РІШЕННЯ

Іменем України

17.08.2017 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків за договором фінансового лізингу № 00002317 від 28 жовтня 2010 року, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Порше Лізинг Україна» (далі за текстом Товариство) звернулося до Франківського районного суду м.Львова з позовними вимогами до ТОВ «Постман», ОСОБА_1, в яких просить стягнути заборгованості по лізинговим платежам та завдані збитки за договором фінансового лізингу № 00002317 від 28 жовтня 2010 р. в загальному розмірі 101 114,95 грн.

Ухвалою суду від 17.08.2017 р. провадження у справі в частині позовних вимог, предявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» було закрито в звязку з неможливістю їх розгляду в порядку цивільного судочинства.

Залишені на розгляді позовні вимоги до ОСОБА_1 позивач обґрунтовує тим, що між Товариством та ТОВ «Постман» 28.10.2010 р. було укладено договір фінансового лізингу № 00002317 (надалі - Контракт), згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна» придбало обєкт лізингу VW Caddy Kasten 1.4 | Benzin, 2010 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZАX145317, двигун № НОМЕР_1 та передало його Товариству з обмеженою відповідальністю "Постман" на умовах фінансового лізингу строком на 60 місяців (а.с.13-19), а Товариство з обмеженою відповідальністю "Постман" відповідно до п.1.6. договору фінансового лізингу зобовязалось щомісяця сплачувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна» лізингові платежі у відповідності до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування). Щомісячний лізинговий платіж включає в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості обєкта лізингу; проценти; комісії; покриття витрат, повязаних з оплатою послуг та відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених Контрактом. Додатковою угодою № 1/1 від 12.01.2015 р. кількість щомісячних лізингових платежів збільшено до 84 (а.с.20), складено новий Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) (а.с.21-26).

За умовами договору фінансового лізингу 00002317, ОСОБА_1 прийняв на себе зобовязання поручителя за належне виконання ТОВ «Постман» своїх зобовязань по вищезгаданому договору.

На виконання своїх зобовязань за Контрактом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Постман" в період з 28 жовтня 2010 року по 02 лютого 2015 року повністю виконало свої зобовязання щодо сплати 50-ти чергових щомісячних лізингових платежів та згідно інформації, поданої позивачем 19.11.2015 р. здійснило часткову оплату по 51-55 лізингових платежах.

У звязку з систематичним порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Постман" умов Контракту, несплатою 51-го, 52-го, 53-го, 54-го, 55-го чергових щомісячних лізингових платежів відповідно до графіку, позивач 05.05.2015 р. звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" з повідомленям-вимогою про повернення обєкта лізингу, в якому викладено повідомлення про розірвання Контракту (а.с.44-45). Відповідно до пункту 12.13. Контракту, останній припиняє свою дію на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої Сторони. Згідно опису вкладення в цінний лист (а.с.46) повідомлення-вимога від 05.05.2015 року було надіслане ТОВ «Постман» 02 червня 2015 року. У звязку з вищевикладеним, Контракт припинив свою дію 17 червня 2015 року (на десятий робочий день після вручення повідомлення-вимоги ТОВ «Постман»). Ці дані не заперечуються позивачем (а.с.3).

ТОВ «Постман» прийняті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати лізингових платежів належним чином не виконало, внаслідок чого станом на 01 лютого 2016 року заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна» зі сплати протермінованих чергових щомісячних 51-го, 52-го, 53-го, 54-го, 55-го лізингових платежів за Контрактом складає 16 774,69 грн. Відповідно до положень Контракту, ОСОБА_1 поручився за належне виконання зобовязань Товариством з обмеженою відповідальністю "Постман" перед ТОВ «Порше Лізинг Україна» за договором фінансового лізингу 00002317 в повному обсязі, тому ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить стягнути з поручителя ОСОБА_1 101 114,95 гривень, з яких: 16 774,69 гривень - заборгованість за протермінованими лізинговими платежами №№ 51-55; 1 953,21 гривень пеня; 585,97 гривень - 3 проценти річних; 3 108,49 гривень - інфляційні втрати; 5 172,15 гривень - проценти за користування чужими грошовими коштами та 73 520,44 гривень - збитки ( в т.ч. 6 233,17 гривень плата за користування обєктом лізингу, 30 302,32 гривень проценти та комісії по лізинговим платежам, 35 010,84 гривень вартість юридичних послуг, 400,00 гривень відшкодування послуг стоянки, 1 574,11 гривень штраф за направлення нагадування). Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі, позов підтримує, просить позов задоволити, а тому суд вважає, що слід проводити розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі, позов заперечує , просить у позові відмовити, а тому суд вважає, що слід проводити розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що, що 28.10.2010 р. між Товариством та ТОВ «Постман» був укладений договір фінансового лізингу № 00002317, за яким Товариство передало ТОВ «Постман» за актом приймання передачі у користування обєкт лізингу - транспортний засіб VW Caddy Kasten 1.4 | Benzin, 2010 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZАX145317, двигун № НОМЕР_1 на умовах фінансового лізингу. Відповідно до п. 1.6 Контракту, Товариство з обмеженою відповідальністю "Постман" зобовязалось щомісяця сплачувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна» лізингові платежі у відповідності до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування). Щомісячний лізинговий платіж включає в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості обєкта лізингу; проценти; комісії; покриття витрат, повязаних з оплатою послуг та відшкодування, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених Контрактом.

З умов вказаного договору убачається, що ОСОБА_1 виступив поручителем по лізинговим зобовязанням, прийнятих на себе боржником (ТОВ «Постман») перед Товариством. Договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед Товариством, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України. Тобто, відповідно до п.1 умов поруки поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобовязань лізингоодержувача на підставі або у звязку з цим Контрактом або будь-якою його невідємною частиною.

У звязку з тим, що ТОВ «Постман» не в повному обсязі виконало умови договору фінансового лізингу № 00002317, а саме: прострочило сплату щомісячних чергових лізингових платежів № 51-55 з 15.02.2015р. по 15.06.2015р., Товариство у відповідності до вимог п. 12.13.Контракту склало 05.05.2015 р. лист з повідомленням про розірвання договору фінансового лізингу (а.с.44-45) з вимогою про повернення обєкту лізингу, даний лист було направлено ТОВ «Постман» 02.06.2015 р. (а.с.46), сам договір фінансового лізингу 00002317 припинив свою дію 17.06.2015 р. на 10-ий робочий день з часу направлення даного повідомлення ТОВ «Постман» згідно умов п.12.13. Контракту.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Оскільки ТОВ «Постман» прийняті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати лізингових платежів належним чином не виконало, у нього виникла перед позивачем заборгованість, яку позивач просить стягнути з боржника та поручителя в розмірі 101 114,95 гривень, з яких: 16 774,69 гривень - заборгованість за протермінованими лізинговими платежами №№ 51-55; 1 953,21 гривень пеня; 585,97 гривень - 3 проценти річних; 3 108,49 гривень - інфляційні втрати; 5 172,15 гривень - проценти за користування чужими грошовими коштами та 73 520,44 гривень - збитки ( в т.ч. 6 233,17 гривень плата за користування обєктом лізингу, 30 302,32 гривень проценти та комісії по лізинговим платежам, 35 010,84 гривень вартість юридичних послуг, 400,00 гривень відшкодування послуг стоянки, 1 574,11 гривень штраф за направлення нагадування).

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що повідомлення про несплату заборгованості (чергових лізингових платежів) разом з вимогою її погасити надсилалося ОСОБА_1, як поручителю за вищевказаним лізинговим договором. Також відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про розірвання позивачем договору фінансового лізингу 00002317 та вимоги позивача про повернення обєкту лізингу та погашення заборгованості.

При вирішені спірного питання суд виходить з наступного обґрунтування:

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Тобто, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки:

-протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України);

-протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України);

-протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Аналіз ч.4 ст.559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція зазначена у постановах ВСУ №6-170цс13, 6-41цс14).

Припинення поруки відбувається відповідно до закону і не потребує звернення до суду.

З договору поруки, який був укладений між Товариством та ОСОБА_1, з метою забезпечення договору фінансового лізингу 00002317, убачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником (лізингоодержувачем) своїх зобов'язань за основним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк дії суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми другого речення ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Правова позиція щодо предявлення позову до поручителя в межах 6 місяців з моменту виникнення простроченої заборгованості висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1265цс16, в постанові від 20 квітня 2016 р. у справі № 6-3120цс15, постанові від 17 вересня 2014 р. у справі 6-53цс14.

При розгляді даної справи встановлено, що прострочення чергових щомісячних лізингових платежів настало 15.02.2015 р., 15.03.2015 р., 15.04.2015 р., 15.05.2015 р., 15.06.2015 р., договір було розірвано 17.06.2015 р. Отже, у Товариства виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_1 про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо сплати заборгованості за договором фінансового лізингу 00002317 в частині чергових платежів починаючи з 16.02.2015р., 16.03.2015р., 16.04.2015р., 16.05.2015р., 16.06.2015 р. відповідно, протягом наступних шести місяців. Втім, Товариство звернулося до суду з позовними вимогами 25.02.2016 р., що підтверджується відбитком штемпеля поштового відділення на описі вкладення у цінний лист (а.с.99), яким була надіслана до суду позовна заява з додатками. Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском 6 місячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України.

На підставі викладеного, з урахуванням положення матеріального закону, суд вважає, що договір поруки, укладений між Товариством та ОСОБА_1, слід вважати припиненим, а тому при таких обставинах позовні вимоги Товариства до ОСОБА_1 є безпідставні та такі не підлягають задоволенню, слід відмовити у позові.

Керуючисьст.ст.10,11,57,64,88,209,212-215,218, 224-227 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків за договором фінансового лізингу № 00002317 від 28 жовтня 2010 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.