Справа № 761/5048/17
Провадження № 2/761/3778/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства авіакомпанії «Міжнародні авіалінії України» про відшкодування збитків майнової та моральної шкоди під час відмови міжнародного повітряного перевезення,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства авіакомпанії «Міжнародні авіалінії України» (далі - відповідач) про відшкодування збитків майнової та моральної шкоди під час відмови міжнародного повітряного перевезення.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що завчасно, електронним засобом зв'язку був запрошений до Берліну, Германія, на церемонію вручення номінацій міжнародної організації журналістів ЕІ8А, для відвідування виставки ІРА 2016 з 02 вересня по 07 вересня 2016 року, та укладання річного контракту на тестування продукції компанії Harman International Industries Incorporated. 17 червня 2016 року за допомогою електронних засобів зв'язку та з метою вчасного прибуття на церемонію вручення номінацій міжнародної організації журналістів, придбав квиток №233, за який перерахував гроші в сумі 7394,00 грн., дата 02.09.16, рейс 423, аеропорт Бориспіль, виліт 1305 - аеропорт Берлін, прибуття 1215, та зворотній - дата 05.09.2016 рейс 424, аеропорт Берлін виліт 1115, аеропорт Бориспіль, прибуття 1425, що підтверджено дублікатом маршрутної квитанції електронного квитка. 02 вересня 2016 року позивач, перебуваючи пасажиром Приватного акціонерного товариства Авіакомпанія Міжнародні Авіалінії України міжнародного повітряного перевезення рейсом Р3423 за маршрутом перевезення Київ- Берлін, вчасно, за дві години до закінчення реєстрації, приїхав до аеропорту Бориспіль, отримав посадочний талон, вчасно пройшов реєстрацію на вказаний рейс, вчасно пройшов прикордонний контроль, підтверджуючи своє бронювання купленим квитком для повітряних рейсів дальністю 1500 кілометрів. На борт повітряного судна позивача не було допущено з посиланням на нестачу місць на борту повітряного судна, через перепродаж авіаквитків відносно фактичної кількості місць. Таким чином, своїми діями відповідач завдав збитки позивачу, за шо він має право на їх відшкодування, а також відшкодування за доходи, які позивач міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено. 13 жовтня 2016 року позивач звернувся із заявою до ПАТ Авіакомпанія Міжнародні Авіалінії України, згідно якої виклав претензію щодо не наданої послуги на міжнародне повітряне перевезення рейсом Р8423 - 02.09.2016 року за маршрутом Київ-Берлін, посилаючись на завдані матеріальні збитки, а саме: вартість квитка на міжнародне перевезення Київ-Берлін, Берлін-Київ загальною вартістю в сумі 7394,00 грн., сплачений номер проживання три доби в готелі загальною вартістю в сумі 285,00 евро - в еквіваленті до гривні, за курсом НБУ - 8454,84 грн., одноразова стипендія ЕІSА (гонорар за участь у церемонії вручення номінацій) - 1000,00 євро в еквіваленті до гривні, за курсом НБУ в сумі 29666,12 грн., неукладений річний контракт вартістю 6000,00 доларів США - в еквіваленті до гривні за курсом НБУ 177996,72 грн, а всього позивачу завдано майнової шкоди на загальну суму на день виконання повітряного рейсу в сумі 205210,54 грн. Позивач посилається на те, що пасажиру, якому відмовлено в перевезенні у зв'язку з нестачею вільних місць - має бути відшкодовано вартість перевезення повної вартості квитка, за ціною, за якою його придбано, а також, надано компенсацію у розмірі 250 євро - для рейсів до 1500 км. Позивач також зазначає, що йому завдано моральну шкоду, яка настала через відмову авіакомпанії в міжнародному повітряному перевезенні, що призвело до не отримання матеріалів з виставки та церемонії щодо вручення номінації міжнародної організації журналістів для чергового номера журналу, часткового порушення взятих зобов'язань перед іноземними партнерами, у зв'язку з чим постраждала ділова репутація позивача.

Тому, позивач, просив стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди в сумі 205210,54 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, підтримав письмові пояснення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 червня 2016 року позивач придбав квиток №233, дата відправлення 02.09.2016 року, рейс 423, аеропорт Бориспіль, виліт 13:05 - аеропорт Берлін, прибуття 12:15, та зворотній квиток - дата 05.09.2016 року, рейс 424, аеропорт Берлін виліт 11:15, аеропорт Бориспіль, прибуття 14:25, вартістю 7394,00 грн., що підтверджується дублікатом маршрутної квитанції електронного квитка (а.с. 9).

За квитки було сплачено 7394,00 грн. з банківської картки Приватбанк, яка належить ОСОБА_2 (а.с. 10).

Пунктом 1 глави 1 розділу IV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу встановлено, що пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови.

Отже, придбавши електронний авіаквиток позивач уклав Договір на міжнародне повітряне перевезення за Умовами договору повітряного перевезення авіакомпанії МАУ, з якими позивач-пасажир безумовно погодився.

Як вбачається з пояснень представника відповідача, 02.09.2016 року під час посадки на рейс Р8423 (Київ-Берлін) в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», позивача не було можливості допустити на борт повітряного судна через помилково реалізовані надлишкові квитки економ-класу, що сталося в результаті збігу непередбачуваних обставин, а сааме: технічного збою в системах міжнародного бронювання пасажирських авіаперевезень «Gabriel» і «Amadeus», який відбувся під час міграції авіакомпаній з системи бронювання «Gabriel» до системи «Amadeus», що виконувалася в 2016 році. Рейс Р3423 за маршрутом Київ-Берлін з відправленням о 13:05 за місцевим часом, був останнім рейсом, який виконувався з Києва до Берліна 02 вересня 2016 року, а найближчий можливий рейс до місця призначення виконувався лише наступного дня 03.09.2016 року о 09:25. За таких обставин представниками відповідача в ДП МА «Бориспіль» позивачу було запропоноване безкоштовне альтернативне перевезення до м. Берлін на наступний день, найближчим можливим рейсом Р8 423-03.09.16 о 09:25, від якого позивач відмовився. Якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальність до 1500 км.

Позивачу було надано компенсацію при відмові від перевезення у розмірі 7346,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 02.09.2016 року з підписом позивача про одержання коштів (а.с. 14).

13.10.2016 року позивач звертався до відповідача із претензійною заявою про відмову йому у перевезенні (а.с. 16).

Відповідно листа відповідача №04.3-11-13163 від 26.12.2016 року, позивачу запропоновано звернутися до Контакт-центру МАУ для повернення повної вартості невикористаного авіаквитка, однак як вбачається з матеріалів справи позивач не звертався, що також було підтверджено в судовому засіданні (а.с. 18-19).

Відповідно до п. 1 та 4 глави 1 розділу XIX Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу передбачено, що у разі, якщо оплата за невикористаний квиток була здійснена електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. Повернення коштів здійснюється на рахунок власника кредитної картки, якою оплачено перевезення.

Аналогічні положення передбачено п. 20.1.6 Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу авіакомпанії МАУ, згідно з яким повернення коштів за невикористані авіаквитки у випадку їх оплати банківською картою здійснюється на рахунок власника банківської карти, якою оплачено перевезення.

Оскільки за придбаний авіаквиток № 233 оплата у сумі 7394,00 грн. здійснена громадянином ОСОБА_2 з банківської карти № НОМЕР_1, то і повернення має здійснюватися на зазначену банківську карту вказаного громадянина або за відповідними повноваженнями цієї особи позивачу.

Поряд з цим, громадянин ОСОБА_2 та позивач за поверненням грошових коштів за невикористаний авіаквиток не звертався. Тому, спір з приводу повернення повної вартості авіаквитка у сумі 7394,00 грн. між сторонами даної цивільної справи відсутній.

Таким чином, відповідачем виконано свої обов'язки, передбачені ч. 2, 4, 5 та 7 ст. 104 Повітряного кодексу України, п. 2, 4, 5 та 7 глави 2 розділу XVI Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, а саме виплачено компенсацію та запропоновано повернення повної вартості авіаквитка, для чого необхідне звернення громадянина ОСОБА_2 або надання відповідних повноважень зазначеним громадянином позивачу.

Крім того, позивач просить відшкодувати йому матеріальну шкоду, а саме: упущену вигоду в сумі 205210,54 грн. (вартість авіаквитків, витрати на готель, одноразова стипендія ЕІ8А, неукладений річний контракт), однак, надані позивачем докази не містять підтвердження понесення фактичних витрат або збитків.

Відповідно до ст. 29 Монреальської конвенції-1999 під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв'язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню.

Зазначена норма Монреальської конвенції-1999 стосовно компенсації шкоди знайшла своє відображення у п. 2 глави 2 розділу XXVII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, якою передбачено, що відповідальність перевізника за неналежне перевезення в будь- якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажирами.

Так, відповідно до рахунку готелю «Сіті Пенсіон Берлін» вказано, що рахунок сплачено готівкою 03 вересня 2016 року, але не містить підтвердження, що саме позивачем сплачено. Крім того, в матеріалах позовної заяви відсутня квитанція (чек) про оплату за проживання в готелі. Очевидно, що даний доказ не може вважатися належним та допустимим, а також підтверджувати збитки позивача.

Поряд цим, відсутні будь-які докази, які свідчать про те, що позивач був відсутній під час церемонії вручення номінацій ЕІSА, а також документи, які підтверджують зобов'язання асоціації ЕІSА виплатити гонорар позивачу за участь у церемонії.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів упущеної вигоди, яка, на його думку, полягає в неукладенні річного контракту на тестування продукції.

Отже, вимога про відшкодування відповідачем майнової шкоди у зазначеному вище розмірі, є безпідставною та необґрунтованою. Також, позивач не дотримався вимог ст. 29 Монреальської Конвенції-1999 щодо надання належним чином оформлених доказів про фактичні збитки, пов'язані з невиконанням договору повітряного перевезення.

Позивач також зазначає, що йому завдано моральну шкоду, яка настала через відмову авіакомпанії в міжнародному повітряному перевезенні, що призвело до неотримання матеріалів з виставки та церемонії щодо вручення номінації міжнародної організації журналістів для чергового номера журналу, часткового порушення взятих зобов'язань перед іноземними партнерами, у зв'язку з чим постраждала ділова репутація позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положеннями ст. 910 ЦК України встановлено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Окрім того, правила ст. 1167 ЦК України регулюють правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої в межах позадоговірних зобов'язань та не можуть бути застосовані до договірних правовідносин, зокрема, що виникли в результаті укладення договору перевезення.

Згідно з ч. 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснюється, що відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори підлягають застосуванню при розгляді справ судами. За вимогами п. 2 цієї Постанови, спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, законодавством, що регулює такі зобов'язання і передбачає відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Тому, згідно п. 5 вказаної Постанови ВС України суду необхідно в кожній справі з'ясувати характер правовідносин сторін і встановити, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Очевидно, що позиція Верховного Суду України в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ґрунтується на тому, що якщо в спеціалізованому законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, прямо та безпосередньо не вказано про можливість відшкодування моральної шкоди, то в такому разі моральна шкода не підлягає відшкодуванню.

Жодними нормами Монреальської конвенції-1999 та Варшавської конвенції-1929, які є спеціальними нормативними актами у галузі міжнародних авіаперевезень та регулюють спірні правовідносини сторін у галузі міжнародних повітряних перевезень пасажирів, не передбачено можливості відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Не передбачено можливості відшкодування моральної (немайнової) шкоди і Умовами договору повітряного перевезення, укладеного з позивачем.

Отже, згідно з п. 2 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року за № 4 моральна шкода не може бути визначена та відшкодована у разі спірних правовідносин у галузі міжнародних авіаперевезень.

Міжнародним законодавством України - Монреальською конвенцією-1999, Варшавською конвенцією-1929, Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу та Умовами договору міжнародного повітряного перевезення підвищена матеріальна та моральна (немайнова) відповідальність за несправним повітряним перевезенням не передбачена. Відповідальність міжнародного повітряного перевізника є обмеженою та не може перевищувати розміру фактичних і реально доведених збитків. Тобто, перевізник несе лише обмежену майнову відповідальність та за спричинену моральну (немайнову) шкоду відповідальності не несе.

Таким чином, відповідач не несе жодної відповідальності за спричинену моральну шкоду позивачу у спірних правовідносин у галузі міжнародних авіаперевезень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи пояснення та надані у справі докази, суд вважає, що відповідач прав позивача не порушив, виконав прийняті на себе зобов'язання у правовому полі та у відповідності з вимогами правил, встановлених міжнародним та внутрішнім законодавством України і умовами договору на повітряне перевезення, крім того, позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких суд міг би пересвідчитися в твердженнях позивача, навпаки, містяться докази, що позивачу було сплачено грошові кошти в якості компенсації при відмові у перевезенні, запропоновано звернутися до перевізника для повернення повної вартості невикористаного авіаквитка, однак позивач не звертався з відповідною заявою, що свідчить про незацікавленість у поверненні коштів зі сторони позивача, крім того, згідно з п. 2 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року за № 4 моральна шкода не може бути визначена та відшкодована у разі спірних правовідносин у галузі міжнародних авіаперевезень, тому, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57, 60, 61, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст.ст. 22, 908, 910, 1167 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства авіакомпанії «Міжнародні авіалінії України» про відшкодування збитків майнової та моральної шкоди під час відмови міжнародного повітряного перевезення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя