Справа № 465/2770/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/4458/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 стягувача у виконавчому провадженні,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 23 травня 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Галицького відділу ДВС ЛМУЮ ОСОБА_5, що повязані з винесенням ним постанови від 19.11.2014 року про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 45287775 (в подальшому „оскаржувана постанова від 19.11.2014 року).

Зазначала про те, що Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови від 19.11.2014 року), зобовязував державного виконавця самостійно визначати вартість описаного майна, а не призначати для цього експерта, оскільки ЛНДІСЕ не є субєктом оціночної діяльності - субєктом господарювання та не надає письмових висновків про оцінку майна.

Стверджувала, що майно зазначене в акті опису й арешту майна, по кількості і назвам не відповідає переліку, кількості та назвам в оскаржуваній постанові.

Вважає, що державний виконавець не мав права ставити перед експертами вимоги по визначенню початкової вартості майна для проведення прилюдних торгів (аукціону) з реалізації майна боржника без ПДВ, оскільки закон зобовязує визначати саме ринкову вартість майна.

З урахуванням вище наведеного, просила: 1) визнати дії старшого державного виконавця Галицького відділу ДВС ЛМУЮ ОСОБА_5, що повязані з винесенням ним оскаржуваної постанови від 19.11.2014 року неправомірними; 2) скасувати оскаржувану постановувід 19.11.2014 року; 3) зобовязати старшого державного виконавця Галицького відділу ДВС ЛМУЮ ОСОБА_5 невідкладно самостійно визначити вартість кожної речі, зазначеної в акті опису й арешту майна від 17.11.2014 року згідно переліку позицій 1-115 за ринковими цінами, що діють на день визначення їх вартості в її присутності та скласти акти визначення вартості майна; 4) зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Франківським районним судом м. Львова 29.10.2014 року по справі №465/2770/13-ц про стягнення з ОСОБА_4 боргу та судового збору на користь ОСОБА_3 (а.с. 1-3, том 9).

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні вище згаданих вимог скарги ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 239-240, том 9).

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_4

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і постановити нову, якою задовольнити вимоги її скарги у повному обсязі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що судом її скаргу було розглянуто без участі державного виконавця та без огляду матеріалів виконавчого провадження.

Стверджує, що речі, одяг та взуття на момент їх опису та арешту знаходились в магазині та містили цінники і бірки з ціною цих речей, а відтак вважає, що була відсутньою необхідність призначення експерта для визначення їх вартості.

Звертає увагу на те, що статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови від 19.11.2014 року) було встановлено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, а оскаржуваною постановою від 19.11.2014 року перед експертом поставлено завдання надати акт оцінки „з питань початкової вартості майна для проведення прилюдних торгів (аукціону) з реалізації майна боржника без ПДВ (а.с. 243-244, том 9).

Представник апелянта ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 254, том 9), в судове засідання не зявився, про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Галицький ВДВС Львівського міського управління юстиції, будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи, а також про обовязковість явки в судове засідання представника ВДВС та представлення в судове засідання матеріалів виконавчого провадження (а.с. 253, 255, том 9), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (на переконання колегії суддів) свідчить про байдуже ставлення ВДВС до результатів апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, а також законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог скарги на постанову державного виконавця від 19.11.2014 року, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови від 19.11.2014 року) встановлено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (ч.1). У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем (ч.2).

Як вбачається з вище наведеного, залучення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна боржника є обовязковим лише у певних випадках, а саме:

- для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден;

- у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно;

- у разі якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем.

В переліку майна, зазначеному в Акті опису й арешту майна від 17.11.2014 року (а.с. 5-7, том 9) та в постанові старшого державного виконавця Галицького відділу ДВС ЛМУЮ ОСОБА_5 про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 19.11.2014 року, що оскаржується (а.с. 4, том 9), відсутнє нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна.

Відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постановудержавного виконавця від 19.11.2014 року суд мотивував тим, що „зважаючи на велику кількість та різний асортимент речей описаних в акті опису й арешту майна від 17.11.2014 року ... визначити вартість цих товарів державному виконавцеві було складно. Пояснення представника скаржника, що на кожній речі був цінник, суд до уваги не приймає, оскільки цей факт скаржником ні його представником не доведений.

В той же час, в доводах скарги ОСОБА_4 на постановудержавного виконавця від 19.11.2014 року міститься посилання на те, що оцінка майна,зазначеного в Акті опису й арешту майна від 17.11.2014 року, самим державним виконавцем не представляла жодної складності, оскільки опис та арешт цього майна було проведено у магазині і вартість описаних та арештованих речей містилась у цінниках та бірках, які є складовою частиною цих речей.

Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції визнала, що дійсно опис та арешт майна боржника ОСОБА_4 було проведено у магазині на вул. Костюшка, 16 у м. Львові (власником якого на той час була ОСОБА_4М.) і більшість описаних та арештованих речей мали цінники та бірки.

Як вбачається з Акту опису й арешту майна від 17.11.2014 року, зазначене у цьому акті майно прийняв на відповідальне зберігання ОСОБА_7 (а.с. 5-7, том 9).

Відтак, з урахуванням того, що описане та арештоване майно ще 17.11.2014 року було переданим на відповідальне зберігання зберігачу ОСОБА_7, скаржник ОСОБА_4 обєктивно не взмозі була довести суду своє твердження про те, що на кожній описаній та арештованій речі був цінник, а тому посилання суду на те, що „пояснення представника скаржника, що на кожній речі був цінник, суд до уваги не приймає, оскільки цей факт скаржником ні його представником не доведений, є неправомірним.

Крім цього, сама по собі „велика кількість та різний асортимент речей описаних в акті опису й арешту майна від 17.11.2014 року не може бути свідченням того, що визначити вартість майна (чи окремих його предметів) складно.

Як вже зазначалося вище, частиною 1 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови від 19.11.2014 року) встановлено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна, тобто за цінами за якими це майно може бути проданим, в тому числі і з прилюдних торгів (аукціонів).

В той же час, будучи добре ознайомленим з доводами скарги ОСОБА_4 стосовно неправомірності поставлення перед експертом завдання надати акт оцінки описаного та арештованого майна „з питань початкової вартості майна для проведення прилюдних торгів (аукціону) з реалізації майна боржника без ПДВ, ні державний виконавець, ні ВДВС в цілому жодних пояснень та заперечень до суду, як першої, так і апеляційної інстанцій не подали.

Частиною 1 статті 386 ЦПК України встановлено, що скарга розглядається у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Тобто, стаття 386 ЦПК України (частина 1) імперативно вказує на те, що розгляд скарги на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця відбувається за участю цього державного виконавця (його представника або (якщо державний виконавець не працює на попередній посаді) іншої посадової особи, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника, а частини 2 і 3 не містить положень про те, що неявка в судове засідання державного виконавця не є перешкодою для розгляду даної скарги.

Як вбачається з вище наведеного, саме державний виконавець зобовязаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження правомірність своїх дій та відповідність їх чинному законодавству.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, будь-які письмові заперечення проти скарги ОСОБА_4 на спростування наведених у ній доводів зі сторони державного виконавця чи ВДВС відсутні, саму скаргу ОСОБА_4 розглянуто за відсутності державного виконавця (чи представника ВДВС) і матеріали виконавчого провадження судом не оглядалися.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала судом постановлена передчасно без повного та всебічного зясування судом всіх обставин по справі, які (на переконання колегії суддів) можливо зясувати лише (в тому числі) шляхом заслуховування пояснень державного виконавця (чи представника ВДВС) та огляду в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження, а відтак оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання про обгрунтованість скарги ОСОБА_4 на постанову державного виконавця від 19.11.2014 року на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 п.3, 314 ч.1 п.6, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 частково задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 23 травня 2017 року скасувати і передати питання на новий розгляд до згаданого суду першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: