Справа № 214/655/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 серпня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Євтушенка О.І.,

за участю: секретаря судового засідання Бєлікової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом 31.01.2017 року, в якому просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № СM-SME311/312/2008 від 12.09.2008 року станом на 01.09.2016 року в розмірі 64 487,73 доларів США, що еквівалентно 1 681 920,61 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 50 860 доларів США, що еквівалентно 1 326 492,38 грн., по процентам за користування кредитом 13 627,73 доларів США, що еквівалентно 355 428,23 грн.; стягнути з відповідачів на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 25 228,81 грн.

В обґрунтування предявлених вимог представник зазначила, що 12.09.2008 року між ФОП ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір № СM-SME311/312/2008, за умовами якого ФОП ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 75 000 доларів США зі строком повернення до 12.09.2023 року та сплатою процентів за користування ним відповідно до умов договору. В забезпечення виконання зобовязань позичальника ФОП ОСОБА_3 між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_2 12.09.2008 року було укладено окремі договори поруки за № SR-SME/311/312/2008/2, № SR-SME/311/312/2008/1 відповідно, за якими вони зобовязались відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником її боргових зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. Свої зобовязання за кредитним договором № СM-SME311/312/2008 від 12.09.2008 року ПАТ «ОТП Банк» виконав належним чином, надавши ФОП ОСОБА_3 кредит в розмірі 75 000 доларів США, який вона своєчасно не погашала, в результаті чого станом на 01.09.2016 року виникла заборгованість в розмірі 64 487,73 доларів США. Керуючись правом на вибір способу захисту своїх порушених прав на власний розсуд, представник позивача, діючи в інтересах ПАТ «ОТП Банк» просила суд стягнути наявну заборгованість солідарно з поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в примусовому порядку.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, предявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третя особа ФОП ОСОБА_3 в судове засідання не зявились. Згідно клопотань ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_1 й третьої особи ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_5, кожен окремо просили справу розглянути за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі.

Згідно позиції представника, викладеної в письмових запереченнях проти позову (а.с.109-112), останній зазначив, що банком предявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 12.06.2014 року по січень 2017 року у звязку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів з погашення тіла кредиту та процентів з пропуском визначеного законом 6-місячного строку предявлення таких вимог до поручителів, який представник обчислює з моменту настання строку погашення чергового щомісячного платежу, тобто з 12.06.2014 року. Крім того, вимоги про дострокове повернення кредиту, направлені не ПАТ «ОТП Банк», а ТОВ «ОТП Факторинг» на адресу начебто поручителів із зазначенням прізвищ інших осіб, не є належними доказами. Вказані обставини, на переконання представника, є свідченням припинення поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Позаяк, будучи поручителями хоч і за одним кредитним договором, проте за різними договорами поруки, відповідачі не можуть нести солідарну відповідальність, в той час як ПАТ «ОТП Банк» просить стягнути з них заборгованість солідарно. Оскільки відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд не вправі виходити за межі вимог та ділити позовні вимоги щодо кожного з відповідачів, представник ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази в сукупності, надавши оцінку, враховуючи позицію сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП БАНК» (п.1 Статуту, а.с.52), та ФОП ОСОБА_3 укладено кредитний договір № СM-SME311/312/2008 (а.с.7-10), за умовами п.п.1,2 частини №1 якого банк надав позичальникові кредит в розмірі 75 000 доларів США за цільовим призначенням для розвитку бізнесу, із визначенням строку повернення до 12.09.2023 року.

Правомірність надання банком кредиту ФОП ОСОБА_3 в іноземній валюті підтверджується наявною в ЗАТ «ОТП Банк» генеральною ліцензією НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями №191 від 08.11.2006 року згідно офіційних відомостей Національного Банку України з інтернет-порталу www.bank.gov.ua (а.с.102-104), що узгоджується з вимогами п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року, Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637 та правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 10.02.2016 року у справі №6-1680цс15, від 16.09.2015 року у справі № 6-190цс15.

Відповідно до п.п.2-4 частини №1, п.1.4, п.1.5 частини №2 кредитного договору та Графіку повернення кредиту і сплати процентів (а.с.7, 11), кредит надано позичальникові на умовах сплати процентів за користування ним за плаваючою процентною ставкою 16% річних. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюються шляхом сплати позичальником щомісячних ануїтетних платежів, тобто рівними частинами (по 416,67 доларів США) з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту в доларах США згідно Графіку (а.с.11).

Як визначено п.1.9 частини №2 кредитного договору (а.с.9), банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором та/або умов договору поруки.

Додатковими договорами до кредитного договору №1 від 12.02.2009 року, №2 від 12.08.2009 року, №3 від 12.02.2010 року, №4 від 14.06.2011 року, №5 від 07.05.2014 року (а.с.14-36) неодноразово вносились зміни та доповнення до кредитного договору в частині зменшення процентної ставки за користування кредитом (до 14% з лютого 2010 року) у звязку з проведенням реструктуризації заборгованості із викладенням з урахуванням цього Графіку в новій редакції.

В забезпечення виконання зобовязань ФОП ОСОБА_3 за кредитним договором № СM-SME311/312/2008 від 12.09.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожним окремо, 12.09.2008 року укладено договори поруки за № SR-SME/311/312/2008/2, № SR-SME/311/312/2008/1 відповідно (а.с.37, 38).

За умовами ст.1 договорів поруки, поручителі зобовязані відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ФОП ОСОБА_3 її боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника, так і до поручителя, чи обох одночасно.

Відповідно до ст.2 договорів поруки, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: а) повернення основної суми кредиту, наданої боржнику 75 000 доларів США не пізніше 12.09.2023 року; б) сплати процентів за користування кредитом; в) сплати пені за прострочення повернення кредиту та процентів.

Із змінами до кредитного договору відповідачі як поручителі ознайомлювались належним чином шляхом укладення додаткових угод (39-46).

У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст.625 ЦК України).

Як встановлено в ході судового розгляду та не оспорювалось сторонами, ФОП ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 75 000 доларів США на підставі попередньо поданої нею кредитної заявки та укладеного кредитного договору № СM-SME311/312/2008 від 12.09.2008 року (а.с.47).

Однак позичальник всупереч умовам договору, взятих на себе зобовязань належним чином не виконувала, внісши за період з 13.10.2008 року по 22.10.2014 року 24 140 доларів США в рахунок погашення тіла кредиту, та 0,27 доларів США за період з 13.10.2014 року по 21.10.2014 року погашення процентів за користування кредитом, у звязку з чим станом на 01.09.2016 року виникла заборгованість в загальному розмірі 64 487,73 доларів США, яка включає заборгованість за тілом кредиту 50 860 доларів США (з розрахунку: 75 000 24 140), по процентам за користування кредитом 13 627,73 доларів США (з розрахунку: (178,36 + 415,36 + 13034,28) 0,27), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.62), який є обґрунтованим, вірним та не спростований відповідачами.

Перевіряючи обґрунтованість предявлення позивачем вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як співвідповідачів у звязку з неналежним виконанням зобовязань боржником, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Як слідує з ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами кредитного договору, що встановлює обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_6 посилався на припинення поруки у звязку з тим, що після допущення прострочки внесення чергової щомісячної оплати в рахунок погашення кредиту в 2014 році, ПАТ «ОТП Банк» не предявив вимогу до поручителів в межах 6-місячного строку, а фактично звернувся в січні 2017 року, що визначає припинення дії поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Однак суд не може погодитись з такими доводами представника, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку встановленому у договорі поруки) від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ними зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки. Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була предявлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Як слідує з матеріалів справи, а ні договори поруки № SR-SME/311/312/2008/2, № SR-SME/311/312/2008/1 від 12.09.2008 року, а ні кредитний договір № СM-SME311/312/2008 від 12.09.2008 року не містять строку дії поруки. Натомість, у ст.4 договорів поруки (а.с.37,38 -звороти) зазначено, що договори поруки діють до повного виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором, а відповідальність поручителів припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі.

Так, в п.1 частини №1 кредитного договору (а.с.7) строк виконання основного зобовязання визначений строком повного погашення кредиту та є 12.09.2023 року.

Предявивши 16.08.2016 року боржникові та поручителям ОСОБА_1, ОСОБА_2 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів (а.с.49-51), кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителів протягом 6 місяців з моменту спливу 30-денного строку після отримання ними вимоги про дострокове виконання зобовязання відповідно до п.1.9 частини №2 кредитного договору (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи, позов до поручителів ПАТ «ОТП Банк» предявлено у січні 2017 року, тобто в межах строку дії поруки, що спростовує доводи представника ОСОБА_6, який в своїх запереченнях проти позову фактично ототожнив строк дії поруки та строк позовної давності, які за своїм змістом є різними інститутами матеріального права та не мають синонімічного значення.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14.

Доводи представника щодо не належності досудових вимог з огляду не невірність зазначення прізвищ відповідачів та реквізитів кредитора суд залишає поза увагою та не вважає достатньою підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки позивач вправі на власний розсуд приймати рішення про досудове врегулювання виниклого між сторонами спору або шляхом звернення до суду у випадку допущення порушення виконання боржником кредитно-договірних зобовязань, що в даному випадку є дійсним та доведеним.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення божником зобовязання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобовязання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч.3 ст.554 ЦК України). Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Судовим розглядом встановлено, а сторонами визнано, що кожен з поручителів окремо поручились перед ПАТ «ОТП Банк» за виконання ФОП ОСОБА_3 її кредитних зобовязань із несенням з нею солідарної відповідальності. При цьому, умовами цих договорів не передбачено їх солідарної відповідальності між собою.

В розумінні ст.543 ЦК України у взаємозвязку з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 19.12.2011 року у справі № 6-84цс11 та від 24.06.2015 року у справі № 6-255цс15, оскільки законом не передбачено обовязкової процесуальної співучасті, позивач вправі звернутись до суду до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом спору будуть різні договірні відносини (тобто окремо за кожним з договорів поруки), які витікатимуть з єдиних кредитних, що не змінюватиме їх суті.

Хоча законом не заборонено укладення кількох договорів поруки на виконання того самого зобовязання, однак в такому випадку поручителі не можуть нести солідарної відповідальності між собою за відсутності їх спільною поруки, а тому кожен окремо відповідають перед кредитором за порушення зобовязань боржником, у звязку з чим доводи представника ОСОБА_6 в цій частині заслуговують на увагу.

Отже, в силу доведеності розміру заявленої позивачем заборгованості за кредитним договором № СM-SME311/312/2008 від 12.09.2008 року станом на 01.09.2016 року в загальному розмірі 64 487,73 доларів США, суд приходить до переконання про необхідність її стягнення з кожного з відповідачів окремо на користь ПАТ «ОТП Банк».

Однак, посилання представника відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_6, що суд не вправі на власний розсуд розділяти вимоги щодо кожного з відповідачів, оскільки це суперечитиме визначеному ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає безпідставними з огляду на те, що заявлення банком вимог про стягнення заборгованості з відповідачів «солідарно» означає лише визначений позивачем вид цивільно-правової відповідальності, змінюючи який на такий, що відповідатиме закону та засадам відповідальності субєктів договірних відносин без виходу за межі предявлених ПАТ «ОТП Банк» майнових вимог, суд не допускає тим самим порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Позаяк, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року, яке набрало законної сили 21.04.2017 року (справа № 904/1065/17) з ФОП ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №СМ-SME311/312/2008 від 12.09.2008 року у сумі 64 487,73 доларів США (а.с.106-107).

Системним аналізом ст.ст.3, 4, 11 ЦПК України, ст.ст.16, 20 ЦК України, з урахувань розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в абз.1 п.9 Постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» встановлено, що здійснення особою права на захист та вибір нею конкретного способу захисту її прав реалізуються нею на власний її розсуд та не можуть ставитись в залежність від застосування нею інших способів захисту порушеного права.

Таким чином, виключно у випадку задоволення в повному обсязі вимог кредитора за основним зобовязанням кредитним договором №СМ-SME311/312/2008 від 12.09.2008 року, у тому числі з виконанням рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 року, зобовязання за договорами поруки № SR-SME/311/312/2008/2, № SR-SME/311/312/2008/1 від 12.09.2008 року вважатимуться виконаними та виключатимуть можливість стягнення з поручителів заборгованості.

Станом на моменту вирішення судом даного спору рішення господарського суду не виконане, зобовязання за кредитним договором є діючими, а заборгованість не погашена. Доказів зворотного відповідачами не надано, а судом не встановлено.

Оскільки забезпечувані поруками зобовязання мають додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному і не призводять до його заміни, тому суд приходить до висновку, що задоволення предявлених ПАТ «ОТП Банк» вимог про стягнення заборгованості з поручителів не зумовлюватиме подвійного стягнення за основним зобовязанням як реалізоване юридичною особою право на захист, яке не може ставитись в залежність від застосування нею інших способів захисту, враховуючи відсутність домовленості сторін про заміну основного зобов"язання забезпечуваним або зміну черговості їх застосування.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 03.02.2016 року у справі №6-1080цс15 та абз.2 п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин».

Згідно зі ст.192, ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15 та від 16.09.2015 року у справі № 6-190цс15, п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року), суд має право ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. Разом зі стягнення заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування кредитом.

Враховуючи наявність як у ЗАТ «ОТП Банк», так і його правонаступника ПАТ «ОТП Банк», генеральної ліцензії НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.102-104), правомірність надання позичальнику ФОП ОСОБА_3 кредиту в іноземній валюті в розмірі 75 000 доларів США, обумовленість умовами кредитного договору та Графіком до нього виконання позичальником своїх зобовязань шляхом здійснення плати за кредитом ануїтетними платежами в валюті його отримання, тобто доларах США, суд приходить до висновку про законність предявлення позивачем вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту та процентам за користування ним.

За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням з ОСОБА_1, ОСОБА_2, кожного окремо, заборгованості за кредитним договором № СM-SME311/312/2008 від 12.09.2008 року станом на 01.09.2016 року в розмірі 64 487,73 доларів США, яка складається із заборгованості: за кредитом 50 860 доларів США, по процентам за користування кредитом 13 627,73 доларів США.

Необхідності у визначенні еквіваленту стягнутої заборгованості в валюті в доларах США у співвідношенні до національної валюти України гривні суд не вбачає, оскільки виконання зобовязань умовами договору обумовлене в іноземній валюті, а тому й стягнення боргу в цій же валюті з урахуванням наявності у банку генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не суперечитиме чинному законодавству України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги ст.88 ЦПК України та п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у випадку предявлення позову, ціна якого визначається в іноземній валюті, одночасно ціну позову необхідно визначати і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову в національній валюті визначається розмір судового збору. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти саме на день сплати, а не на день подання позову.

Як слідує з платіжного доручення №, за подання до суду позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 ПАТ «ОТП Банк» сплачено судовий збір 02.12.2016 року в розмірі 25 228,81 грн., однак фактично позов предявлено 31.01.2017 року згідно штампу суду (а.с.1), у звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в рівних частках в розмірі по 12 400,12 грн. з кожного, виходячи з курсу долара США до гривні станом на момент його сплати 02.12.2016 року (25,638209 грн., а.с.114), що становить відповідно 24 800,24 грн. від ціни позову (з розрахунку 1,5% від ціни позову 64 487,73 доларів США, що еквівалентно 1 653 349,90 грн. При цьому банк вправі звернутись до суду із заявою про повернення надміру сплаченого судового збору після набрання рішенням суду законної сили.

Керуючись ст.ст.3-11, 15, 60, 61, 74, 79, 88 ч.1, 208 ч.1 п.2, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», , заборгованість за кредитним договором № СM-SME311/312/2008 від 12.09.2008 року станом на 01.09.2016 року в розмірі 64 487 (шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) доларів США 73 центи, яка складається із заборгованості за кредитом 50 860 (пятдесят тисяч вісімсот шістдесят) доларів США 00 центів, по процентам за користування кредитом 13 627 (тринадцять тисяч шістсот двадцять сім) доларів США 73 центи.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», , заборгованість за кредитним договором № СM-SME311/312/2008 від 12.09.2008 року станом на 01.09.2016 року в розмірі 64 487 (шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) доларів США 73 центи, яка складається із заборгованості за кредитом 50 860 (пятдесят тисяч вісімсот шістдесят) доларів США 00 центів, по процентам за користування кредитом 13 627 (тринадцять тисяч шістсот двадцять сім) доларів США 73 центи.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_2), кожного окремо, на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», , по 12 400 (дванадцять тисяч чотириста) грн. 12 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Євтушенко О.І.