Справа №480/352/17 29.08.2017 29.08.2017 29.08.2017
Провадження №22-ц/784/1816/17
Справа №480/352/17 Головуючий у 1-й інстанції Терентьєв Г.В.
Провадження № 22ц-784/1816/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

29 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю:

- представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

- представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 липня 2017 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення.

Позивач зазначав, що є власником житлового будинку в с. Весняне Миколаївської області по вул. Світанковій буд № 3.

З 2005 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_5, яка після реєстрації шлюбу була зареєстрована разом із своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_7 у належному йому на праві приватної власності житловому будинку.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2016 року шлюб між ним та ОСОБА_5 було розірвано. Відповідачі продовжують проживати у належному йому будинку, чинять перешкоди у користуванні ним, оскільки між позивачем та відповідачами по справі склалися неприязні стосунки, вони систематично вчиняють конфлікти, систематично порушують правила співжиття.

Посилаючись на наведене, позивач, з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, ст. 391 ЦК України, просив усунути перешкоди у користуванні ним вказаним житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 із будинку та зняття їх з реєстрації.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 липня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Постановлено усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_6 шляхом виселення та зняття з реєстрації без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з будинку № 3 по вул.. Світанковій в с. Весняне Миколаївського району Миколаївської області.

Додатковим рішенням цього ж суду від 10 серпня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_6 до неї та ОСОБА_7 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі тривалий час, систематично порушують правила співжиття, чим створюють неможливі умови проживання в спірному житловому будинку позивача, що є підставою для задоволення позову.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 11 грудня 2003 року є власником житлового будинку № 3 по вул. Світанковій в с. Весняне Миколаївського району Миколаївської області.

З березня 2005 року ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 і остання, як член сім`ї власника була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, який належить ОСОБА_6 на праві приватної власності. Також у будинку був зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_7

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2016 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідачі, як колишні члени сім`ї власника будинку залишилися мешкати у будинку № 3 по вул. Світанковій в с. Весняне Миколаївського району Миколаївської області.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_6 посилався на те, що оскільки ОСОБА_5 втратила сімейні відносини з ним, як власником житлового приміщення, його право власності на житлове приміщення підлягає задоволенню шляхом виселення відповідачів, з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України та

ч.1 ст. 116 ЖК України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Зазначене свідчить про те, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України особи, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, при цьому маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Таким чином, для виселення відповідачів з належного позивачеві житлового будинку суду необхідно встановити, що відповідачі систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Задовольняючи позовні вимоги і виселяючи ОСОБА_5 з житлового будинку, суд першої інстанції не встановив та не зазначив які конкретно правила співжиття порушила відповідачка, не послався на будь які докази на підтвердження застосування до неї заходів попередження і громадського впливу.

При цьому матеріали справи не містять відомостей про застосування до ОСОБА_5 заходів попередження чи громадського впливу уповноваженим на це органом.

Між тим, в матеріалах справи міститься постанова Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2016 року, предметом перевірки правоохоронних органів була заява ОСОБА_5 в частині вчинення сварки з боку позивача та висловлювання на її адресу нецензурною лайкою.

Згідно із вказаною постановою ОСОБА_6 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення 21 вересня 2016 року психологічного насильства відносно своєї дружини ОСОБА_5, шляхом та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

У березні 2017 року ОСОБА_5 теж зверталася до Миколаївського районного відділу поліції Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області з приводу вжиття до позивача заходів впливу та попередження його про неприпустимість в подальшому відносно неї протиправних дій.

Оскільки порушення ОСОБА_5 правил співжиття матеріалами справи не встановлено, тому відсутні підстави для її виселення у порядку, передбаченому ст. 116 ЖК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_5 та зняття з реєстрації у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6

Оскільки оскаржуване рішення в частині вирішення вимог до ОСОБА_5 підлягає скасуванню, то додаткове рішення цього ж суду від 10 серпня 2017 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_5 теж слід скасувати.

Рішення в частині виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_7 не переглядається, оскільки останнім не оскаржується, а ОСОБА_5, яка подала апеляційну скаргу не наділена повноваженнями діяти в суді від імені ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із врахуванням обсягу задоволених вимог та виходячи із положень частин першої, третьої ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню 352 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_5 з будинку № 3 по вул. Світанковій в с. Весняне Миколаївського району Миколаївської області відмовити.

В іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.

Додаткове рішення цього ж суду від 10 серпня 2017 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_5 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 352 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :