Справа № 496/2388/17
Провадження № 2/496/1464/17
У Х В А Л А

06 вересня 2017 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.,

представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовна заява підписана представниками позивачки за довіреністю 23АА3279495, посвідченою ОСОБА_6 тимчасово виконуючою обовязки нотаріуса ОСОБА_7 Новоросійського нотаріального округу.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення позову без розгляду. В клопотанні представник зазначає, що нотаріальні дії в Російській Федерації здійснюють у відповідності з діючими Основами нотаріуси, працюючі в державній нотаріальній конторі або займаються приватною практикою, а довіреність підписана виконуючою обовязки нотаріуса. Копія, яка надана суду, не завірена. Довіреність видана іншою державою та повинна містити апостиль компетентного органу держави, який видав документ. Посилаючись на вказані обставини представник відповідача просить суд залишити позовну заяву без розгляду, оскільки її подано особою, яка не має повноважень на ведення справи в суді.

Представник позивачки заперечувала проти задоволення вказаного клопотання посилаючись на те, що вона була присутня при видачі вказаної довіреності.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: довіреністю фізичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Згідно ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Згідно Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обовязковість якої надана Законом України від 10.01.2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються нотаріальні акти. Однак ця Конвенція не поширюється: a) на документи, складені дипломатичними або консульськими агентами; б) на адміністративні документи, що мають пряме відношення до комерційних або митних операцій.

Згідно ст. 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, в якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Згідно ст. 3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Отже, під легалізацією розуміється формальна процедура, якою є проставлення передбаченого статтею 4 Конвенції апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений. Оскільки Російська Федерація є Договірною державою, яка приєднана до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, якими є нотаріальні акти, то довіреність, яка була посвідчена в нотаріальному порядку на території даної держави, не потребує проставлення апостилю. Крім того, даною довіреністю представник позивача був уповноважений від імені ОСОБА_8 представляти її інтереси з приводу прийняття спадщини, підписання позовної заяви та бути представником у судових органах.

Посилання на те, що довіреність підписана не нотаріусом суд до уваги не приймає, оскільки відомостей щодо її недійсності або скасування суд не має.

За таких обставин клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 168 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_9