АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 657/1643/16-ц Головуючий в І інстанції: Ковальчук О.В.
Номер провадження: №22-ц/791/1454/17 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В..

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, а також Онищук Тетяни Володимирівни, діючої в інтересах приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго",на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" про стягнення неустойки у двократному розмірі недовідпущеної електричної енергії, моральної шкоди, визнання незаконним одностороннє розірвання договору, відновлення договірних зобов'язань та постачання електроенергії, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

--- визнати незаконним одностороннє розірвання договору про користування електричною енергією від 15 травня 2013 року та пролонгувати його дію;

--- відновити постачання електроенергії до свого житлового будинку;

--- виключити з вказаного договору про користування електричною енергією від 15 травня 2013 року відповідальність за збереження електролічильника;

--- зобов'язати відповідача зняти зі стіни будинку лічильник і або винести його за межі подвір'я або встановити його в будинку;

--- стягнути неустойку у двократному розмірі за період 940 днів в сумі 183542,4грн. + 167грн. незаконно отриманих за перевірку електролічильника, а з урахуванням інфляції в 300% стягнути 551128,3грн.;

--- стягнути моральну шкоду в розмірі 100%, тобто 551128,3грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтований наступним. Він є інвалідом 2 групи безстроково. 15.05.2013 р. він уклав договір з ПАТ ЕК «Херсонобленерго» в особі Чаплинського РЕЗ і ЕМ № 1177/012. В цей же день було складено акт № 460301 про те, що у нього на фасаді будинку встановлено електролічильник. Адреса будинку - АДРЕСА_1. В кінці листопада 2013 р. йому незаконно замінили електролічильник на інший по якому стали фабрикувати рахунки. З 27.05.2013 р. він виїхав до Росії для підготовки до переїзду в Україну на постійне місце проживання і повернувся в Україну 29 вересня 2013 року. З жовтня того ж року він часто виїздив до Росії для оформлення документів, паспорта та банківської картки. Коли повернувся з РФ в с.Роздольне, в селі не було світла протягом двох тижнів через ураган. 28.01.2013 р. енергопостачання було поновлено, але напруга перевищувала допустиму норму, в результаті чого у нього згоріла електронна автоматика на електрокотлі, два насоси та частково вийшли зі строю електротени. По приїзду з РФ в Україну він став отримувати рахунки за електроенергію, які не відповідали дійсності. За короткий термін рахунок виріс до 6541,14грн. 20.03.2014 р. в нього відключили постачання електроенергії і до цього часу світла в будинку немає. Спочатку він отримував рахунки за оплату електроенергії з 18.11.2013 р. по 19.03.2014 р., а 2016 р. став отримувати рахунки за травень 2014 р., в період коли світла в будинку вже не було. Зиму 2014-2015 р. він перебував в лікарні в тяжкому стані. Наслідком були переохолодження організму і попередній інсульт призвели до неодноразового переливання крові.

З приводу позовних вимог вказав таке.

Щодо незаконного одностороннього розірвання договору від 15 травня 2013 року, його пролонгування й виключення з нього відповідальність за збереження електролічильника, а також щодо відновлення поставки електроенергії вказав, що інший договір на користування електроенергією від 30.07.2013 року є підробним, він його не міг підписати через свою відсутність в Україні в той час, договір не відповідає тому, який є в нього від 15.05.2013 і який відповідає Типовому договору. В договорі від 30.07.2013р відсутні 2 і 3 сторінки, де зазначені права та обов'язки постачальники, відповідальність сторін, стягнення з постачальника неустойки. Він не може забезпечити збереження лічильника, який є власністю відповідача і який розташований на фасаді будинку. Його відключення від електроенергії було незаконним, проведено без попередження, складення акту та без понятих. При цьому нарахована відповідачем заборгованість в 6541,14грн., яка нібито існує у нього перед постачальником електроенергії, є незаконною.

Щодо зобов'язання відповідача зняти зі стіни будинку лічильник і або винести його за межі подвір'я або встановити його в будинку зазначив, що він не може забезпечити збереження лічильника, який є власністю відповідача і який розташований на фасаді будинку. Примушення до зберігання чужої власності є порушенням прав людини. Тим більше, як зазначив позивач, самі ж працівники відповідача міняють лічильники пломби, зокрема, і в час, коли власник відсутній.

Щодо 167грн., незаконно стягнутих з нього за перевірку електролічильника вказав, що рівно через тиждень після укладення договору від 15.05.2013р працівники відповідача стали незаконно вимагати від нього 167грн. за перевірку лічильника. Він сплатив вказану суму, рахунок від 22.05.2013р. Однак за п.15 договору постачальник повинен це робити безкоштовно.

Щодо стягнення неустойки в двократному розмірі зазначив, що це передбачено п.19 Договору, ч.1 ст.611, ст.624 ЦК. Визначаючи суму неустойки, він виходив з 940 днів без світла та з нарахованої відповідачем заборгованості його перед ним в 6541,14грн., поділеної на кількість днів (67 днів), які він знаходився в Україні з 01 грудня 2013р по 19 березня 2014р. Отриману грошову суму в 97,6грн. (6541,14 / 67) слід помножити на кількість днів без світла, тобто на 940. Отже, за підрахунком позивача, виходить сума 183542,4грн. Разом із вказаними вище 167грн. виходить 183709,4грн. При інфляції 300% виходить 551128,3грн.

Щодо стягнення моральної шкоди вказав, що оцінює моральну шкоду в розмірі 100% неустойки, а саме 551128,3грн. При цьому вказав, що за 940 днів невиконаних договірних зобов'язань відповідачем в нього погіршилося здоров'я, неодноразово він лежав у лікарні, працівники притягувати до справи його матір ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виникла кримінальна справа.

Рішенням суду від 20.06.2017 року позов був задоволений частково. Суд вирішив: стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн.; зобов'язати відповідача поновити постачання електроенергії до будинку, який розташований по АДРЕСА_1; в решті позову відмовити; стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2140,00грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати і розглянути його позов в повному обсязі або повернути на новий розгляд, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи. Зокрема, зазначив, що суд залишив поза увагою недійсність довіреності представника відповідача Гуртового І. Також вказав, що поза увагою суду залишилось і те, що в іншій справі судом було відмовлено відповідачу в його позові до нього про стягнення 6541,14грн. збитків, завданих внаслідок несплати житлово-комунальних послуг. Звідси неправильним є висновок суду про правомірність відключення його від енергопостачання та відсутність у зв'язку з цим підстав для стягнення неустойки. Також зазначив, що з урахуванням вини відповідача у тимчасовому припиненні електропостачання слід керуватися ст.44 Правил… щодо відповідальності електропостачальника в розмірі 5-кратної вартості недовідпущеної споживачу електроенергії, тобто виходить сума 575840,00грн. (97,6грн. х 1180 кількість днів без світла за станом на 20.06.2017 року х 5). Також вказав, що з урахуванням зниження інфляцією вартості гривні (на день відключення долар коштував 8,4грн., а сьогодні 26-27грн.) підлягає збільшенню в 3 рази сума, яку він просить стягнути з відповідача, як така, що сплачена ним за перевірку лічильника, а саме 501грн. (167 х 3). Також зазначив, що є незрозумілою стягнута судом на його користь сума моральної шкоди в 100 тис. грн., чи це визнання його правоти, чи доброчинність суду? Якщо він винний в несплаті, як зазначено в оскаржуваному рішенні, то навіщо йому такий "подарунок" в 100000грн? Також вказав, що відносно його вимоги про пролонгацію дію договору від 15.05.2013 року та виключення з нього положень про відповідальність споживача за збереження електролічильника суд не звернув увагу на те, що договір від 30.07.2013 року він не міг підписати через свою відсутність в Україні, оскільки з 27 травня по 29 вересня 2013 року знаходився в Росії і що представник відповідача визнав відсутність в них оригіналу договору від 30.07.2013 року через втрату. Також залишив поза увагою на положення Конституції України та законів України, які охороняють право власності.

В апеляційній скарзі Онищук Т.В., діюча в інтересах ПрАТ "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказала, що суд не звернув увагу на те, що за чинним законодавством позивача як побутового споживача було відключено від електромережі через наявність непогашеної заборгованості в розмірі 6541,14грн., яка не погашена до цього часу, що унеможливлює відновлення електропостачання. Також вказала, що поза увагою суду залишилось і те, що норми права, що регулюють відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов'язання з постачання електроенергії.

На вказану скаргу позивачем подані заперечення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та представника відповідача підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Справа тричі призначалась до розгляду (01, 15 та 22 серпня 2017 року). В судовому засіданні 01.08.2017 року позивач давав пояснення. 15 та 22 серпня 2017 року в судове засідання він не з'явився. Справу було розглянуто на черговому судовому засіданні 29.08.2017 року у зв'язку з проханням позивача, яке надійшло до суду в його доповненні до заперечення на апеляцію відповідача, про розгляд справи за його відсутності.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно копії закордонного паспорта Російської Федерації позивач ОСОБА_2 є громадянином РФ, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Іркутській області (а.с.13).

Відповідно до копії довідки від 22.03.2010 року він є інвалідом другої групи безстроково, причина інвалідності - загальне захворювання (а.с.146).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, електрична енергія до якого постачається ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» в особі Чаплинського РЕЗ і ЕМ.

Відповідачем надано суду витяг з Договору № 1177/012 про користування електричною енергією, укладений 30 липня 2013 року між ПАТ «ЕК «Херсонобленерго» в особі Чаплинського РЕЗ і ЕМ та ОСОБА_2 Цей витяг є дуже нечітким та не містить усіх пунктів договору (а.с.12)

Відповідно до п.1 вказаного Договору електропостачальник взяв на себе зобов'язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 2,6 кВт електроустановок споживача, а споживач зобов'язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами у термін, передбачений договором. Згідно з п. 5 Договору відповідачу встановлений лічильник № 0026987, з номером пломби РЕЗ ЗКУ №30949749.

Позивачем надано до суду Договір № 1177/012 про користування електричною енергією, укладений 15 травня 2013 року між ним та ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" в особі Чаплинського РЕЗ і ЕМ, за умовами якого електропостачальник взяв на себе зобов'язання надійно постачати ОСОБА_2 електричну енергію у необхідних йому обсягах (п.1 Договору). Згідно з п.5 Договору відповідачу встановлений лічильник № 0026987, з номером пломби РЕЗ ЗКУ №30949749; строк дії договору - 3 роки, він вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення (п.28) (а.с.7-8).

Сторонами підтверджується той факт, що 20.03.2014 р. будинок позивача був відключений від постачання електроенергії. Причина відключення - наявність заборгованості в сумі 6541,14грн., яку позивач добровільно не сплачує.

Згідно копії позовної заяви у провадженні суду перебувала інша цивільна справа 657/865/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" в особі Чаплинського району енергозбуту і електричних мереж до ОСОБА_2 про відшкодування збитків завданих внаслідок несплати житлово-комунальних послуг (а.с.11).

Згідно копії ухвали апеляційного суду Херсонської області від 13.04.2017 року у справі №657/865/15-ц у травні 2015 року ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" в особі Чаплинського РЕЗ і ЕМ звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у квітні 2013 року ОСОБА_2 придбав будинок по АДРЕСА_1. 30 липня 2013 року з ним був укладений договір № 1177/012 про користування електричною енергією. З 15 жовтня по 18 листопада 2013 року відповідачем сплачено 4.08грн. за користування електричною енергією згідно з показником 000131кВт. За період з 19 листопада 2013 року по 19 березня 2014 року відповідачем було використано 9193кВт електричної енергії на суму 6541,14 грн. Посилаючись на те, що відповідач добровільно заборгованість за користування електричною енергією не сплачував, із заявою про реструктуризацію боргу не звертався, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 6541,14грн. та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат (а.с.111-112).

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 20 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13.04.2017 року, у задоволені позову було відмовлено (а.с.111-112).

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що енергопостачальником не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що у встановленому ПКЕЕН порядку відповідачу на зберігання був переданий встановлений у його будинку лічильник №0026987. Встановлено, що 18 лютого 2014 року проведено обстеження лічильника №0009864 побутового споживача житлового будинку АДРЕСА_1; під час огляду встановлено, що лічильник працює правильно, самохід відсутній та ін., про що складено відповідний акт. Підпис споживача ОСОБА_2 про ознайомлення з актом відсутній. Також встановлено, що матеріали справи не містять доказів заміни відповідачу встановленого лічильника №0026987 на №0009864. Також встановлено, що 01 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до енергопостачальника із заявою про проведення експертизи лічильника №0009864 у зв'язку із сумнівами на правильність роботи приладу обліку. В той же день лічильник №0009864, відповідно до акту про заміну електролічильника № 538526, замінено на лічильник № 148715, який передано у встановленому п.10 ПКЕЕН порядку на зберігання споживачу.

При цьому апеляційний суд вважав, що доводи енергопостачальника (про встановлення лічильників №0009864 та №0026987 за адресами відповідно буд. АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та про помилковість зазначення електромонтерами встановлення їх відповідно в будинках АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2) ґрунтуються на припущеннях, оскільки надані суду копії актів про заміну електролічильників від 30 жовтня 2012 року за адресами АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2 не містять підписів споживачів і, крім того, з копій завдань на зняття показників лічильника у побутових споживачів у спірний період (грудень 2013 року - березень 2014 року) вбачається, що спожита ОСОБА_2 електроенергія обліковувалась лічильником за № 0026987.

Вказаними судовими рішеннями в позові було відмовлено, оскільки позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що побутовому споживачу ОСОБА_2 за вказаною адресою був встановлений з дотриманням порядку визначеному ПКЕЕН прилад обліку електричної енергії за № 0009864, а тому у суду відсутні підстави для стягнення вартості електроенергії у кількості 9193кВт за період з 19 листопада 2013 року по 19 березня 2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванні при розгляді цієї справи.

Слід зазначити, що вказаною вище ухвалою суду апеляційної інстанції у справі №657/865/15-ц було звернуто увагу на наявність двох договорів між сторонами, від 15.05.2013р та від 30.07.2013р. При цьому суд зазначив, що, враховуючи, що жодна з сторін договору не заперечувала факт надання ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" послуг з постачання електроенергії, розбіжності у даті укладення Договору не мають суттєвого значення для вирішення спору.

Сторонами не заперечується та визнається, що з приводу вказаного факту у провадженні суду перебувала ще одна цивільна справа №657/1271/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" про захист прав споживачів, в якому позивач просив визнати незаконним нарахування заборгованості в сумі 6541,14грн. та зобов'язати відповідача відновити енергопостачання до його будинку. Рішенням Каланчацького районного суду від 26.01.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 20.04.2015 року, в позові було відмовлено з тієї підстави, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

А тому для вирішення цієї справи встановлені обставини не мають преюдиційного значення в розумінні ч.3 ст.61 ЦПК України. Про це також було зазначено і в ухвалі суду касаційної інстанції від 22.06.2016 року при розгляді цивільної справи №657/865/15-ц за касаційною скаргою ОСОБА_2 на перші рішення судів першої та апеляційної інстанцій (а.с.36-37).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності заборгованості в 6541,14грн. у позивача перед відповідачем, що встановлено рішенням суду, виходив з положення ст.1167 ЦК України й доведеності завдання позивачу моральної шкоди в розмірі 100 тис. грн. через непоновлення електропостачання до будинку позивача, не зважаючи на набрання чинності рішення суду про відмову в позові про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 6541,14грн., виходив з такої, що не має суттєвого значення, розбіжності в даті укладання договору між сторонами (15.05.2013р чи 30.07.2013р), виходив з положень п.п.10 і 42 ПКЕЕН та конкретного договору між сторонами про встановлення лічильника, виходив з того, що відключення постачання електроенергії відбулось через наявність заборгованості в сумі 6541,14грн., яку позивач добровільно не сплатив.

Однак, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки до нього він дійшов при неповному з'ясуванні обставин справи та порушенні норм матеріального і процесуального права.

Щодо вимоги про відновлення постачання електроенергії.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії на час виникнення спірних правовідносин регулюються ст.ст.22 (відшкодування майнової шкоди), 611 (правові наслідки порушення зобов'язання), 711 (відшкодування шкоди у зв'язку з придбанням товару, що має недолік), 714 (договір постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу), 1209 (підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт, послуг), 1210 (особи, зобов'язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок недоліків товарів, робіт, послуг) ЦК України, Законом України "Про електроенергетику", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року, з наступними змінами та доповненням (далі - ПКЕЕН).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.3 ПКЕЕН, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин між сторонами, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки.

Згідно п.19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку.

Порядок відключення споживачів від електропостачання за наявності заборгованості за електроенергію передбачений Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357.

Пункт 27 ПКЕЕН, чинний на момент відключення, регулює порядок відключення електричної енергії, зокрема у разі несплати або неповної оплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі. Передбачено попередження про відключення (на 20 день), у разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі.

Згідно з п.36 Правил відновлення електропостачання споживача здійснюється протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості після усунення порушень і оплати споживачем заборгованості, витрат на повторне підключення та збитків, завданих енергопостачальнику. У разі розгляду спірних питань у судовому порядку термін відключення не повинен перевищувати 1 місяця за умови відсутності у споживача заборгованості за спожиту електричну енергію.

Оскільки іншим рішенням суду відмовлено постачальнику електроенергії (відповідачу у цій справі) у стягненні з ОСОБА_2 заборгованості за поставлену електричну енергію в розмірі 6541,14грн., тобто встановлено відсутність заборгованості у споживача перед постачальником електроенергії, то є незаконним відключення споживача від електропостачання, що було здійснено через наявність вказаної заборгованості в сумі 6541,14грн.

А тому рішення суду першої інстанції в частині поновлення постачання електроенергії є законним і обґрунтованим.

Що стосується вимоги про визнання незаконним одностороннє розірвання договору про користування електричною енергією від 15 травня 2013 року та пролонгування його дії, то колегія суддів виходить з такого.

Як вже зазначалось, судом встановлено наявність двох копій договорів про користування електричною енергією, укладених між сторонами, під однаковим номером №11771012, але під різними датами, а саме від 15.05.2013р та від 30.07.2013р. Копія договору від 30.07.2013р є неповною, а саме лише перша та остання, четверта сторінка, а також з дуже нечітким текстом. Перша та остання, четверта сторінки договорів від 15.05.2013р та від 30.07.2013р є ідентичними: в обоє ідентичні потужність (2,6кВт), категорія надійності струймоприймачів Споживача (ІІІ), встановлені запобіжні автомати (типу С16), однофазний прилад обліку (0026987), дата його повірки (ІІІ квартал 2007р) та інші. Оригіналів вказаних договорів у сторін немає, про це вони підтвердили і при апеляційному розгляді цієї справи. Однак, жодна зі сторін договору не заперечувала факт надання ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" послуг з постачання електроенергії за укладеним договором. Отже, за фактом є розбіжності в даті укладення договору - чи 15.05.2013р чи 30.07.2013р. Як зазначено у вказаній вище ухвалі суду апеляційної інстанції в іншій справі 657/865/15-ц розбіжності у даті укладення Договору не мають суттєвого значення для вирішення спору у тій іншій справі.

При апеляційному розгляді справи в судовому засіданні 29 серпня 2017 року представник відповідача ще раз повторив позицію позивача про те, що у позивача відсутній оригінал договору про користування електричною енергією. Однак, зазначив, що з урахуванням наявності повної копії такого договору від 15.05.2013 року, неспростовного факту надання ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" послуг з постачання електроенергії за укладеним договором, слід дійти висновку, що справжньою датою укладання договору є саме 15 травня 2013 року, як і зазначає позивач.

Отже, колегія суддів враховує вказані пояснення представника відповідача, те, що позивач надав належним чином завірену копію повного договору від 15.05.2015р., враховує, що відповідач жодним чином не спростував факт укладання договору саме 15.05.2015р., навпаки в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 29.08.2017 року підтвердив це. Також враховує, що аналогічний договір від 30.07.2013р є неповний, дуже нечіткий, його копія відсутня у позивача. Також відсутній у сторін його оригінал.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про наявну з вини відповідача плутанину у даті укладення договору, про його фактичне дублювання. Вказане свідчить про надання ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" позивачу послуг з постачання електроенергії за укладеним договором від 15.05.2013 року. А отже матеріалами справи доведено відсутність незаконного одностороннього розірвання договору від 15.05.2013р, що тягне за собою відсутність підстав для пролонгування його дії.

Тому в цій частині доводи позивача не вказують на такі порушення, що містять підстави для скасування рішення суду.

З приводу позовних вимог про виключення з договору відповідальності за збереження електролічильника, про зобов'язання відповідача зняти зі стіни будинку лічильник і або винести його за межі подвір'я або встановити його в будинку, то вони задоволенню не підлягають з огляду на положення п.п.10, 11, 42 ПКЕЕН та п.1.5.6. Правил улаштування електроустановок та укладеного між сторонами договору.

Прилади обліку електричної енергії, відповідно до п.8 ПКЕЕН, мають бути придбані, встановлені, підключені енергопостачальником.

Споживання електричної енергії без приладів обліку, відповідно до п.9 ПКЕЕН, не допускається, крім випадків, передбачених цими Правилами.

Пунктом 10 ПКЕЕН передбачено, що прилади обліку встановлюються відповідно до вимог правил улаштування електроустановок. Прилад обліку повинен мати пломбу з відбитком повірочного клейма територіального органу Держспоживстандарту та пломбу з відбитком клейма або логотипу енергопостачальника. У разі встановлення приладу обліку в квартирі (будинку) або іншому об'єкті споживача енергопостачальник складає акт про збереження пломб у двох примірниках, один з яких залишається у споживача.

Згідно п.1.5.6. Правил улаштування електроустановок лічильники для розрахунку електропостачальної організації зі споживачами електроенергії рекомендовано встановлювати на межі поділу мережі (за балансовою приналежністю) електропостачальної організації та споживача.

За п.9 Договору від 15.05.2013 року межі розподілу встановлюються на вихідних клемах розрахункового приладу обліку.

За правилами п.11 ПКЕЕН відповідальність за збереження засобів обліку, встановлених у квартирі, на інших об'єктах побутового споживача, та пломб на них несе побутовий споживач. Перенесення засобів обліку за бажанням побутового споживача, якщо це не суперечить вимогам правил улаштування електроустановок, виконується енергопостачальником за рахунок побутового споживача.

Відповідно до п.42 вказаних Правил побутовий споживач електричної енергії зобов'язаний, зокрема, забезпечувати збереження засобів обліку і пломб на них у разі розміщення засобу обліку в квартирі або на іншому об'єкті побутового споживача.

За п.11 Договору від 15.05.2013р споживач зобов'язаний, крім іншого, забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку у квартирі або іншому об'єкті споживача.

Цей договір підписаний обома сторонами, за відсутності згоди відповідача вказані його положення визнанню недійсними, скасуванню, виключенню чи зміні не підлягають.

Крім того, не є належним способом захисту порушеного права вимога про виключення з договору відповідальності за збереження електролічильника.

Тому вказані вимоги позивача задоволенню не підлягає, а отже рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим.

Що стосується вимоги про стягнення 167грн., незаконно отриманих за перевірку електролічильника, слід звернути увагу на таке.

Позивач вказав, що через неділю після укладення договору від 15.05.2013р працівники відповідача стали незаконно вимагати від нього 167грн. за перевірку лічильника. Він сплатив вказану суму, рахунок від 22.05.2013р. Однак за п.15 договору постачальник повинен це робити безкоштовно.

Однак, позивачем не доведено належними доказами незаконність дій відповідача з приводу сплати позивачем вказаних 167грн., матеріали справи не містять щодо цього жодних доказів, у тому числі й рахунок від 22.05.2013р.

Таким чином, зазначена вимога задоволенню не підлягає, а тому рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим.

Що стосується вимоги щодо стягнення неустойки у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії, то колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порядок відключення споживачів від електропостачання за наявності заборгованості за електроенергію передбачений Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357.

Пункт 27 ПКЕЕН, чинний на момент відключення, регулює порядок відключення електричної енергії, зокрема у разі несплати або неповної оплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі. Передбачено попередження про відключення (на 20 день), у разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі.

Згідно з п.36 Правил відновлення електропостачання споживача здійснюється протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості після усунення порушень і оплати споживачем заборгованості, витрат на повторне підключення та збитків, завданих енергопостачальнику. У разі розгляду спірних питань у судовому порядку термін відключення не повинен перевищувати 1 місяця за умови відсутності у споживача заборгованості за спожиту електричну енергію.

За п.п.43-44, 46 Правил енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії. У разі порушення прав споживачів енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором.

Пунктом 19 договору про користування електричною енергією від 15.05.2013 року, укладеним між сторонами, також установлено відповідальність електропостачальника за тимчасове припинення електропостачання (крім випадків, передбачених п.п.34 і 35 ПКЕЕН) з його вини у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії.

Слід зазначити, що пункти 34 і 35 ПКЕЕН до цього випадку жодного відношення не мають.

Матеріали справи не містять жодних доказів попередження відповідачем позивача про відключення електричної енергії.

Оскільки судом встановлено відсутність порушень позивачем Правил, встановлено відсутність у нього заборгованості за спожиту електричну енергію, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення із відповідача вартості недовідпущеної елекроенергії не ґрунтується на вимогах закону та встановлених обставинах справи, а тому підлягає скасуванню с постановленням нового рішення.

Аналогічний правовий висновок зроблено також в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-73цс17.

Отже, вимога про стягнення двократної вартості недовідпущеної електричної енергії підлягає задоволенню, однак колегія суддів не може погодитися з розміром суми, що підлягає стягненню, наведеною позивачем, оскільки ним невірно обрано алгоритм визначення вказаного розміру. А саме, він виходив з нарахованої відповідачем заборгованості його перед ним в 6541,14грн., включив до цієї суми 167грн. незаконно стягнутих, на його думку, з нього за перевірку електролічильника, та враховував інфляцію.

Однак, через відмову за рішенням суду в стягненні з нього 6541,14грн., безпідставність враховування до зазначеної вартості недовідпущеної електричної вказаних 167грн. та безпідставність враховування інфляції зазначений підрахунок позивача двократної вартості недовідпущеної електричної є невірним.

З іншого боку, відповідний підрахунок, здійснений відповідачем на запит суду при апеляційному розгляді справи, є вірним та перевірений судом.

Так, відповідачем взято до відома, що кількість спожитих за місяць кВт з 15.10 по 18.11.2013 року становить 51. З цієї кількості спожитої щомісячно електроенергії і виходив відповідач, незважаючи навіть на те, що за період з 12 червня по 15 жовтня 2013 року спожито було всього 55кВт. Тобто, в даному випадку відповідач у своєму розрахунку виходив з щомісячного споживання електроенергії 51кВт (взяв до уваги останній неспірний місяць), що є, як мінімум не на шкоду позивачу, а тому, виходячи з принципу диспозитивності, суд приймає даний розрахунок.

За період з 20 березня 2014р (день відключення) до 29 серпня 2017 року (день ухвалення рішення апеляційним судом) кількість недовідпущеної електричної енергії становила 2104кВт (17,6кВт у березні 2014р, 40 місяців по 51кВт та 46,4кВт у серпні 2017р), за цей період діяли такі тарифи на 1кВт/год в сільській місцевості: по 01.06.2014р - 0,259, по 01.04.2015р - 0,285, по 01.09.2015р - 0,366, по 01.02.2016р - 0,456, по 01.09.2016р - 0,57, по 01.02.2017р - 0,714, по теперішній час - 0,90.

Отже, за вказаний період кількість недовідпущеної електричної енергії становила 2104кВт, сума зі діючими тарифами складає 1073,19грн.

Таким чином, двократна вартість недовідпущеної електричної енергії за період з 20 березня 2014 року по 29 серпня 2017 року складає 2146,38грн.

Тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відповідальності згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної електричної енергії в розмірі 2146,38грн.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вже зазначалось, відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.ст.22 (відшкодування майнової шкоди), 611 (правові наслідки порушення зобов'язання), 711 (відшкодування шкоди у зв'язку з придбанням товару, що має недолік), 714 (договір постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу), 1209 (підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт, послуг), 1210 (особи, зобов'язані відшкодувати шкоду, завдану внаслідок недоліків товарів, робіт, послуг) ЦК України, Законом України "Про електроенергетику" та Правилами, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов'язання з постачання електричної енергії.

Покладаючи на відповідача обов'язок відшкодувати моральну шкоду, суд безпідставно застосував правила ст.1167 ЦК України, яка на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини.

Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо постачання відповідачем електричної енергії до будинку позивача - споживача цієї енергії.

Енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору в розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. У разі порушення прав споживачів енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором.

Що стосується вимог Закону України "Про захист прав споживачів", то відповідно до п.5 ч.1 ст.4 цього Закону споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Ураховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що у цій справі відсутні підстави для застосування Закону України "Про захист прав споживачів".

Саме такий правовий висновок висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 09.11.2016 року у справі 6-1575цс16.

Тому вказана вимога позивача задоволенню не підлягає, а отже рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення двократної вартості недовідпущеної електричної енергії, а також в частині часткового задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, відповідно задовольнивши в цій частині апеляційні скарги позивача (частково) та відповідача (повністю).

Зокрема, слід стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відповідальності згідно з умовами договору двократну вартість недовідпущеної електричної енергії в розмірі 2146,38грн., частково задовольнивши позов в цій частині. В решті вказаних позовних вимог слід відмовити.

В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

В решті (в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним одностороннє розірвання договору від 15 травня 2013 року та пролонгування його дії, про виключення з договору відповідальності за збереження електролічильника, зобов'язання вчинити певні дії (зобов'язаня відповідача зняти зі стіни будинку лічильник і або винести його за межі подвір'я або встановити його в будинку), про стягнення 167грн., незаконно отриманих за перевірку електролічильника, відновлення поставки електричної енергії) це ж рішення суду слід залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і висновків суду не спростовують. Зокрема, слід залишити поза увагою посилання на незаконність одностороннього розірвання договору від 15 травня 2013 року та необхідність пролонгування його дії, оскільки матеріалами справи доведено надання ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" позивачу послуг з постачання електроенергії за укладеним договором від 15.05.2013 року, це підтвердив при апеляційному розгляді справи представник відповідача, натомість позивачем не доведено незаконне одностороннє розірвання договору від 15.05.2013р, що тягне за собою відсутність підстав для пролонгування його дії. Також, не можуть бути прийняті до уваги доводи щодо виключення з договору про користування електричною енергією відповідальності за збереження електролічильника, доводи про зобов'язаня відповідача зняти зі стіни будинку лічильник і або винести його за межі подвір'я або встановити його в будинку, оскільки, як вже зазначено, положення п.п.10, 11, 42 ПКЕЕН, п.1.5.6. Правил улаштування електроустановок та укладеного між сторонами договору спростовують ці доводи, а з іншого боку також є належним способом захисту порушеного права вимога про виключення з договору відповідальності за збереження електролічильника. Також слід залишити поза увагою й посилання на необхідність стягнення моральної шкоди, оскільки, як вже зазначено, законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов'язання з постачання електричної енергії. Також, слід відхилити й доводи про стягнення 167грн., оскільки, як вказувалось, позивачем не доведено належними доказами незаконність дій відповідача з приводу сплати позивачем вказаної суми. Крім того, через невідповідність положенням законодавства підлягають відхиленню й інші доводи про стягнення в рахунок відповідальності згідно з умовами договору двократної вартості недовідпущеної електричної енергії в сумі, яка перевищує 2146,38грн.

Решта доводів апеляційної скарги представника відповідача також не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання на законність відключення позивача від електроенергії через наявність заборгованості в розмірі 6541,14грн. не можуть бути взяті до уваги, оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено факт відсутності такої заборгованості, у зв'язку з чим в позові про стягнення такої заборгованості було відмовлено.

Колегія суддів з приводу заявлених позивачем клопотань зазначає таке. Позивачем подано до суду велику кількість клопотань, однак всі вони стосуються в основному його прохання провести заміну відповідача з Чаплинського РЕМ на ПрАТ "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", мотивувавши це, зокрема, і недійсними, на його думку, довіреностями представників відповідача. Колегія суддів враховує, що і позов самим позивачем був пред'явлений до юридичної особи ПАТ "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (а.с.1), і участь у справі приймали представники саме вказаної юридичної особи, а тому це клопотання є зайвим і таким, що заявлене при неповному з'ясуванні справи. При цьому, у колегії суддів не виникає сумнівів у дійсності довіреностей, які видані відповідачем на ім'я Гуртового І.В. (а.с.47), Онищук Т.В. (а.с.161), Литоша В.О. та Герасимова Артема Олександровича, який представляв інтереси відповідача в суді апеляційної інстанції 29.08.2017 року. А тому колегія суддів вважає зайвим і таким, що не підлягає задоволенню, прохання позивача про здійснення судом дій, пов'язаних з перевіркою довіреностей представників відповідача (витребування журналу реєстрації довіреностей, зразків печаті відповідача, Генерального директора ПрАТ, Реєстру повноважень Чаплинського РЕМ). Що ж стосується прохання відповідача про надання Акту на сусіда ОСОБА_6, з'ясування стягування оплати у січні 2014р при відсутності світла та витребування Тарифів, то, як вважає колегія суддів, воно є таким, що не підлягає задоволенню через відсутність зв'язку з предметом розгляду цієї справи.

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309 ЦПК України, ст.ст.22, 611, 711, 714, 1209, 1210 ЦК України, Законом України "Про електроенергетику", Законом України "Про житлово-комунальні послуги", п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року, з наступними змінами та доповненням, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, а також Онищук Тетяни Володимирівни, діючої в інтересах приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", задовольнити частково.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 20 червня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення двократної вартості недовідпущеної електричної енергії - скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" на користь ОСОБА_2 в рахунок відповідальності згідно з умовами договору двократну вартість недовідпущеної електричної енергії в розмірі 2146,38грн. В решті вказаних позовних вимог відмовити.

Це ж рішення суду в частині часткового задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди скасувати й ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" про стягнення моральної шкоди відмовити.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська