Справа № 464/1274/17 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/3441/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю:ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно з урахуванням індексації, не менше 30 % прожиткового мінімуму у місяць для дітей відповідного віку, обчислювати стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнення коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно з урахуванням індексації, обчислювати з дня пред'явлення позову до суду.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, починаючи з 17 лютого 2017 року і до досягнення нею повноліття. Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн., щомісячно, починаючи з 17 лютого 2017 року і до досягнення донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Розмір аліментів, стягуваний у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Стягнуто з ОСОБА_3 1280,00 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що він не працює та інших джерел доходів не має, а також навчається на заочній формі навчання, не має здобутої вищої чи іншої освіти і може влаштуватись тільки на низькооплачувану роботу з мінімальною заробітною платою. Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати 3200,00 грн., загальна сума аліментів які йому необхідно сплачувати згідно оскаржуваного рішення становить 1700,00 грн., тобто, при працевлаштуванні він буде сплачувати половину заробітної плати. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн., щомісячно. З вищенаведених підстав апелянт просить скасувати рішення суду в частині призначення аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років та відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2 Сергіївнищодо доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зважаючи на те, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 березня 2017 року, відповідач ОСОБА_3 оскаржує лише в частині призначення аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення донькою трьох років, колегія суддів за правилами ст. 303 ЦПК України, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в іншій частині не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 лютого 2015 року у міському відділі ДРАЦС РС Львівського МУЮ, про що зроблено актовий запис №287, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Від шлюбу в сторін народилась донька, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05 грудня 2016 року по справі №464/8343/16-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

З довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, виданої А ОСББ «Сихівчани» від 08.02.2017 року за №7 вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає з матір'ю ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1, та знаходиться на її утриманні.

Із довідки від 08.02.2017 року, виданої Сихівським відділом соцзахисту управління соціального захисту ЛМР, вбачається, що ОСОБА_2 отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини: в період з 01.08.2016 року по 01.01.2017 року - 5 160 грн, тобто - по 860 грн. щомісяця. Інших відомостей про наявність додаткових доходів ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Згідно із ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з положеннями п.п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх доньки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками може бути змінений за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з набранням рішенням законної сили.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, враховуючи, що ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, не працює та немає самостійного доходу, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми сімейного права, які їх регулюють, врахував матеріальний стан відповідача, наявність стабільного заробітку, а також його аліментні зобов'язання по утриманні малолітньої дитини, дійшовши обґрунтованого висновку, що встановлений розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку відповідає вимогам ст. 84 СК України з огляду на те, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, має змогу працевлаштуватись та сплачувати аліменти.

Посилання апелянта на те, що він при працевлаштуванні отримуватиму лише 3200 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки це не звільняє його від обов'язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини та дружини до досягнення донькою трьох років, оскільки, як пояснила позивачка в суді апеляційної інстанції, що позивач з часу народження доньки взагалі не надавав будь-якої матеріальної допомоги.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, доказів про наявність у відповідача інших утриманців, яких за законом він зобов'язаний утримувати, останнім суду надано не було.

Відповідачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не було надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин, що мають істотне значення, які б були правовою підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам та доказам по справі в їх сукупності і присуджений ним розмір аліментів на утримання позивачки, як дружини, з якою проживає дитина, відповідає в першу чергу інтересам дитини, яка потребує постійного догляду до досягнення трьохрічного віку, у зв»язку з чим позивачка немає можливості працевлаштуватися, а також засадам розумності, справедливості та виваженості.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.