Справа № 344/9790/17
Провадження № 4-с/344/110/17
У Х В А Л А

28 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з вказаною скаргою, в обґрунтування якої покликався на те, що 21.07.2017 року з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданих приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу ОСОБА_3 йому стало відомо, що старшим державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_2 11.09.2015 року повторно винесено постанову ВП № 37701027 про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження за виконавчим листом виданим Івано-Франківським міським судом 20.03.2013 року № 0907/2-367/2011 у справі про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в солідарному порядку в користь ПАТ «ОСОБА_5 Ворота» 237698,21грн. заборгованості за договором № 02/336/Ф про надання споживчого кредиту від 09.04.2008 року. За заявою скаржника, 28.07.2017 року ним отримана копія оскаржуваної постанови. Зазначає, що вказане майно садовий будинок та земельна ділянка придбані ним згідно договору купівлі-продажу від 24.12.2003 року під час перебування в шлюбі з ОСОБА_6 Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.12.2007 року шлюб між ним та ОСОБА_6 розірвано. Тому договір № 02/336/Ф про надання споживчого кредиту від 09.04.2008 року між ним та ПАТ «ОСОБА_5 Ворота» відповідно до положень СК України не є таким, що укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і створює обовязки для другого подружжя. Проте судовим виконавцем накладено арешт на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, чим порушено вимоги СК України та Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього, виконання умов вказаного кредитного договору забезпечено договором застави рухомого майна № 02/262 дз від 09.04.2008 року, відповідно до якого заставодавець ОСОБА_4 передав у заставу заставодержателю ПАТ «ОСОБА_5 Ворота» транспортні засоби: легковий автомобіль ВАЗ 21093, 2004 року випуску; легковий автомобіль ВАЗ 21093, 2005 року випуску; ВАЗ 210990-20, 2007 року випуску. Однак судовим виконавцем звернення стягнення на вищевказане заставне майно не здійснюється. Тому ОСОБА_1 просив постанову державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ ОСОБА_7 від 11.09.2015 року серія ВП № 37701027 про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження скасувати та зобовязати ВДВС Івано-Франківського МУЮ зняти арешт з всього майна боржника ОСОБА_1

В судовому засіданні скаржник тв його представник підтримали доводи скарги.

В судове засідання державний виконавець не з'явився, про день та час розгляду скарги був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга ОСОБА_1 обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Згідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 11.09.2015р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер ВП №37701027, а саме: садовий будинок Івано-Франківське садівниче товариство«За мир», будинок №610, реєстраційний номер майна - 3836490 (а.с.6), що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с.4).

Згідно ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно змісту ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника,виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обовязковим.

Із змісту скарги випливає, що садовий будинок № 610 придбаний скаржником в період перебування ним у шлюбі з ОСОБА_6, з якою відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 14.12.2007р. шлюб розірвав, а отже вважає, що даний об'єкт є спільною сумісною власністю подружжя, а судовим виконавцем, накладаючи арешт на нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, набуте за час шлюбу, порушено вимоги ст.73 СК України та ст. ст. 48, 50 Закону України « Про виконавче провадження».

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.4) садовий будинок «За мир» Івано-Франківське садівниче товариство, будинок № 610, реєстраційний номер майна - 3836490 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, частка власності становить 1/1, придбана була ним на підставі договору купівлі-продажу, Д 1709, 24.12.2003р.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на обєкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо зясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Тобто державний виконавець перед тим як винести постанову про арешт майна боржника повинен був з'ясувати чи володіє боржник майном з ким не будь спільно, чи ні. Майно, а саме садовий будинок «За мир» Івано-Франківське садівниче товариство, будинок № 610, реєстраційний номер майна - 3836490 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, частка власності становить 1/1, придбана була ним на підставі договору купівлі-продажу, Д 1709, 24.12.2003р.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Представником державної виконавчої служби не надано суду доказу звернення державним виконавцем з поданням про визначення частки майна боржника у майні, а саме садового будинку №610, придбаного ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_6, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем проведено арешт садового будинку «За мир» Івано-Франківське садівниче товариство, будинок № 610, реєстраційний номер майна -3836490, придбаного ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 24.12.2003р. №Д1709 неправомірно, оскільки державним виконавцем описано конкретне майно в натурі, яке є спільною сумісною власністю боржника (скаржника) та іншої особи (колишньої дружини боржника),без виділення судом, за поданням державного виконавця, частки боржника, а тому постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.09.2015 року у виконавчому провадженні № 37701027 підлягає скасуванню.

Однак, суд вважає, що вимога скарги щодо зобовязаня ВДВС Івано-Франківського МУЮ зняти арешт з всього майна боржника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки судом скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

На підставі наведеного, ст.ст. 383-388 ЦПК України, ст.ст. 48,50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 4, 7 Закону України « Про виконавчу службу» керуючись ст.ст. 209-210 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесену 11.09.2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 37701027 про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1.

В решті вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.А. Татарінова