11.08.2017 Єдиний унікальний номер 205/3171/17
Єдиний унікальний номер № 205/3171/17
Провадження № 2/205/2166/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 23 травня 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про виселення та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1. За вказаною адресою мешкає також син позивача - ОСОБА_2, який починаючи з 2016 року постійно ображає позивача, погрожує їй фізичною розправою та чинить перешкоди у користуванні домоволодінням.

Позивач просила суд виселити відповідача з домоволодіння АДРЕСА_1 та заборонити відповідачу чинити позивачу перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 за дорученням про надання безоплатної вторинної правової допомоги - адвокат Ходюш А.М. у заяві від 11 серпня 2017 року просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у заяві від 11 серпня 2017 року позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підставою звернення ОСОБА_1 з позовом до суду є захист інтересів власника, пов'язаних із реалізацією складової частини змісту права власності - права користування домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від 31 серпня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. за реєстровим № 3156, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 21 вересня 2005 року (а.с. 5, 6).

У вищезазначеному домоволодінні проживає позивач та її син - ОСОБА_2, який починаючи з 2016 року постійно ображає позивача, погрожує їй фізичною розправою та чинить перешкоди у користуванні домоволодінням (а.с. 9-11). Зазначені обставини визнані сторонами, отже не потребують доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

За змістом ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України), суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні домоволодінням № 7 по вул. Сочинській в м. Дніпрі, чим порушує права позивача, як її власника, а, отже, є достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. (а.с. 2).

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 15-16, 317, 319, 321, 379, 382-383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 10-11, 59-61, 79, 88, 174, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Виселити ОСОБА_2 з домоволодіння АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Басова