Справа № 463/2937/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/3625/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А.,Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 31 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", ОСОБА_4 про захист прав споживачів та припинення поруки за договором поруки,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати припиненою поруку за договором поруки від 18 квітня 2017 року.

Оскаржуваним судовим рішенням в задоволенні позовних вимог Василечка відмовлено.

Дане судове рішення оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до постановлення неправосудного рішення. Вказує, що кредитний договір за яким було укладено договір поруки є споживчим, а тому порядок його укладення повинен додатково відповідати вимогам законодавства про захист прав споживачів. Зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.У разі якщо такий строк не встановлено, то порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м.Львова від 31 березня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, відповідно до матеріалів справи належно повідомлені (а.с. 168-171) клопотань про відкладення розгляду справи не подали, тому розгляд справи згідно із приписами ст.305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що 18.04.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.4-9), відповідно до умов якого позичальнику було надано у кредит грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 25000,0 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 13,5% річних на строк кредитування до 18.04.2017 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за умовами кредитного договору, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 18.04.2007 року № 109510 (а.с.10-12), відповідно до п.п.1.1, 1.3 якого було передбачено, що поручитель зобов'язується перед Банком відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 18.04.2007 року № 0 у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення основної суми, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Боржник за кредитним договором свої зобов'язання за умовами договору виконувала не належним чином, допустила утворення простроченої заборгованості, тому банком надсилалися позичальнику та поручителю письмові вимоги про дострокове виконання кредитного зобов'язання від 30.01.2015 року, які повернуті Банку без вручення за закінченням терміну зберігання, та подано позовну заяву про солідарне стягнення кредитної заборгованості, на підставі якої Личаківським районним судом м.Львова від 16.04.2015 року відкрито провадження у справі (а.с.97).

Як вбачається з матеріалів справи останній платіж було здійснено 18.03.2014 року, апелянт вказує що саме з цієї дати повинен обчислюватись строк позовної давності.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таку правову позицію, висловлено Верховним Судом України у справі № 6-990цс15 у постанові від 27 січня 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник по основному зобов`язанню прострочила взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого в банку виникло право дострокової вимоги стягнення боргу. Вимогу банк заявив, подавши в березні 2015 року позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором. З чого випливає, що днем настання строку виконання основного зобов`язання слід вважати дату порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, тому банком пред`явлено вимогу до ОСОБА_2 в межах шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановляючи рішення, правильно застосував норми процесуального та матеріального права, а тому приходить до висновку, що підстави для скасування рішення районного суду відсутні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.197, 209, 303, 304, 305 п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 31 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягомдвадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді