчиняються уповноваженими на

це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних,

міських Рад народних депутатів.

Таким чином, заповіт від 3 лютого 2000 року посвідчений секретарем селищної ради в межах наданих повноважень.

Крім цього, вказаний заповіт посвідчено до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, а тому він посвідчувався за нормами чинного на той момент цивільного законодавства. Згідно із ст.543 ЦК від 1 січня 1964 року - якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або по будь-яким іншим причинам не може власноручно підписати заповіт, по його дорученню в його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, що посвідчує заповіт, прирівняний до нотаріально посвідченого, заповіт може підписати інша особа. При цьому зазначаються підстави, по яким заповідач не міг підписати заповіт власноручно.

Враховуючи наведену норму цивільного законодавства, присутність свідків при посвідченні заповіту від імені неписемної особи не вимагалось.

Допитана судом свідок ОСОБА_17 пояснила, що обставин, за яких було підписано заповіт від імені ОСОБА_3 вона на даний момент не пам'ятає. Однак, свідок підтвердила, що вона дійсно іноді підписувала заповіти за осіб, які не могли цього зробити власноручно, при чому завжди волевиявлення таких осіб було вільним, а заповіт підписувався у присутності заповідача.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач-позивач посилався на можливу підробку заповіту від 3 лютого 2000 року, посвідченого від імені ОСОБА_3, однак, доказів цього у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України стороною надано не було.

В даному випадку суд вважає безпідставним посилання сторони на наявність скасованого заповідачем попереднього заповіту, який посвідчувався щодо спірної земельної ділянки 30 липня 1998 року (а.с.100, 61), оскільки такі дії заповідача відповідають вимогам ст.544 ЦК від 1 січня 1964 року, якою передбачалась можливість заповідача у будь-який час змінити або скасувати власний заповіт, склавши новий заповіт.

З огляду на досліджені судом докази - підстав для визнання заповіту, посвідченого 3 лютого 2000 року секретарем Великовербченської сільської ради Сарненського району Рівненської області Климцем В.О. від імені ОСОБА_3, зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під №34 недійсним, не вбачається, а тому у задоволенні вказаної вимоги слід відповідачу-позивачу відмовити.

Крім цього, ОСОБА_2 просив поновити йому строк для прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері та визнати за ним право власності на спадкове майно.

В обґрунтування заявлених вимог сторона зазначала, що ОСОБА_2 має право на обов'язкову частку у спадщині, а тому є таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України - неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Копія довідки № 588/02-25 від 13 травня 2016 року, видана Управлінням ПФУ в Сарненському районі, доводить, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку у вказаному управлінні і отримує пенсію по віку з 6 вересня 2006 року (а.с.101), а тому він дійсно на момент відкриття спадщини мав право на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері, родинні відносини з якою доводяться копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 (а.с.54).

Однак, згідно із вимогами ч.1 ст.1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він, відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв її.

ОСОБА_2 не відноситься до визначених ч.4 ст.1268 ЦК України, осіб, які вважаються такими, що прийняли спадщину.

Матеріали оглянутої спадкової справи №135/2007 доводять, що із заявою про прийняття спадщини він до нотаріальної контори не звертався, на момент відкриття спадщини відповідач-позивач із спадкодавцем постійно не проживав, що встановлено із копій довідок, виданих Великовербченською сільською радою № 2885, №2882 від 4 вересня 2015 року, № 3370, № 3369 від 8 серпня 2016 року, відповідно до яких запису про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у сільській раді немає, крім цього, остання по АДРЕСА_1 проживала до дня смерті одиноко, зареєстрованою по вказаній адресі була також ОСОБА_13, після смерті ОСОБА_3 у вказаному будинку зареєстрованих осіб немає (а.с.14, 15, 102, 103).

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 не прийняв спадщину відповідно до вимог ст.ст.1268, 1269 ЦК України, а тому втратив право на спадщину.

Частиною 3 статті 1272 ЦК України передбачено можливість суду визначити спадкоємцеві додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини, який пропущено з поважних причин.

Однак, такої вимоги ОСОБА_2 не заявляв, а тому звернувся із вимогою про поновлення йому строку для прийняття спадщини у спосіб, не встановлений законом.

Також слід врахувати, що в обґрунтування причин, з яких відповідач-позивач не прийняв спадщину, останній зазначав, що спадкове майно йому не було необхідним, а тому суд вважає, що ОСОБА_2 не прийняв спадщину після смерті матері без будь-якої поважної причини, а тому вимога про поновлення йому строку для прийняття спадщини не підлягає до задоволення.

Оскільки відповідач-позивач втратив право на спадщину, підстав для визнання за ним права власності на спадкове майно не вбачається.

Також, не підлягає до задоволення вимога ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання на момент смерті із ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки відповідно до наданих відповідачем-позивачем довідок, виданих Великовербченською сільською радою № 3370, № 3369 від 8 серпня 2016 року - ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 проживала до дня смерті одиноко, зареєстрованою по вказаній адресі була також ОСОБА_13. ОСОБА_1 є зареєстрованою АДРЕСА_2, що доводиться довідкою № 3368 від 8 серпня 2016 року та копіями облікових карток об'єкту по господарського обліку (а.с.104, 108-112).

Враховуючи наведене вище, позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, а зустрічний позов ОСОБА_2 до задоволення не підлягає.

Сторонами ставилось питання відшкодування іншою стороною понесених судових витрат.

Відповідно до ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки суд дійшов висновку щодо обґрунтованості частини позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 - на її користь слід стягнути з ОСОБА_2 понесені судові витрати, оплата яких на суму 968 грн. 78 коп. підтверджена документально - пропорційно до задоволених судом вимог.

На підставі наведеного, ст.ст. 1235, 1257, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст. 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як між матір'ю та дочкою.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 1,84 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, зареєстрованого в книзі записів (реєстрації) державних актів на право власності на землю за №17-6 від 18 жовтня 2001 року, в порядку спадкування, відповідно за законом та заповітом після смерті матері - ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання позивача на момент смерті із ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання заповіту, посвідченого 3 лютого 2000 року секретарем Великовербченської сільської ради Сарненського району Рівненської області Климцем В.О. від імені ОСОБА_3, зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під №34 недійсним, поновлення строку для прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно : будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 та на земельну ділянку (пай) колишнього КСП «Перше травня», площею 1,87 га, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 - відмовити, за безпідставністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 968 грн. 78 коп. понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з моменту проголошення.

Cуддя підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області Т.О.Ведяніна