Справа № 226/1682/16-ц
Провадження № 2-о/226/3/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2017 року м.Мирноград

Димитровській міській суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.

за участю секретаря - Альберті О.В.

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

заінтересована особа Головне управління ДМС України у Донецькій області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирнограді Донецької області справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 пояснила, що вана народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Чимкент, Казахстан. У 1973 року її батьки, разом з нею переїхали на постійне місце проживання до Української РСР у м.Горлівка Донецької області. У жовтні 1985 року заявнику було видано паспорт зразку Української РСР. Маючи родичів у м.Мирнограді Донецької області, з 1985 року заявник часто відвідувала їх, залишаючись на тривалий час. Тобто, вважає, що місцем її проживання були м.Горлівка та м.Мирноград Донецької області, Україна. З 1994 року в неї погіршилося здоров'я, вона постійно хворіла та зверталася до Дніпропетровської міської лікарні, влаштуватися на роботу не мала змоги. Влітку 2001 року за місцем її мешкання: АДРЕСА_2 ставлася пожежа, в результаті чого згоріли всі її документи, а саме: паспорт зразку Української РСР, свідоцтво про народження. Через погане здоров'я в неї не було змоги одразу звернутися по відновлення документів. З 2014 року вона постійно мешкає за адресою: Україна, АДРЕСА_1. 08 квітня 2015 року їй були видана тимчасова посвідка , що підтверджує особу громадянина України. 02 вересня 2016 року вона звернулась щодо видачі паспорту замість втраченого, але їй було відмовлено та запропоновано звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заявник ОСОБА_1 до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у порядку, передбаченому чинним цивільно-процесуальним законодавством, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, за участі її представника, на задоволенні заяви наполягає.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги заявника підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в судовому засіданні пояснив, що заявник зверталася до них у 2015 році для поновлення паспорта. Посвідка у 2015 р. була видана їй для поїздки у лікарню у м.Дніпропетровськ. Однак, оскільки не було достатньо для видачі паспорту документів, справу відклали. У 2016 р. їй видали довідку без громадянства. Зараз окрім суду ніхто не може встановити належність її до громадянства. Вона не може пояснити, чому було видано у 2015 р. тимчасове посвідчення громадянина України, а не була видана довідка, яку видали вони у 2016 р.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини заявника та заінтересованої сторони і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, що не з'явилися до суду.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Чимкент, Казахстан, у ОСОБА_3 народилась дівчинка - ОСОБА_1, що встановлено з копії актового запису № 1087, зробленого Чимкентським ЗАГСом 11 березня 1968 року (а.с. 90-92).

Згідно з копією заяви про видачу паспорта, ОСОБА_1, у зв'язку з досягненням шістнадцятиріччя, за місцем мешкання АДРЕСА_2, отримала паспорт серії НОМЕР_1 виданий 11 жовтня 1985 року (а.с. 10).

Заявником надані лікарські документи на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно проходила лікування у міській лікарні № 7 м.Дніпропетровська з 02.11.1994 року по 16.12.1994 року, а також у Дорожній клінічній лікарні ст.Дніпропетровськ з 14.03.1995 року по 05.04.1995 року (а.с. 7, 8).

Відповідно до інформації, наданої Головним Управлінням Державної міграційної служби України в Донецькій області станом на 28.10.2016 року, факт документування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 паспортом громадянина України, реєстрації або зняття з реєстрації місця проживання відсутній, у зв'язку з тим, що на території м.Донецька органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а документи щодо факту документування залишились на території непідконтрольній українській владі (а.с. 68).

Згідно з довідкою, виданою Димитровським МС ГУДМС України в Донецькій області 02 вересня 2016 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно зверталась з заявою щодо втраченого паспорта, але проведеною за її заявою перевіркою встановлено, що заявник не належить до громадянства будь якої держави (а.с. 9).

Листом начальника Мирноградського МВ ГУДМС України в Донецькій області від 28.09.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі паспорта громадянина України та рекомендовано у судовому порядку встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року (а.с. 11).

Крім того, факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року був підтверджений у судовому засіданні поясненнями свідків.

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що заявник - це його тітка. Заявника знає з народження. Заявник - це сестра його матері. Він знає, що з його народження, тобто з 1974 р. заявник мешкала у м.Горлівка Донецької області до теперішнього часу. Місце її реєстрації не знає. Адресу не знає. Вони самі переїхали у м.Димитров Донецької області у 1988 р., у 1990 р. вони виїхали до м.Дніпропетровська. У серпні 1991 р. заявник мешкала у м.Горлівці. Йому невідомо, щоб заявник з 1974 р. виїжджала за межі України.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що знав батьків заявника, які мешкали на вул.Комунарів, десь на початку нумерації будинків по вулиці в м.Димитрові. Заявник мешкала разом з ними. Мати померла, батько заявника виїхав до м.Дніпропетровська, а заявник переїхала мешкати у м.Горлівку, зараз знову приїхала та живе тут. Мешкала з батьками з 1989 р. Він точно не пам'ятає, але мабуть мати померла після розпаду СРСР. Батька заявника знали всі голуб'ятники.

Вислухавши пояснення представника заявника та представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Зокрема, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, а також особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

За приписами п.8 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи за станом на 24 серпня 1991 року на території на території України, для встановлення належності догромадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно п.5 ч.2ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України.

Таким чином, враховуючи те, що без встановлення факту проживання на території України заявник не може отримати паспорт громадянина України, офіційно працевлаштуватись та зареєструвати місце проживання, а також той факт, що вона в повному обсязі обґрунтувала свої вимоги та вони підтверджені поясненнями свідків, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 24 серпня 1991 року.

На пiдставi ст.ст.55, 104, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 88, 209, 212- 215, 234, 235 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Вимоги заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року задовольнити.

Встановити факт постійного проживання громадянки колишнього СРСР ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка народилась у м.Чимкент Чимкентської області Казахської РСР, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Петунін