Головуючий суду 1 інстанції - Тесленко І.О.
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 414/680/17
Провадження № 22ц/782/560/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Єрмакова Ю.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

(далі Банк, ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.06.2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2017 року має заборгованість перед позивачем в сумі 49185,41 грн., яка складається з: 3990,37 грн. - заборгованості за кредитом, 39276,69 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 2318,35 грн. - штрафу (процентна складова), які Банк просив стягнути з відповідача на його користь, а також стягнути судові витрати у сумі 1600 грн.

Заочним рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 27 червня 2017 року у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»просить рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне, неправильне дослідження та оцінку доказів, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права.

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав доводи апеляційної скарги та додатково пояснив, що не наполягає на стягненні штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки відповідач має зареєстроване місце проживання у с. Новокраснянка Кремінського району Луганської області, яке розташоване в зоні, де проводилась антитерористична операція, а Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на нарахування штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки та не надав заперечень на скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних доказів того, що кредитна картка з відповідними ідентифікуючими ознаками була видана позивачем відповідачу ОСОБА_2, відсутні докази продовження строку дії картки, наявності строку надання кредитних коштів відповідачу, кінцевого терміну нарахування відсотків та неустойки. Також позивачем, на думку суду, не надано суду жодних доказів на підтвердження розміру кредитного ліміту (кредиту), наданого відповідачу по справі, як не надано і обґрунтованої доказової бази на підтвердження стягнення саме 49185,41 грн.

Проте, такі висновки суду не відповідають вимогам закону та матеріалам справи з огляду на наступне.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Матеріалами справи підтверджено, що 21 червня 2011 року відповідачем ОСОБА_2 було заповнено анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку з зазначенням загальної інформації про особу (а.с. 7) та ознайомлено з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої пільговий період складає 30 днів (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних), базова % ставка складає 3% на місяць (нараховується на залишок заборгованості).Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору №б/н, в якій містяться тарифи банку, підписана відповідачем 11 вересня 2011 року (а.с. 8).

Наявні в матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 9-32).

Отже, позичальник погодився з тим, що його заява разом і з Пам'яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Дану згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом, що є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору. Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний.

21 червня 2011 року ОСОБА_2 надала позивачу додаткову інформацію (обов'язкову для заповнення для отримання кредиту/ кредитної картки), у якій зазначена загальна інформація про особу, бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою не зазначено (а.с. 6).

За вказаним кредитним договором від 21.06.2011 року відповідачу було видано кредитну карту НОМЕР_1, дата відкриття 21.06.2011 року, термін дії до травня 2015 рок (а.с. 87).

На вказану картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн., цього ж дня кредитний ліміт було збільшено до 500 грн., 06 серпня 2011 року збільшено до 600 грн., 08 січня 2013 року - збільшено до 2000 грн., 12 вересня 2013 року збільшено до 4000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім'я ОСОБА_2 (договір б/н від 21.06.2011 року) (а.с. 88).

Тому слушним є довід апеляційної скарги про те, що підписавши анкету-заяву Банк та відповідач приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах Банку - Договорі банківського обслуговування в цілому, а висновки суду в цій частині про необґрунтованість позовних вимог є помилковими.

Надана відповідачем виписка по особовому рахунку на ім'я ОСОБА_2 карта НОМЕР_1 свідчить про користування відповідачем кредитною карткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за період з 21.06.2011 року, в ній відображено операції про зняттю коштів та погашенню заборгованості, поповнення картки через термінал самообслуговування, неодноразовий перевід особистих коштів з карти НОМЕР_2 на карту НОМЕР_1, остання операція проведена відповідачем 03.11.2013 року - зняття готівки в банкоматі у сумі 50 грн. (а.с. 104-107).

Отже, позивачем належними і допустимим доказами доведено не лише укладення кредитного договору між сторонами на певних умовах, а і виконання ними взятих на себе зобов'язань за вказаним договором.

Крім того, згідно п.6.3. Постанови Національного Банку України «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» №223 від 30.04.2010 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем.

Відповідно до п. 2.1.1.9.10. Умов та правил надання банківських послуг держатель несе відповідальність за всі операції з карткою, здійснені по дату отримання Банком повідомлення від клієнта про втрату картки включно.

Таким чином, як законодавством так і умовами договору передбачено обов'язок користувача платіжної картки повідомляти банк про операції, які не виконувалися користувачем та відповідальність користувача за всі операції, пов'язані з карткою до письмової заяви про блокування коштів на картрахунку.

Наведені застереження Умов та докази неодноразових переводів особистих коштів відповідача ОСОБА_2 з карти НОМЕР_2 на карту НОМЕР_1 спростовують висновок суду про ненадання позивачем доказів видання кредитної картки відповідачу ОСОБА_2

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В обґрунтування неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором позивач посилається на розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.06.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_2, з якого вбачається, що станом на 31.01.2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 49185,41 грн., яка складається з: 3990,37 грн. - заборгованості за кредитом, 39276,69 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. - (фіксована частина) штрафу, 2318,35 грн. - штрафу (процентна складова) (а.с. 4-5).

Вказаний розрахунок та виписка по рахунку по картці НОМЕР_1 свідчать про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе за договором зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості.

Проте, обговорюючи питання про розмір цієї заборгованості, колегія суддів бере до уваги наступне.

В пункті 2.1.1.12.6 укладеного між сторонами договору передбачено, що за користування кредитом та овердрафтом нараховуються проценти у розмірі встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році, якщо інше не передбачене п. 2.1.1.12.13.

Відповідно до довідки про умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за договором №б/н, в якій містяться тарифи банку та яка підписана 21.06.2011 року відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 3,0%.

Отже, виходячи із тарифів банку відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 36% річних, що сторони погодили, укладаючи договір.

Разом з тим, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що Банком нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами з 01.04.2015 року здійснюється, виходячи із ставки 43,20% річних.

В обґрунтування підвищення процентної ставки позивач посилається на накази ПАТ КБ «ПриватБанк» про збільшення процентної ставки СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року - до 34,8 % та СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року - до 43,2%.

У пункті 1.1.3.2.3 договору зазначено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк зобов'язаний не пізніше чим за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо на протязі 7 днів Банк не отримає повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови.

Згідно п. 1.1.3.1.9. не рідше одного разу в місяць способом, зазначеним у заяві, надавати держателю виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні держателя до системи Приват24 надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплекту Моbile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник банку посилався на те, що про збільшення розміру відсоткової ставки за договором відповідач повідомлявся шляхом та у спосіб передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг, а саме шляхом направлення SMS-повідомлення.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1155 (далі Правила) рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Наявні в матеріалах справи відомості про відправлення SMS-повідомлень на телефон, вказаний в заяві відповідача, з огляду на практику Верховного Суду України не можна вважати належним повідомленням боржника про зміну розміру процентної ставки, так само відсутні відомості про їх отримання відповідачем.

Аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про те, що Банк збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку без додержання порядку, визначеного у п. 1.1.3.2.3, п.1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином, заборгованість відповідача за нарахованими процентами за період з 01.04.2015 року слід розраховувати, виходячи зі ставки 36%, а не 43,2%, яку застосував в розрахунку позивач.

Таким чином, заборгованість по процентам станом на 31 січня 2017 року за ставкою 36%, яка була обумовлена сторонами під час укладення кредитного договору, становить: 4763,84 (заборгованість за процентами станом на 31.03.2015 року, яка передувала підвищенню ставки) + 23966,30 грн. (розрахована заборгованість за період з 01.04.2015 року до 31.01.2017 року) = 28730,14 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів, то вирішуючи спір, слід взяти до уваги, що відповідач має зареєстроване місце проживання у с. Новокраснянці Кремінського району Луганської області, яке розташоване в зоні, де проводилась антитерористична операція, а частиною 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року.

Оскільки нарахована в період з 14 квітня 2014 року по 31 січня 2017 року сума 3100 грн. є пенею, тому вона не підлягає стягненню відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Крім того, представник позивача погодився із цим і не наполягав на її стягненні в суді апеляційної інстанції.

Так само згідно вказаних вимог закону не підлягають стягненню і штрафи у сумі 500 грн. (фіксована частина) та 2318,35 грн. (процентна складова), передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, як нараховані на час звернення до суду, яким є 04 квітня 2017 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позов Банку як обґрунтований належними та допустимими доказами підлягає частковому задоволенню і стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 31.01.2017 року у сумі: 3990,37 грн. - заборгованості за кредитом та 28730,14 грн. - заборгованості за процентами, а загалом - 32720,51 грн.

Висновок суду про те, що заборгованість Банком розрахована за 2007-2009 роки та з 21.06.2011 року по 31.11.2016 року (а.с. 9), є помилковим, оскільки вказані розрахунки є лише прикладом розрахунку для клієнта Банку, а заборгованість відповідача перед Банком розрахована за період з 21.06.2011 року до 31.01.2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ціна позову складала 49185,41 грн., з яких задоволено 32720,51 грн., і за подання позову та апеляційної скарги позивачем сплачено 1600 грн. (а.с. 1) та 1760 грн. (а.с. 78), то до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь Банку належить 32720,51 грн. х 3360 грн. : 49185,41 = 2235,23 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договорому сумі 32720,51 грн. та судові витрати у сумі 2235,23 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий

Судді: