АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4091/17 Головуючий 1 інст. - Болибок Є.А.
Справа № 619/715/17-ц Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» серпня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року по справі за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що рішенням 26 сесії 5 скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008 року ОСОБА_1 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1223 га в АДРЕСА_1.

Зазначив, що на підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22.04.2009 року, однак це рішення винесено з порушенням вимог чинного законодавства. Факт протиправного вилучення земель сільськогосподарського призначення встановлено у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням голови Русько-Лозівської сільської ради ОСОБА_3

Вказав, що відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області № 10-20.18-0.7-3707/2-16 від 04.10.2016 року, спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення знаходиться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області.

Згідно із звітом про експертну грошову оцінку вартості земельних ділянок, розробленого ПП «Перспектива-Земля», що знаходиться у власності ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 складає 89694,82 грн.

Зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що перелічені вище рішення складені та підписані особисто Русько-Лозівським сільським головою ОСОБА_3 без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, про що свідчать постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року та 11.08.2014 року, прийняті за результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України. Таким чином, вказаним органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу відповідачу земельної ділянки загальною площею 0,1223 га, не приймалося.

Вважав, що оскаржуваним державним актом на право власності на земельну ділянку, на підставі якого за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді раціонального та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України.

Згідно з інформацією відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області від 04.10.2016 року № 10-20.18-0.7-3707/2-16 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 79626750 від 06.02.2017 року, на теперішній час власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер № 175, виданий 09.02.2016 року є ОСОБА_2 У зв'язку з чим, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_2, як добросовісного набувача.

Обраний спосіб захисту в даному випадку спрямований на поновлення порушених прав, оскільки при визнанні факту відсутності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, підлягає поновленню право позивача в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області.

Зазначив, що не дивлячись на покладені на Головне управління Держгеокадастру у Харківській області функції та повноваження, заходи представницького характеру з метою повернення зазначених земель у державну власність до теперішнього часу не вжито.

Просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2), загальною площею 0,1123 га серія НОМЕР_1 від 22.04.2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_1, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 87; скасувати право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 розташовану за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровану за ОСОБА_2; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області земельну ділянку площею 0,1223 га (кадастровий номер НОМЕР_2), розташовану за адресою: АДРЕСА_1; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року у задоволенні позову керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду заступник прокурора Харківської області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити; судові витрати покласти на відповідачів.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зберігання державного акту в Управлінні Держземагентства жодним чином не свідчить про обізнаність Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, а також прокурора про прийняття спірних рішень та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та подальшого її відчуження ОСОБА_2; що вказаний позов пред'явлено до суду лише після набрання чинності судовими рішеннями Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року та 11.08.2014 року відносно ОСОБА_3 за фактом підробки рішень сесій; що в матеріалах справи відсутні докази обізнаності Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про прийняття оскаржуваних рішень Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22.04.2009 року, ОСОБА_1 на підставі рішення ХХVI сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008 року, належить земельна ділянка площею 0,1223 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з інформацією відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області від 04.10.2016 року № 10-20.18-0.7-3707/2-16 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 79626750 від 06.02.2017 року, на теперішній час власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер № 175, виданий 09.02.2016 року є ОСОБА_2

Постановою Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.366 КК України на підставі Закону України «Про амністію на 2011 рік».

Зазначеною постановою встановлено, що ОСОБА_3 працюючи головою Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області підписав завідомо неправдиві рішення зазначеної ради, на підставі яких були видані відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки, в тому числі і державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано дійшов висновку, що земельна ділянка була передана у приватну власність з порушенням вимог земельного законодавства, проте, усунути ці порушення шляхом визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 неможливо у зв'язку із спливом позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому судом першої інстанції було вірно застосовано правову позицію, викладену у Постанові судової палати у цивільних і кримінальних справах Верховного Суду України від 16.09.2015 року, прийнятої за наслідками розгляду справи № 6-68цс15, яка є подібною до справи, що розглядається, внаслідок чого відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, Верховний Суд України вказав, що Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

На позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Колегія суддів також застосовує у даному випадку правовий висновок, який викладений у Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-178цс15 по справі за позовом прокурора в інтересах Бучанської міської ради Київської області до фізичної особи про стягнення відновної вартості зелених насаджень, в якій Верховний Суд України при застосуванні норм права стосовно наслідків спливу позовної давності за позовом прокурора про захист державних інтересів, статей 256, 261 ЦК України, вказав, що строк позовної давності є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Отже прокурор, який за законом діє не у власних, а у державних інтересах, не має статусу самостійного позивача і тому для нього в таких випадках є обов'язковими правила стосовно перебігу строку позовної давності для держави, яка діє в особі відповідного суб'єкта публічного права, ч.2 ст.2 ЦК України.

Як було встановлено судом у даній справі, порушення земельного законодавства Русько-Лозівською сільською радою при передачі у власність спірної земельної ділянки відбулось у 2008 році. Ці порушення законодавства не були такими, які відбувалися поза відома компетентних уповноважених державою органів, які здійснювали розпорядження земельними ділянками, а також контроль у сфері земельних відносин.

Так, 22.04.2009 року на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 87.

Другий примірник Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я відповідача зберігався в Управлінні земельних ресурсів Дергачівського району Харківської області.

У відповіді Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області № 10-20.18-0.7-3707/2-16 від 04.10.2016 зазначено, що документацію із землеустрою та державні акти на право власності на земельні ділянки, включаючи спірну ділянку у даній справі, вилучено з архіву Територіального органу земельних ресурсів у Дергачівському районі Харківської області згідно протоколу виїмки від 16.06.2011 року, тобто після офіційної реєстрації державного акту на право власності на спірну земельну ділянку 22.04.2009 року інформація про підстави набуття права власності та власника стала публічною, внаслідок чого відбулося державне визнання і легалізація цього права.

Таким чином, погодження технічної документації із землеустрою, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування і мали змогу з 22.04.2009 року виявити порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність земельної ділянки і в межах позовної давності поставити питання про оскарження рішення органу місцевого самоврядування. Тому колегія суддів погоджується з наведеними в рішенні суду першої інстанції висновки з цього приводу.

При цьому колегія суддів також зважає на те, що відповідно до частини 3 статті 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (у редакції, що була чинна на момент виникнення порушення прав держави) місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Згідно статті 9 вказаного Закону державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснювала Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», заява № 29979/04, при з'ясуванні пропорційності втручання у захищене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право постійного користування на земельну ділянку, Європейський суд послався на своє рішення від 15 вересня 2009 року у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 69, згідно якого у контексті скасування через шість років помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» при виправленні своєї помилки покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно.Крім того, повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу (п.п. 71, 73 вказаного рішення Європейського суду від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України»).

Стаття 261 ЦК України передбачає наступні правила про початок перебігу позовної давності: перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства; перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Таким чином, оскільки на момент виникнення порушень прав держави було врегульовано та функціонував механізм виявлення таких порушень через уповноважені державою органи, які після офіційної реєстрації Державного акту про право власності на землю 22.04.2009 року мали можливість вивити порушення визначеного законом порядку виділення земельної ділянки ініціювати відповідні процедури перевірки і звернення до суду, у тому числі за допомогою прокуратури, в межах передбаченого у ст. 257 ЦК України строку позовної давності, з урахуванням змін, які були внесені до ст. 258 вказаного Кодексу про виключення спеціального строку десятирічної позовної давності до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину пунктом 2 Закону України № 4176-VI від 20.12.2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства». Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень було передбачено право особи на протязі трьох років з дня набрання чинності цим Законом, 15.01.2012 року, звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, і цей строк вже сплив на день звернення прокурора до суду із заявленим по справі позовом.

Той факт, що Головне Управління Держгеокадастру у Харківській області було визначено в якості уповноваженого територіального державного органу вже після реєстрації державного акту на спірну земельну ділянку, не впливає на початок перебігу трирічного строку позовної давності, оскільки на той день існував інший уповноважений в цих питаннях державний орган, про що правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, у тому числі прокуратура України, які мали реальну можливість вчасно дізнатися про порушення державних прав та інтересів, що також випливає із факту вилучення органами слідства відповідних землевпорядних документів ще у 2011 році. У цьому питанні колегія суддів також враховує в якості джерела права наведені вище рішення Європейського суду стосовно обов'язку держави дотримуватися принципів належного врядування і правової (юридичної) визначеності, які є елементами конституційного принципу верховенства права, ст. 8 Основного Закону України. З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи скарги про неможливість встановлення порушення прав та інтересів держави до ухвалення постанов Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року та від 11.08.2014 року.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Золочівського районного суду Харківської області від 07 квітня 2011 року кримінальна справа № 2015/1-90/11 за обвинуваченням ОСОБА_3 була призначена до попереднього судового розгляду, що дає підстави для висновку, що органам прокуратури на той час вже було відомо про порушення інтересів держави у даному спорі.

Враховуючи викладене, органи прокуратури не були позбавлені можливості ініціювати звернення до суду для захисту інтересів держави у межах строку позовної давності, визначеного законом, оскільки невідповідність вимогам закону рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 26 сесії 5 скликання могла бути встановлена в рамках цивільного судочинства.

Таким чином, з огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії