Справа № 741/180/17 Провадження № 22-ц/795/1564/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Дикий В. М. Доповідач - Страшний М. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Носівського районного суду від 03 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерногго товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 27.10.2011 року в сумі 14 662 грн. 59 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між банківською установою та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір на суму 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 грудня 2016 року виникла заборгованість в сумі 14 662 грн. 59 коп., з яких: заборгованість за кредитом 5682 грн. 17 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 7006 грн. 01 коп., заборгованість по пені та комісії 800 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 674 грн. 41 коп.

Рішенням Носівського районного суду від 03 липня 2017 року позовні вимоги задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. На думку відповідача, строк позовної давності повинен обраховуватися з дня проведення останнього платежу, тобто з 30.07.2013 року, а не з останнього дня строку дії картки, тому строк позовної давності позивачем пропущено. Не погоджується відповідач також із стягненням з нього одночасно і пені і штрафів, вважаючи, що це є притягненням двічі до відповідальності за одне і теж порушення. Також вказує, що банк не повідомив його про зміну процентної ставки по кредиту, що є недопустимим.

Заслухавши суддюдоповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що предявлені позивачем вимоги є доведеними, заявленими в межах строку позовної давності, відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, розмір заборгованості підтверджений належним розрахунком.

З таким висновком суду першої інстанції частково не може погодитись апеляційний суд, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2011 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та ОСОБА_6 був укладений договір, згідно якого останній отримав кредит в сумі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % річних на суму залишку заборгованості.

Згідно анкети-заяви від 27.10.2011 року ОСОБА_6 підтвердив, що ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані йому у письмовій формі, про що свідчить його підпис.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено апеляційним судом з довідки ПАТ КБ „ПриватБанк, відповідачем ОСОБА_6 за одним кредитним договором від 27.10.2011 року було отримано декілька кредитних карток (а.с.67).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались, у звязку з чим станом на 31 грудня 2016 року виникла заборгованість в сумі 14 662 грн. 59 коп., з яких: заборгованість за кредитом 5682 грн. 17 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 7006 грн. 01 коп., заборгованість по пені та комісії 800 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 674 грн. 41 коп. що підтверджується наданим банком розрахунком.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Положеннями пп. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що карта дійсна до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти включно. закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту картки з новим строком дії.

Тобто, відповідач звертаючись 18 червня 2013 року до банку за отриманням нової картки з наступним строком дії, зокрема, карти №587101 зі строком дії до червня 2013 року, фактично продовжив строк погашення кредиту в повному обсязі до останнього дня червня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для твердження про пропуск позивачем строку позовної давності, який необхідно обчислювати з 01 липня 2015 року, до суду позивач звернувся в лютому 2017 року.

Вказаний висновок узгоджуються з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові №6-14 цс14 від 19 березня 2014 року, в якій зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Що стосується заявлених ПАТ КБ „ПриватБанк вимог про стягнення пені та штрафів, то апеляційний суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 у справі № 6-2003цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Беручи до уваги встановлені обставини, апеляційний суд вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення і пені і штрафів. Рішення суду першої інстанції належить змінити в частині визначення суми заборгованості за кредитним договором ОСОБА_6 перед ПАТ КБ „ПриватБанк.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України належить провести перерозподіл розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1472 грн. 00 коп., з ПАТ КБ „ПриватБанк на користь ОСОБА_6 140 грн. 20 коп. за розгляд справи апеляційним судом, та, провівши взаємозалік, остаточно стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк 1331 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, п.4 ч. 1 ст.309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Носівського районного суду від 03 липня 2017 року змінити в частині визначення суми заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк 13 488 грн. 59 коп. (тринадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень пятдесят девять копійок) заборгованості за кредитним договором б/н, укладеним 27 жовтня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 1331 грн. 20 коп. на відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: