Справа № 161/7895/17
Провадження № 2/161/2705/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, заявою про зменшення позовних вимог, в яких просить стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що в період з 01.04.2014 року по 01.08.2016 року працював на посаді керуючого магазином ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс». Наказом № 26-к від 28.09.2016 року ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» його було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 01.08.2016 року, зобовязано головного бухгалтера виплатити йому компенсацію за 46 днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.04.2014 року по 01.08.2017 року. В порушення вимог діючого законодавства відповідач не виплатив йому заробітну плату за червень, липень 2016 року та відпускні на загальну суму 10023,93 грн. Заборгованість по заробітній платі від відповідача він отримав лише 21.03.2017 року, що підтверджується випискою ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України він має право на стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.08.2016 року по20.03.2017 року, тобто за 164 робочих дня, що у грошовому виразі становить 30761,48 грн. Крім того, вважає, що має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 1142,99 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати, компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 31904,47 коп.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, заяві про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що позивач безпідставно ставить питання про стягнення на його користь вказаних виплат саме з 01.08.2016 року, оскільки позивача було звільнено лише 28.09.2016 року. В день звільнення позивач не був присутній на роботі, а тому, відповідно до приписів ст. 116 КЗпП України, суми, які підлягали ОСОБА_3 до виплати, відповідач мав виплатити на наступний після звільнення день, тобто 29.09.2016 року. Таким чином, позивач мав би право ставити питання про стягнення вказаних ним сум з 30.09.2016 року. Проте, таке право позивач набув би у разі предявлення відповідної вимоги про розрахунок. З такою вимогою позивач до відповідача не звертався. Крім того, позивач на підприємство не зявлявся, а тому відповідач був позбавлений можливості вручити йому розрахункові кошти. Просить у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах в період з 01.04.2014 року по 01.08.2016 року позивач ОСОБА_3 працював на посаді керуючого магазином ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» (а.с. 15, 32).

Наказом ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» № 26-к від 28.09.2016 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 01.08.2016 року (а.с. 59).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. (ч. 1 ст.116 КЗпП України).

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади 28.09.2016 року, в день звільнення позивач не працював, а тому виплати всіх сум, які належали йому від відповідача, ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» мало здійснити 30.09.2016 року.

30.09.2016 року ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» розрахунок з позивачем не здійснило.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З Постанови Верховного Суду України в справі № 6-76цс14 від 02.07.2014 р. слідує, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

В судовому засіданні встановлено, що належні до виплати позивачу суми заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в загальному розмірі 10023,93 грн., відповідач ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» перерахувало позивача ОСОБА_3 на картку в ПАТ КБ «ПриватБанк» 21.03.2017 року (а.с. 19).

Дані обставини визнані в судовому засіданні представником відповідача та не оспорюються, як не оспорюється і розмір заборгованості, яка підлягала ОСОБА_3 до виплати.

Представником відповідача суду не надано належних та допустимих доказів того, що невиплата належних ОСОБА_4 сум відбулася не з його вини.

За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 підлягає до стягнення середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 30.09.2016 року по 20.03.2017 року, тобто за 121 робочий день.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно з п. 2 розділу 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Виходячи з положень п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, середньоденна заробітна плата ОСОБА_5 становить 187,57 грн.

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, який підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3 складає 22695,97 грн. (187,57 грн. х 121 день) без обовязкових відрахувань.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, до якої відносяться доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Згідно з п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою КМ України від 21.02.2001 р. № 159 (далі - Порядок № 159) сума компенсації визначається як добуток суми нарахованої, але не виплаченої працівнику зарплати за відповідний місяць (після утримання податків та обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати на користь позивача має обраховуватися за час затримки виплати заробітної плати з урахуванням приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції), який за період з 30.09.2016 року по 20.03.2017 року складає 109,8 % .

Вказаний індекс визначений перемноженням індексів за кожен місяць, що входять у вище визначений період (102,8 % х 101,8 % х 100,9 % х 101, 1 % х 101,00 % х 101,8% = 109,8%).

Таким чином, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати на користь позивача підлягає стягненню у сумі 1070, 55 грн. ( 10923,93 грн. х 109,8 % = 11994, 48 грн.; 11994,48 грн. 10923,93 грн. = 1070,55 грн.).

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частиною 3 статті 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позову майнового характеру 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб Тобто, при подачі даного позову позивачу ОСОБА_3 необхідно було б сплатити 640 грн. судового збору за вимогу майнового характеру.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, а тому зазначений судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про компенсацію громадянам частин частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 22695 грн. 97 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 1070 грн. 55 коп., а всього 23766 (двадцять три тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 52 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ТОВ Виробничо-монтажне підприємство «Електросервіс» на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_6